Справа № 826/1829/14
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/1829/14
інстанції: Аблов Є.В.
Суддя-доповідач: Грищенко Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

22 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Грищенко
Т.М.,

суддів
Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі Киш С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, згідно ч.1 ст.41 КАС України,
апеляційну скаргу Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Дахно А.М. на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 12 травня 2014 р. у справі
за адміністративним позовом
Управління Північно-Кримського каналу
до Державної реєстраційної служби
України, Державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Дахно А.М.
про визнання протиправним та
скасування рішення, зобов'язати
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Північно-Кримського каналу
звернулося до суду з позовом до
Державної реєстраційної служби
України, Державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Дахно
А.М., в якому просило: визнати рішення
№6411081 від 04.10.2013 р. Державної
реєстраційної служби України
протиправним; зобов'язати Державну
реєстраційну службу здійснити
реєстрацію похідного права від права
власності земельної ділянки,
кадастровий номер :01:005:0116.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 травня 2014 року позовні вимоги
задоволено частково, а саме: визнано
рішення №6411081 від 04.10.2013 р. державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Дахно А.М. протиправним;
зобов'язано Державну реєстраційну
службу України повторно розглянути
заяву №3148824 Управління
Північно-Кримського каналу про
державну реєстрацію речових прав.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову якою у задоволенні
позову відмовити.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на йогом
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, та вбачається з матеріалів
справи, Рішенням Армянської міської
ради від 28.12.2012 року №256 Управлінню
Північно-Кримського каналу передано в
постійне користування земельні
ділянки загальною площею 43,2242 га, що
розташовані на території м. Армянськ, в
тому числі земельну ділянку площею 2,0420
га кадастровий номер :01:005:0116.
Цільове призначення земельної ділянки
згідно КВЕД - 10.04 - «для експлуатації та
догляду за гідротехнічними, іншими
водогосподарськими спорудами та
каналами».

26.09.2013 р. позивач звернувся до
Реєстраційної служби Армянського
міського управління юстиції
Автономної Республіки Крим з заявою
про державну реєстрацію речових прав
№3148824, надавши наступні документи:
довідку ЄДРПОУ АБ 501174, видану відділом
статистики в Новій Каховці 07.07.12 р.,;
свідоцтво про державну реєстрацію
юридичної особи серія АОО №469154 від
10.08.2004 р.; виписку з ЄДРПОУ серія ААВ
№685812 від 12.06.12 р.; положення про
Управління Північно-Кримського каналу
зі змінами від 18.12.2006 р.; витяг з
Державного земельного кадастру від
24.09.13р.; виписка з рішення Армянської
міської ради від 28.12.12 р. №256; виписка з
рішення Армянської міської ради №527
від 16.03.2006 р.

За результатом розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень від 26.09.2013 року №3148824 та
документів, поданих для державної
реєстрації прав до реєстраційної
служби Армянського міського
управління юстиції АР Крим, державним
реєстратором прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Дахно А.М., відповідно до вимог
статті 24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», п. 13 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 року №703, п. 5 Порядку
взаємодії органів державної
реєстрації прав та їх посадових осіб,
затвердженого наказом Міністерством
юстиції України 02.04.2013 року №607/5
прийняте рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 04.10.2013 року №6411081.

Рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень
прийнято з підстав того, що документи,
подані для державної реєстрації прав
документи та заява про державну
реєстрацію речових прав, похідних від
права власності подано за відсутності
державної реєстрації права власності.

Не погоджуючись з даним рішенням
Управління Північно-Кримського каналу
звернулося до суду з позовом.

Суд першої інстанції в своєму рішенні
прийшов до висновку про необхідність
часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Умови та порядок здійснення реєстрації
прав на нерухоме майно встановлені
Законом України "Про державну
реєстрацію речових прав на майно та їх
обмежень " від 01.07.2004 р. №IV та Порядком
КМ України, від 22.06.2011 року № 703 "Про
затвердження Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно" (чинний на момент
виникнення правовідносин)
(далі-Порядок №703).

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень",
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; 3) інші речові права
відповідно до закону; 4) податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження.

Відповідно до ч. ч.1, 3, 5 ст.41 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», рішення органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування про передачу земельних
ділянок у власність або користування
(постійне користування, оренда,
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій), сервітут) приймається без
здійснення державної реєстрації права
держави чи територіальної громади на
такі земельні ділянки, крім випадків,
коли право власності на земельні
ділянки державної або комунальної
власності вже зареєстровано в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно.

