Справа № 804/11260/14
Суддя: Парненко Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2014-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

01 серпня 2014 р. Справа № 804/11260/14
Суддя Дніпропетровського окружного
адміністративного суду Парненко В.С.,
розглянувши у місті Дніпропетровську
матеріали адміністративного позову
ОСОБА_1 до Голови Тернівського
районного суду м. Кривого Рогу
Демиденко Юрія Юрійовича про визнання
протиправними дій, стягнення моральної
та матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ

31.07.2014 р. ОСОБА_1 звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із позовною
заявою до Голови Тернівського
районного суду м. Кривого Рогу
Демиденко Юрія Юрійовича з наступними
позовними вимогами:

1. Визнати неправомірними дії голови
Тернівського районого суду м.Кривого
Рогу Демиденко Юрія Юрійовича при
відмові зареєструвати клопотання від
27.06.2014 р. ОСОБА_3, наданого ОСОБА_1 згідно
ст.172 Сімейного кодексу України та ст. 51
Конституції України, а саме сприяння не
внесенню службовою особою до офіційних
документів відомостей, складання і
ведення завідомо неправдивих
документів в суді, в якому він
організує функціонування державної
установи;

2. Визнати дії голови Тернівського
районого суду м.Кривого Рогу Демиденко
Юрія Юрійовича такими, що порушили
право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та
право звернення за захистом прав та
інтересів непрацездатної, немічної
матері, як її законного представника,
без спеціальних на те повноважень;

3. Стягнути з відповідача витрати, які
поніс ОСОБА_1 і які пов'язані з
витратами у зв'язку з провадженнями у
національних судах та державних
установах, включаючи витрати на
копіювання, друк, папір, поїздки та
поштові послуги у сумі 100 грн;

4. Стягнути за рахунок державного
бюджету в рахунок відшкодування
завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, у
найменший термін, діями голови
Тернівського районого суду м.Кривого
Рогу Демиденко Юрія Юрійовича в сумі 2700
грн.

В обґрунтування позову позивач
зазначає, що головою Тернівського
районого суду м.Кривого Рогу Демиденко
Ю.Ю. 30.06.2014 р було відмовлено в
реєстрації поданих ОСОБА_1 документів в
інтересах своєї матері, а саме
клопотання ОСОБА_4 від 27.06.2014 р. до її
позову до Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен банк Аваль»
стосовно відмови видати пенсійну
розрахункову картку. Клопотання не
було прийнято судом у зв'язку з
відсутністю належним чином оформленої
довіреності або іншого документу, на
підтвердження повноважень сина
позивачки на надання таких документів
до суду. Отже, ОСОБА_1 вважає, що дані дії
суду порушили права останнього та його
матері, у зв'язку з чим йому було
нанесено моральну та матеріальну
шкоду.

За наслідками розгляду поданого
позову, відповідно до п.1 ч.1 ст. 109
Кодексу адміністративного судочинства
України, у відкритті провадження у
даній справі необхідно відмовити за
такими підставами.

Завданням адміністративного
судочинства, згідно з ч.1 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що справа адміністративної
юрисдикції - переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень

Публічно-правовий спір є видом
правового спору, для якого характерні
наступні ознаки: спір виникає з
публічно-правових відносин; сторонами
спору є суб'єкти публічно-правових
відносин, серед яких особливим
правовим статусом наділені органи
публічної адміністрації; сфера
виникнення спору зумовлена
реалізацією публічного інтересу;
предметом спору є рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів
публічно-правових відносин, які
порушують або можуть порушити права,
свободи та інтереси інших суб'єктів.

Зі змісту вказаних статей випливає, що
для спору, який може бути вирішених в
порядку адміністративного судочинства
має бути уповноваження одного суб'єкта
владно керувати поведінкою іншого
суб'єкта (суб'єктів), а ці суб'єкти
зобов'язані виконувати вимоги та
приписи такого владного суб'єкта. До
юрисдикції адміністративних судів
віднесені тільки ті публічно-правові
спори, які виникають у зв'язку зі
здійсненням суб'єктами владних
повноважень, віднесених до їх
компетенції владних управлінських
функцій, а не взагалі всіх функцій, які
виконують суб'єкти владних
повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема: спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності; спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби; спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень;
спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів; спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України;
спори щодо правовідносин, пов'язаних з
виборчим процесом чи процесом
референдуму (ч.2 ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Необхідно звернути увагу на те, що до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

У відповідності до ч. 1, п. 1 ч.2 ст. 17
Кодексу адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на правовідносини,
що виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Також, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори, зокрема: спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Статтею 129 Конституції України
передбачено, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні та підкоряються
тільки закону. Відповідно до ст. 126
Конституції України вплив на суддів у
будь-який спосіб забороняється.
Здійснення правосуддя в Україні
регулюється конституційними нормами
окремо від діяльності інших органів
влади та управління.

Відповідно до вказаних положень
Конституції України, рішення суду, а
також дії або бездіяльність суддів з
питань здійснення правосуддя
(пов'язані з підготовкою, розглядом
справ, виконанням рішень тощо), не
можуть бути оскаржені шляхом звернення
з адміністративним позовом, тому що
таке оскарження порушує принцип
незалежності суддів та заборону впливу
на діяльність суду.

