Справа № 802/1060/14-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 травня 2014 р.
Справа № 802/1060/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Комара Павла Анатолійовича,

секретаря судового засідання:
Мошняги Валентина Івановича

представника позивача:
Томенка Р. В.

представників відповідача:
Доброштан Н. С., Романовича С. С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: приватного підприємства
"Виробниче об'єднання Елна - Сервіс"

до: Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулося
приватне підприємство "Виробниче
об'єднання Елна - Сервіс" (далі - ПП "ВО
"Елна - Сервіс", позивач) із позовом до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області (далі - Вінницька ОДПІ,
відповідач) про визнання протиправними
та скасування податкових повідомлень -
рішень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на
підставі висновків акту виїзної
позапланової документальної
перевірки приватного підприємства
"Виробниче об'єднання Елна - Сервіс" від
23.03.2014р. № 724/2206/20109667 з питань дотримання
вимог валютного законодавства, по
контрактах: №1238017 від 30.11.2011р.,
укладеному з ЗАО "Торговий дім "Филлит"
(Росія) та № 170913/01ПЭ від 23.09.2013р.
укладеному з (Білорусія), Вінницькою
ОДПІ прийнято податкові
повідомлення-рішення від 01.04.2014р., якими
нараховано пеню позивачу за порушення
термінів розрахунків у сфері ЗЕД, за
неподання декларації.

Позивач не погоджується з висновками
податкового органу, викладеними у акті
перевірки, а, відповідно, і з прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями
та просить їх скасувати.

Ухвалою суду від 09.04.2014р. відкрито
провадження у справі та призначено до
судового розгляду.

Представник позивача у судовому
засіданні надав пояснення, що
відтворюють зміст позовної заяви,
просив адміністративний позов
задовольнити повністю.

Представники відповідача заперечували
проти задоволення позовних вимог з
підстав наведених у письмових
запереченнях (а.с. 41-44).

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши усі обставини
справи та надавши їм юридичну оцінку,
судом встановлено наступне.

ПП "ВО "Елна - Сервіс" зареєстроване
Вінницьким міським управлінням
юстиції від 15.09.1994р. за №Л 8-А, номер
виписки з ЄДР - 101671. Код суб'єкта
господарювання за .

На підставі направлення від 18.03.2014р.
№724/2206, виданого Вінницькою об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області, Доброштан Ніною
Степанівною - головним державним
ревізор - інспектором відділу
планування та інформування
забезпечення управління податкового
аудиту, згідно із підпунктом 19.1.4
пунктом 19.1 статті 19, підпунктом 20.1.4
пунктом 20.1 статті 20, пунктом 78.2 статті
78, пунктом 82.2 статті 82 Податкового
кодексу України, та відповідно до
наказу Вінницької ОДПІ від 18.03.2014р. №823,
а також на підставі повідомлення ВЦРВ
"МЕГАБАНК" від 03.02.2014р. №76-14/131 проведена
позапланова виїзна документальна
перевірка приватного підприємства
"Виробниче об'єднання "Елна - Сервіс" з
питань дотримання вимог валютного
законодавства України при проведенні
розрахунків за контрагентами: №123/8017
від 30.11.2011р., укладеного з нерезидентом
ЗАО "торговий дім "Филлит" (Росія) за
період з 01.01.2012р. по 28.02.2014р. №170913/01П/Э
від 23.09.2013р., укладеного з нерезидентом -
ЧТПУП "Гидромеханика" (Беларусь) за
період з 23.09.2013р. по 28.02.2014р., відповідно
до затвердженого плану перевірки.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом складено акт
перевірки №724/2206/20109667 від 24.03.2014р. в
якому зафіксовані наступні порушення
статті 2 ЗУ "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті" №185 від
23.09.1994р., пункту 1 статті 9 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю" №15 від 19.02.1993р.,
статті 1 Указу Президента України "Про
невідкладні заходи щодо повернення в
Україну валютних цінностей, що
незаконно знаходяться за її межами" №319
від 18.06.1994р., статті 3 Наказу
Міністерства фінансів України "Про
затвердження форми декларації про
валютні цінності, доходи та майно, що
належать резиденту України і
знаходяться за її межами" №207 від
25.12.1995р., пунктом 5 Порядку подання
фінансової звітності, затвердженої
Постановою Кабінету Міністрів України
№419 від 28.02.2000р.

