Справа № 826/9197/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 липня 2014 року № 826/9197/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Келеберди В.І. ,
суддів Данилишин В.М. Качура І.А.
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Державної
виконавчої служби України
прозобов'язати вчинити дії О Б С Т А В И
Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
Державної виконавчої служби України
про зобов'язання прийняти рішення про
припинення публічного обтяження
(арешту) щодо рухомого та нерухомого
майна позивача , зобов'язання подати
держателю (ДП «Інформаційний центр)
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна заяву про припинення публічного
обтяження (арешту) всього рухомого
майна позивача та зобов'язання подати
держателю державного реєстру речових
прав на нерухоме майно і єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна (Державна
реєстраційна служба України) заяву про
припинення об'єктів нерухомого майна
позивача і про вилучення з вказаних
реєстрів записів про таке публічне
обтяження (арешт) всього нерухомого
майна позивача.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що ухвалою
Господарського суду м. Києва від 23.09.2013
у справі №910/1590/13 про банкрутство
фізичної особи підприємця ОСОБА_1
ухвалено припинити підприємницьку
діяльність останньої у зв'язку з
банкрутством. В подальшому. Відбулась
державна реєстрація припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи підприємця ОСОБА_1. У зв'язку з
припиненням підприємницької
діяльності фізичної особи підприємця
ОСОБА_1 відповідачем було закінчено
виконавче провадження, проте не знято
публічне обтяження (арешт) накладений
у рамках такого виконавчого
провадження. Вказане на думку позивача
є порушенням вимог Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень».

Відповідач - Державна виконавча служба
України - заперечував проти
задоволення позовних вимог з підстав
викладених у письмових запереченнях,
які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні судом
ухвалено про вирішення справи в
порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Закону України від 21.04.1999
№ 606-ХІV "Про виконавче провадження" (
далі - Закон № 606) виконавче провадження
як завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною другою статті 2 Закону №
606 встановлено, що примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України "Про
державну виконавчу службу".

Згідно статті 25 Закону № 606 державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

З матеріалів справи вбачається,
що на підставі виконавчого листа
Окружного адміністративного суду м.
Києва №2а-16556/10/2670 від 07.08.2012 про
стягнення з позивача (божник) на
користь Державного бюджету України
боргу в сумі 24339502 грн., постановою від
04.09.2012 відкрито виконавче провадження.

Оскільки боржником не було виконано
судове рішення добровільно, державним
виконавцем розпочато примусове
виконання вказаного вище судового
рішення.

Постановою від 26.09.2012 накладено
арешт на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження.

Постановою від 08.10.2012 накладено арешт
на кошти боржника.

В подальшому, постановою від 26.09.2012
стягнуто виконавчий збір.

Судом встановлено, що постановою
Господарського суду м. Києва від 25.02.2013
у справі №910/1590/13 фізичну особу
підприємця ОСОБА_1 визнано банкрутом та
відкрито ліквідаційну процедуру.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою від 09.09.2013 закінчено
виконавче провадження на підставі п. 8.
ч. 1 ст. 49 Закону № 606, а виконавчий лист
направлено до господарського суду м.
Києва.

Частиною 1 ст. 50 Закону № 606 визначено,
що у разі закінчення виконавчого
провадження (крім направлення
виконавчого документа за належністю
іншому органу державної виконавчої
служби, офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури, закінчення виконавчого
провадження за рішенням суду,
винесеним у порядку забезпечення
позову чи вжиття запобіжних заходів, а
також крім випадків нестягнення
виконавчого збору або витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій),
повернення виконавчого документа до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, арешт,
накладений на майно боржника,
знімається, скасовуються інші вжиті
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 50 Закону № 606
у разі закінчення виконавчого
провадження внаслідок офіційного
оприлюднення повідомлення про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури
виконавчі документи можуть бути
повторно пред'явлені до виконання у
визначені статтею 22 цього Закону
строки, якщо у зв'язку із припиненням
провадження у справі про банкрутство
вимоги, підтверджені такими
документами, не були задоволені
повністю або частково та не вважаються
погашеними (списаними, прощеними)
відповідно до Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалою Господарського суду м. Києва
від 23.09.2013 у справі №910/1590/13 припинено
підприємницьку діяльність фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1.

Згідно із ч. 1 ст. 52 ЦК України
фізична особа-підприємець несе
відповідальність усім своїм майном.
Таким чином, підприємницький ризик, у
першу чергу, проявляється у
вірогідності втрати всього майна,
належного фізичній особі, до складу
якого згідно зі ст. 190 ЦК України
входять як окремі речі або їх
сукупність, так і майнові права та
обов'язки. Тому за рішенням суду
стягнення може бути звернене на все
майно боржника, незалежно від того,
використовувалося воно у
підприємницькій діяльності чи ні.

Порядок вирішення господарським судом
справи про банкрутство фізичної особи
визначено статтею 91 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
та не встановлення обов'язку щодо
скасування державним виконавцем
арешту накладеного в рамках
виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка звернулась до державного
виконавця з заявою про зняття арешту з
її майна.

Листом від 10.12.2013 позивачу відмовлено у
задоволенні заяви та скасуванні арешту
майна.

Закон України "Про виконавче
провадження" є спеціальним законом,
який визначає сукупність дій органів і
посадових осіб (державних виконавців)
при вчиненні виконавчих дій, отже
питання щодо зняття арешту з майна
боржника (позивача) у виконавчому
провадженні має вирішуватись саме в
порядку згадуваного Закону.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлені
критерії, якими керується
адміністративний суд при перевірці
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень. Відповідність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень передбаченим ч. 3
ст. 2 КАС України критеріям
перевіряється судом з урахуванням
закріпленого ст. 9 КАС України
принципу законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи, що у разі закінчення
виконавчого провадження на підставі п.
8 ч. 1 ст. 49 Закону № 606, а саме у зв'язку з
офіційним оприлюдненням повідомлення
про визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури, що
відповідно до ст. 50 Закону № 606 не має
наслідком зняття арешту з майна
боржника накладеного у виконавчому
провадженні, суд дійшов висновку, що
відповідач в спірних правовідносинах
діяв відповідно до вимог Закону
України "Про виконавче провадження",
отже суд не вбачає підстав для
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 160-165, 167, 181, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Постанова набирання законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України. Постанова може
бути оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий Суддя
В.І. Келеберда

Судді
В.М. Данилишин

І.А. Качур