Також, відповідно до п. 10 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової
влади» оскарження у будь-який спосіб
судових рішень, діяльності судів і
суддів щодо розгляду та вирішення
справи поза передбаченим
процесуальним законом порядком у
справі не допускається, і суди повинні
відмовляти у прийнятті позовів та заяв
з таким предметом.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного
Суду України від 12.06.2009 № 6 «Про деякі
питання, що виникають у судовій
практиці при прийнятті до провадження
адміністративних судів та розгляді
ними адміністративних позовів до судів
і суддів» у розумінні положень частини
першої статті 2, пунктів 1, 7, 9 статті 3,
статті 17, частини третьої статті 50 КАС
України, суди та судді при розгляді
ними цивільних, господарських,
кримінальних, адміністративних справ
та справ про адміністративні
правопорушення не є суб'єктами владних
повноважень, які здійснюють владні
управлінські функції, і не можуть бути
відповідачами у справах про оскарження
їх рішень, дій чи бездіяльності,
вчинених у зв'язку з розглядом судових
справ.

В даному випадку позивачем заявлені
вимоги про визнання протиправними дій
голови суду, визначених відповідним
процесуальним законом.

Процесуальні дії голови суду, які є
предметом оскарження, в даному випадку
пов'язані із здійсненням судом
правосуддя і належить до сфери
процесуальної, а не управлінської
діяльності. А отже, вказаний спір не
можна віднести до категорії
публічно-правових, який повинен
вирішуватися адміністративним судом.

Зазначений висновок підтверджується
роз'ясненнями, наданими Конституційним
Судом України у Рішенні від 23.05.2001
№6-рп/2001, пунктом 4.2 якого визначено, що
відповідно до частини 1 статті 124
Конституції України правосуддя в
Україні здійснюється виключно судами.
При здійсненні правосуддя судді
незалежні і підкоряються лише закону
(частина 1 статті 129 Конституції
України). Виключно законами України
визначаються судоустрій і судочинство.
Порядок здійснення правосуддя
регламентується відповідним
процесуальним законодавством України.
Процесуальні акти і дії суддів, які
стосуються вирішення питань
підвідомчості судам спорів, порушення
і відкриття справ, підготовки їх до
розгляду, судовий розгляд справ у
першій інстанції, в касаційному і
наглядовому порядку та прийняття по
них судових рішень належать до сфери
правосуддя і можуть бути оскаржені
лише в судовому порядку відповідно до
процесуального законодавства України.
Позасудовий порядок оскарження актів і
дій суддів, які стосуються здійснення
правосуддя, неможливий.

Крім іншого, враховуючи наведені
процесуальні норми, слід додати, що
судовому захисту підлягає лише
порушене право. Так, до
адміністративного суду вправі
звернутися кожна особа, яка вважає, що
її право чи охоронюваний законом
інтерес порушено чи оспорюється.

При цьому слід зазначити, що неодмінною
ознакою порушення права особи є зміна
стану суб'єктивних прав та обов'язків,
тобто припинення можливості чи
неможливість реалізації її законного
права таабо виникнення додаткового
обов'язку.

А тому дії (бездіяльність) суб'єкта
владних повноважень є такими що
порушують права і свободи особи в тому
разі, якщо вони, по-перше, вчинені з
перевищенням визначених законом
повноважень (у разі бездіяльності -
відповідні дії повинні, або не
вчинюються суб'єктом владних
повноважень на реалізацію покладеної
на нього компетенції), та, по-друге, є
юридично значимими, тобто мають
безпосередній вплив та стан
суб'єктивних прав та обов'язків особи.

Заявлені позовні вимоги позивача не
відповідають наведеним критеріям.
ОСОБА_1 не наведено жодної обставини
вважати порушеними саме його права. З
поданого адміністративного позову
випливає, що останній не є стороною по
справі, яка розглядається у
Тернівському районному суді м. Кривого
Рогу, а відтак навіть за ознак
протиправності дії голови суду,
порушені права його матері ОСОБА_3, а
ніяк не її сина.

За таких умов у відносинах, пов'язаних з
розглядом даної справи, голова суду
стосовно позивача не є суб'єктом
владних повноважень в розумінні
Кодексу адміністративного судочинства
України, вирішуваний спір не має ознак
публічно - правового, щодо позивача не
виявлено порушеного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу
адміністративного судочинства України
вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної протиправними рішеннями,
діями чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Вимоги про відшкодування моральної та
матеріальної шкоди є похідними від
первісної вимоги про визнання
неправомірними дій суду, тому вони не
підлягають розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі,
якщо заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

За наведених обставин у сукупності, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для відкриття провадження у
адміністративній справі за даною
позовною заявою.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ

Відмовити у відкритті провадження у
справі за позовом ОСОБА_1 до Голови
Тернівського районного суду м. Кривого
Рогу Демиденко Юрія Юрійовича про
визнання протиправними дій, стягнення
моральної та матеріальної шкоди.

Роз'яснити, що відповідно до ч. 5 ст. 109
Кодексу адміністративного судочинства
України, повторне звернення тієї ж
особи до адміністративного суду з
таким самим адміністративним позовом,
щодо якого постановлено ухвалу про
відмову у відкритті провадження, не
допускається.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подання до
суду першої інстанції апеляційної
скарги протягом п'яти днів з дня її
отримання.

Ухвала набирає законної сили у порядку
та у строки, встановлені ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя (підпис) В.С.
ПарненкоУхвала не набрала законної
сили 01.08.2014 Суддя З оригіналом згідно
Помічник судді В.С. Парненко Ю.Ю.
Ковтун