Державна реєстрація права держави чи
територіальної громади на земельні
ділянки, які сформовані із земель
державної чи комунальної власності,
здійснюється після затвердження в
порядку, встановленому Земельним
кодексом України, документації із
землеустрою, за якою здійснено таке
формування, одночасно із державною
реєстрацією похідного речового права
на такі земельні ділянки (постійне
користування, оренда, користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій), сервітут), крім випадків,
коли рішенням відповідного органу про
затвердження документації із
землеустрою передбачено здійснення
державної реєстрації переходу права
власності на земельні ділянки.

При наданні у постійне користування
земельних ділянок державної чи
комунальної власності, право держави
чи територіальної громади на які не
зареєстровано відповідно до цього
Закону, державна реєстрація права
власності здійснюється одночасно з
державною реєстрацією права
постійного користування такими
земельними ділянками.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень" у разі
здійснення державної реєстрації
речових прав на земельні ділянки,
похідних від права власності, за
відсутності державної реєстрації
права власності держави чи
територіальної громади на зазначені
земельні ділянки, відповідний орган
виконавчої влади чи орган місцевого
самоврядування зобов'язаний одночасно
подати до органу державної реєстрації
прав чи державному кадастровому
реєстратору відповідну заяву про
державну реєстрацію права власності чи
територіальної громади на вказані
земельні ділянки. Рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки у користування (постійне
користування, оренда, користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій), сервітут) вважається
заявою про здійснення державної
реєстрації права власності держави чи
територіальної громади на зазначену
земельну ділянку.

Відповідно до Закону України "Про
внесення змін до деяких законів
України щодо вдосконалення порядку
державної реєстрації речових прав на
земельні ділянки державної та
комунальної власності у зв'язку з їх
розмежуванням" державна реєстрація
права держави чи територіальної
громади на земельні ділянки, які
сформовані із земель державної чи
комунальної власності, здійснюється
після затвердження в порядку,
встановленому Земельним кодексом
України, документації із землеустрою,
за якою здійснено таке формування,
одночасно із державною реєстрацією
похідного речового права на такі
земельні ділянки (постійне
користування, оренда, емфітевзис,
суперфіцій, сервітут), крім випадків,
коли рішенням відповідного органу про
затвердження документації із
землеустрою передбачено здійснення
державної реєстрації переходу права
власності на земельні ділянки.

При наданні у постійне користування
земельних ділянок державної чи
комунальної власності, право держави
чи територіальної громади на які не
зареєстровано відповідно до цього
Закону, державна реєстрація права
власності здійснюється одночасно з
державною реєстрацією права
постійного користування такими
земельними ділянками. У разі
здійснення державної реєстрації
речових прав на земельні ділянки,
похідних від права власності, за
відсутності державної реєстрації
права власності держави чи
територіальної громади на зазначені
земельні ділянки, відповідний орган
виконавчої влади чи орган місцевого
самоврядування зобов'язаний одночасно
подати до органу державної реєстрації
прав чи державному кадастровому
реєстратору відповідну заяву про
державну реєстрацію права власності
держави чи територіальної громади на
зазначені земельні ділянки. Рішення
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування про передачу
земельної ділянки у користування
(постійне користування, оренда,
емфітевзис, суперфіцій, сервітут)
вважається заявою про здійснення
державної реєстрації права власності
держави чи територіальної громади на
зазначену земельну ділянку.

Державна реєстрація права власності
держави чи територіальної громади на
земельну ділянку одночасно з державною
реєстрацією речового права на неї
проводиться на підставі рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки у користування, до якого
додаються: витяг з Державного
земельного кадастру (п. 5 розділу ІІ
"Прикінцеві та перехідні положення"
Закону України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
розмежування земель державної та
комунальної власності"), документ, за
яким виникає речове право на земельну
ділянку,

Рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про
передачу земельної ділянки у
користування разом з іншими
зазначеними документами подається
правонабувачем (користувачем,
орендарем), який є уповноваженою особою
власника земельної ділянки відповідно
до Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень" одночасно із
заявою про державну реєстрацію
речового права, що є похідним від права
власності.

