Справа № К/9991/47054/11-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/47054/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Голяшкіна О.В.

Логвиненка А.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою закритого
акціонерного товариства "Горлівський
машинобудівник" на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 08 липня 2011
року у справі за позовом закритого
акціонерного товариства "Горлівський
машинобудівник" до Східної митниці,
третя особа Головне управління
Державного казначейства України у м.
Києві про визнання дій по встановленню
митної вартості неправомірними та
стягнення суми, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2008 року позов закритого акціонерного
товариства "Горлівський
машинобудівник" задоволено. Визнано
неправомірними дії Східної митниці із
встановлення митної вартості товару,
який був ввезений на митну територію
України позивачем вибухобезпечних
водоохолоджуючих двигунів типу SG8 380М-4
за шостим методом. Стягнуто зі Східної
митниці за рахунок коштів Державного
бюджету України на користь позивача
суму надмірно сплачених митних
платежів у розмірі 88214 грн. 80 коп.

Постановою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 08 липня 2011 року рішення суду першої
інстанції скасовано, в позові
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням апеляційного суду, позивач
звернувся з касаційною скаргою, у якій
просить його скасувати, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, а постанову суду
першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, позивачем до Східної
митниці були надані для митного
оформлення вантажно митні декларації
на вантаж - електродвигун
вибухобезпечний водоохолоджуючий типу
SG8 380М-4 ВМД №700010000/9/002831 від 26.05.2008 року на
двигун у кількості 4 одиниці, придбаних
згідно контракту № 164/DH/2007 від 31.12.2007
року, укладеного між позивачем та DFME
«Damel».

Ціна за 1 одиницю двигуна згідно
контракту складає 31200 доларів США; ВМД
№700010000/8/002849 від 26.05.2008 року на двигун у
кількості 1 одиниці, що повертався
після гарантійного ремонту за ціною 31200
доларів США (згідно контракту №121/DH/2006
від 14.11.2006 року, додатку № 1 до нього та
додаткової угоди № 6 від 18.01.2008 року) з
урахуванням 3160 доларів США, що складає
вартість ремонту, загальна вартість
становить 33360 доларів США.

Оскільки була наявна різниця між
задекларованою митною вартістю та
наявною інформацією відповідно бази
даних ПІК «Цінова інформація при
визначенні митної вартості» Єдиної
автоматизованої системи
Держмитслужби, позивачу було
запропоновано надати перелік
документів для підтвердження
заявленої митної вартості, а саме:
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми виробника товару;
калькуляція фірми виробника товару;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, що мають відповідні
повноваження згідно із законодавством;
інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини.

У зв'язку з ненаданням позивачем
витребуваних документів, митний орган
прийняв рішення про визначення митної
вартості товарів, в яких визначив митну
вартість двигунів на рівні 50000 доларів
США. 30.05.2008 р., на підставі чого
відповідачем були видані картки
відмови у митному оформленні товару,
причиною відмови у митному оформленні
в яких вказана невідповідність
заявленої митної вартості тій, яка
визначена митною оцінкою відділу
контролю митної вартості Східної
митниці.

Позивачем до Східної митниці були
надані листи з проханням дозволити
випуск у вільний обіг двигунів під
гарантійний зобов'язання - сплату
податку на додану вартість згідно
митної вартості товарів, визначеної
митним органом, на що відповідач надав
згоду листами від 30.05.2008 р.

Позивач подав нові вантажну митну
декларацію та декларацію митної
вартості з визначенням митної вартості
за рішенням митниці, тому з моменту
подання нових декларацій податкові
зобовязання зі сплати податку на
додану вартість і мита були
узгодженими в тому обсязі, який
визначив безпосередньо позивач і
оскарженню не підлягали.

Отже, як вірно враховано судами
попередніх інстанцій, предметом даного
спору є правомірність визначення
митної вартості товару.

Так, відповідно до ст. 1 Митного кодексу
України від 17.11.2002р., митна декларація -
письмова заява встановленої форми, яка
подається митному органу і містить
відомості щодо товарів і транспортних
засобів, які переміщуються через
митний кордон України, необхідні для їх
митного оформлення або переоформлення.

Згідно зі ст. 86 МК України митна
декларація приймається та
реєструється митним органом у порядку,
що визначається Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом.
Подання митної декларації повинно
супроводжуватися наданням митному
органу комерційних супровідних та
інших необхідних документів, перелік
яких визначається Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом.
Митна декларація приймається митним
органом, якщо встановлено, що в ній
містяться всі необхідні відомості і до
неї додано всі необхідні документи.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу
України митна вартість товарів - це
заявлена декларантом або визначена
митним органом вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, яка обчислюється на момент
перетинання товарами митного кордону
відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 265
МК митний орган, що здійснює контроль
за правильністю митної оцінки товарів
з урахуванням положень цього Кодексу,
має право приймати рішення про
правильність заявленої декларантом
митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 МК визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути
визначено за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною в кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари було продано в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митну вартість
товарів не може бути визначено шляхом
застосування попереднього методу.

Виходячи із зазначеного, колегія
суддів вказує, що у разі незгоди
митниці із митною вартістю
імпортованого товару, вона відповідно
до вимог статті 266 МК зобов'язана
провести процедуру консультацій, у
ході яких мала б дійти висновків щодо
застосування того чи іншого методу
визначення митної вартості товарів,
при цьому кожний наступний метод
застосовується у разі неможливості
застосування попереднього із
наведенням відповідних аргументів.

У випадку якщо митна вартість не може
бути визначена за першим методом,
кожний наступний метод застосовується,
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом застосування
попереднього методу.

Аналізуючи матеріали справи колегією
суддів встановлено, що у митниці
виникли обґрунтовані сумніви у
достовірності заявленої митної
вартості товару в зв'язку з чим і були
витребувані додаткові документи, однак
позивачем їх надано не було.

При цьому, обов'язок суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності
подати додаткові документи на вимогу
митного органу встановлений ч.2 ст. 264
Митного кодексу України, а також
пунктом 11 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №1766 від 20.12.2006р. За
ст. 267 МК України перший метод
визначення митної вартості може бути
використаний лише за умови, якщо дані,
заявлені декларантом, підтверджені
документально та є достовірними.

У зв'язку з ненаданням позивачем
додаткових документів, у митниці не
було можливості застосувати митну
вартість, визначену позивачем. При
визначенні митної вартості товару за
шостим методом митниця діяла
відповідно до вимог ст. 266 МК України та
мотивувала позивачу неможливість
застосування попередніх методів
визначення митної вартості товару.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в
спірних правовідносинах митниця діяла
в межах повноважень та на підставі
вимог чинного законодавства.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що при вирішенні
справи судом апеляційної інстанції
вірно застосовані норми матеріального
та процесуального права. Доводи
касаційної скарги висновків
апеляційного суду не спростовують. За
таких обставин підстав для задоволення
касаційної скарги судова колегія не
вбачає.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу закритого
акціонерного товариства "Горлівський
машинобудівник" залишити без
задоволення, а постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 08 липня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: