Справа № 809/2130/13-а
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року
Справа № 876/12030/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів Довгої О.
І., Запотічного І. І.

за участю секретаря
Корнієнко О. А.

представників відповідача
Федорова Л. Б., Дейнеги М. Я.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Музею мистецтв Прикарпаття на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 19
серпня 2013 року у справі № 809/2130/13-а за
позовом управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську до Музею
мистецтв Прикарпаття про стягнення
заборгованості,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовною
заявою до Музею мистецтв Прикарпаття
про стягнення заборгованості.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 19
серпня 2013 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, а
провадження у справі закрити.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції належно не дослідив всіх
обставин справи і зробив невірні
висновки. Задовольняючи позов, суд взяв
до уваги лише одні докази, а інших, які
спростовують позовні вимоги не
дослідив. Так, в судовому засіданні
було встановлено, що ОСОБА_3 звернулася
до управління Пенсійного фонду України
в м. Івано-Франківську із заявою про
призначення пенсії, при цьому подала
видану Музеєм мистецтв Прикарпаття
довідку про заробіток для обчислення
пенсії № 10 від 17 квітня 2007 року з січня
1994 року по грудень 1998 року. Однак, суд не
дослідив та не надав належної правової
оцінки тій обставині, що з метою
здійснення контролю за правильністю
призначення, нарахування та виплати
пенсій пенсіонерам, управлінням
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську було проведено
зустрічну перевірку правильності та
повноти відображення заробітку особи
для перерахунку пенсії ОСОБА_3 саме в 2007
році.

Суд формально розглянув справу не
з'ясувавши всіх обставин у справі. Суд
не дослідив наявність доказів
звернення позивача до громадянки
ОСОБА_3 з пропозицією повернути
виплачені надміру кошти в
добровільному порядку.

Представники апелянта в судовому
засіданні підтримали подану
апеляційну скаргу та надали пояснення
аналогічні викладеному в апеляційній
скарзі, просять скаргу задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча належним
чином був повідомленим про місце та час
розгляду справи, тому, на підставі
частини 4 статті 196 КАС України
апеляційний розгляд проведено у його
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників апелянта, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги у їх сукупності, колегія суддів
приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга належить до
задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
за наслідками проведеної перевірки, що
відображені в акті № 29 від 15 травня 2013
року, встановлено, що з січня 1994 року по
вересень 1994 року відповідачем
неправильно переведено курс купона,
крб. до гривні (поділено на 1,000, а
потрібно на 1,00000), проводились
заокруглення після п'яти знаків після
коми, у листопаді 1996 року зарплата
відсутня, так як була відпустка без
збереження заробітної плати .

17 травня 2013 року відповідачем видано
нову довідку про заробітну плату для
обчислення пенсії ОСОБА_3 за № 16/05 за
фактичними нарахуваннями, які
відповідають обставинам, встановленим
у акті № 29 від 15 травня 2013 року.

Управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області виведено
суму надміру виплаченої пенсії ОСОБА_3,
розмір якої за період з травня 2007 року
по травень 2013 року склав 5496,75 грн, що
підтверджується довідкою № 2437/03 від 13
червня 2013 року та розрахунком суми
переплати по пенсійній справі № 193766.

Судом першої інстанції встановлено, що
факт переплати виник в результаті
подання до управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області довідки про
заробіток для обчислення пенсії № 10
від 17 квітня 2007 року відповідача,
складеної із недостовірними даними.

Колегія суддів не погоджується з
рішенням суду першої інстанції і
вважає, що дані позовні вимоги не
можуть розглядатись в порядку
адміністративного судочинства,
виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 КАС
України справа адміністративної
юрисдикції (адміністративна справа) -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

В силу пункту 1 частини 1 статті 17 КАС
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на правовідносини,
що виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Частиною 2 статті 21 КАС України
встановлено, що вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень або іншим порушенням прав,
свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Пунктом 16.2 постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України про
окремі питання юрисдикції
адміністративних судів № 8 від 20 травня
2013 року встановлено, що право на
звернення до суду з позовами про
стягнення надміру виплачених коштів
випливає з функцій контролю за
витрачанням коштів цього фонду, тобто у
зв'язку зі здійсненням суб'єктом
владних повноважень владних
управлінських функцій. У зв'язку з цим
через публічно-правовий характер
спірних відносин вирішення таких
спорів належить до юрисдикції
адміністративних судів.

Проте, Постановою Пленуму Вищого
адміністративного суду № 2 від 14 лютого
2014 року, пункти 16.2 і 24 виключені з
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 20
травня 2013 року № 8 "Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів".

Відповідно до статті 101 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" органи, що
призначають пенсії, мають право
вимагати відповідні документи від
підприємств, організацій і окремих
осіб, а також в необхідних випадках
перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Підприємства та організації несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну громадянам або державі
внаслідок несвоєчасного оформлення
або подання пенсійних документів, а
також за видачу недостовірних
документів, і відшкодовують її.

Адміністративною справою є переданий
на вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень, а
не спір про стягнення переплаченої
пенсії у зв'язку з наданням
відповідачем недостовірних
відомостей. Вимоги про відшкодування
шкоди, заподіяної протиправними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
18 червня 2013 року у справі №21-124а13.

На підставі зазначеного вище,
враховуючи характер спірних
правовідносин, те, що відповідачем по
справі є юридична особа, суд приходить
до висновку, що дану справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Разом з тим, суд вважає необхідним
звернути увагу позивача на те, що
відповідно до частини 2 статті 124
Конституції України юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Отже, позивач вправі звертатись в суд
із позовом до відповідача, проте цей
спір повинен вирішуватись (враховуючи
особу відповідача) в порядку
господарського судочинства.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати постанову суду і
закрити провадження у справі (пункт 4
частини 1 статті 198 КАС України) з
підстав, встановлених статтею 157 цього
Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції повинен був закрити
провадження у даній справі у
відповідності до пункту 1 частини 1
статті 157 КАС України з підстав не
належності розгляду її в порядку
адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 203 КАС
України, постанова або ухвала суду
першої інстанції скасовується в
апеляційному порядку і позовна заява
залишається без розгляду або
провадження у справі закривається з
підстав, встановлених відповідно
статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись статтями 157, 160, 167, 195, 196, 198, 199,
203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Музею мистецтв
Прикарпаття задовольнити.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 19
серпня 2013 року у справі № 809/2130/13-а
скасувати, а провадження в справі
закрити та роз'яснити позивачеві, що
розгляд цієї справи віднесено до
компетенції господарського суду.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20-ти днів з дати складення в
повному обсязі.

Головуючий
Кузьмич С. М.

Судді
Довга О. І.

Запотічний І. І.

Повний текст ухвали складений 25 липня
2014 року