Відповідно до листа від 06.08.2013 року
№2952/05-15-13 Укрдержреєстра програмне
забезпечення Державного реєстру прав,
розроблене відповідно до вимог
законодавства у сфері державної
реєстрації прав, передбачає внесення
відомостей, пов'язаних з проведенням
державної реєстрації прав, до бази
даних про реєстрацію заяв і запитів,
які використовуються державним
реєстратором речових прав на нерухоме
майно при проведенні державної
реєстрації прав.

За таких умов до бази даних про
реєстрацію заяв і запитів вносяться
відомості про суб'єкта права власності
на підставі даних, що містяться у
рішенні органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про
передачу земельної ділянки у
користування, зокрема найменування
юридичної особи та її податковий номер,
та відомості про суб'єкта іншого
речового права - на підставі даних
поданої ним заяви.

Також, вищенаведеним листом роз'яснено,
що з метою дотримання вимог
законодавства щодо черговості
надходження заяв державний реєстратор
в базі даних про реєстрацію заяв і
запитів проводить спочатку реєстрацію
заяви про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень, яким є відповідне рішення
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування, а потім -
заяви про державну реєстрацію прав та
їх обмежень (щодо іншого речового
права). Державним реєстратором
зазначені заяви розглядаються
одночасно та за результатами їх
розгляду приймаються рішення щодо
державної реєстрації прав по кожній з
заяв.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем до реєстраційного органу
подано, зокрема, витяг з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку серія ВН-013 від 24.09.2013 року,
виданий Міськрайонним управлінням
держземагентства у м. Армянську,
Красноперекопську та
Красноперекопському районі АР Крим та
виписки з рішення Армянської міської
ради від 28.12.2012 року №256, яким
Управлінню Північно-Кримського каналу
передано в постійне користування
земельні ділянки загальною площею 43,2242
га, що розташовані на території м.
Армянськ, в тому числі земельну ділянку
площею 2,0420 га кадастровий номер
:01:005:0116.

Дане рішення у відповідності до
вищенаведених вимог чинного
законодавства є заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень та є
підставою для державної реєстрації
права власності держави чи
територіальної громади на земельну
ділянку.

Державний реєстратор відмовив
позивачу в державній реєстрації
речового права на земельну ділянку,
похідного від права власності, з
підстав відсутності державної
реєстрації права власності держави чи
територіальної громади на зазначену
земельну ділянку.

Дані дії державного реєстратора є
неправомірними, оскільки
законодавством покладено на
останнього обов'язок щодо реєстрації
рішення про передачу в постійне
користування земельної ділянки в
якості заяви про державну реєстрацію
права власності держави чи
територіальної громади на зазначену
земельну ділянку, що передує
реєстрації заяви про державну
реєстрацію прав та їх обмежень (щодо
іншого речового права) з метою
забезпечення черговості надходження
заяв.

На підставі вищенаведеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що оскільки
державний реєстратор покладений на
нього обов'язок не виконав, наслідком
чого стала відсутність державної
реєстрації права власності держави, то
рішення №6411081 від 04.10.2013 р. державного
реєстратора Державної реєстраційної
служби України є протиправним.

Однак, згідно постанови Вищого
адміністративного суду України від
21.10.2010 р. № П-278/10, встановлено, що з
огляду на положення Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо компетенції адміністративного
суду, останній не може підміняти інший
орган державної влади та перебирати на
себе повноваження щодо вирішення
питань, які законодавством віднесені
до компетенції цього органу державної
влади.

Отже, адміністративний суд, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, виконуючи завдання
адміністративного судочинства щодо
перевірки відповідності їх прийняття
(вчинення), передбаченим ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, критеріям, не втручається та
не може втручатися у вільний розсуд
суб'єкта владних повноважень поза
межами перевірки за названими
критеріями.

Тому, оскільки було встановлено
протиправність рішення державного
реєстратора Державної реєстраційної
служби щодо відмови у державній
реєстрації речових прав на земельну
ділянку, похідних від права власності,
прийнятого за наслідками розгляду
заяви про державну реєстрацію речових
прав №3148824, то судом було вірно
зобов'язано Державну реєстраційну
службу України повторно розглянути
подану позивачем заяву про державну
реєстрацію речових прав №3148824.

На підставі вищенаведеного, приймаючи
до уваги, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
першої інстанції доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для зміни або скасування постанови
суду.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Дахно А.М. - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12 травня 2014 р. -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.М.Грищенко

Судді
І.О.Лічевецький

В.Е.Мацедонська

Головуючий суддя
Грищенко Т.М.

Судді:
Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.