На підставі акта про результати
перевірки, відповідачем прийняті
податкові повідомлення - рішення якими
до позивача застосовано пеню за
порушення термінів розрахунку у сфері
ЗЕД, невиконання зобов'язань та штрафні
санкції за порушення вимог валютного
законодавства:

- № від 01.04.2014р., яким до позивача
застосовано пеню та штрафні санкції у
розмірі 1151, 00 грн. на підпункту 54.3.3
пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу
України та згідно з статтею 4 Закону
України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті".

- № від 01.04.2014р., яким до позивача
застосовано пеню та штрафні санкції у
розмірі 170 грн. на підставі підпункту
54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового
кодексу України, пункту 2 статті 16
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про систему валютного регулювання і
валютного контролю" №15 від 19.02.1993 року,
пункту 2.7 Положення про валютний
контроль, затвердженого постановою
Правління НБУ №49 від 08.02.2000 року та
підпункту 2.3 пункту 2 Порядку
застосування штрафних санкцій за
порушення валютного законодавства,
затвердженого Наказом ДПА України №542
від 04.10.1999 року.

Позивач, не погоджуючись із
зазначеними податковими
повідомленнями - рішення, звернувся до
суду із заявою про визнання таких
протиправними та такими, що підлягають
скасуванню.

Суд, визначаючись щодо заявлених
позовних вимог, заперечень відповідача
та наданих у справу доказів, виходив з
наступного.

Так, в пункті 3.3 акту перевірки
перевіряючими зазначено, що перевіркою
проведення розрахунків у грошовій
формі при здійсненні
зовнішньоекономічних операцій
встановлено, що ПП "Виробниче
об'єднання Елна - Сервіс" укладено з
фірмою нерезидентом ЗАО "Торговий дім
"Філіт" (Росія) контракт купівлі №123/8017
від 30.11.2011р. на виконання умов якого
позивач 17.10.2013р. перерахував ЗАО
"Торговий дім "Філіт" 100 000 руб. Однак, у
зв'язку із неможливістю поставки
товару нерезидент повернув зазначені
кошти ПП "Виробниче об'єднання Елна -
Сервіс".

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті" та пункту 1 Постанови
Правління Національного банку України
№453 від 14.11.2013р., граничний строк
повернення коштів на рахунки позивача
збігав 15.01.2014р.

На думку посадових осіб Вінницької
ОДПІ, оскільки сума простроченої
заборгованості закрилася шляхом
повернення коштів в сумі 100 000 руб/2780
грн. від нерезидента 16.01.2014р., тобто з
порушенням граничного строку
повернення останніх, що
підтверджується дослідженою в ході
перевірки випискою ПАТ "Мегабанк" від
16.01.2014р., то встановлено порушення
позивачем законодавчо встановлених
термінів розрахунків.

У зв'язку із зазначеним, відповідно до
вимог ст. 4 Закону України "Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті" позивачу нараховано пеню.

Однак, суд не погоджується з такими
висновками відповідача з огляду на
наступне.

Згідно преамбули Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», цей
Закон є спеціальним законом з питань
оподаткування, який установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), включаючи збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків
контролюючими органами, у тому числі за
порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, та
визначає процедуру оскарження дій
органів стягнення.

Таким чином, саме цей Закон визначає
порядок застосування пені за порушення
вимог Закону України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті».

Як вбачається зі змісту п.1.2 ст.1 та ч.2
п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 цього Закону, пеня за
порушення вимог Закону України «Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» є податковим
зобов'язанням платника податків за
причинами, не пов'язаними із порушенням
податкового законодавства.

Судом встановлено, що ПП "Елна - Сервіс"
(Покупець) було укладено контракт
№123/8017 від 30.11.2011р. з фірмою
нерезидентом ЗАО "Торговий дім "Філіт"
(Продавець). За умовами контракту
Продавець зобов'язується продати
Покупцю товар - трудну продукцію.
Загальна сума контракту становить 10 000
000 рус. руб.

На виконання умов контракту позивачем
17.10.2013р. перераховано на користь
нерезидента валютних коштів на
загальну суму 100000 рус. руб.

Відповідно до п. 3 Постанови Правління
Національного банку України від
16.11.2012р. №745 "Про зміну строків
розрахунків за операціями з експорту
та імпорту товарів і запровадження
обов'язкового продажу надходжень в
іноземній валюті" розрахунки за
операціями з імпорту товарів,
передбачені в ст. 2 Закону України "Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті", повинні
здійснюватися, що не перевищує 90
календарних днів.

Так, граничний строк надходження
товару за контрактом №123/8017 від 30.11.2011р.
становить 15.01.2014р.

В судовому засіданні встановлено та не
заперечується сторонами, що у зв'язку
із неможливість поставити товар ЗАО
"Торговий дім "Філіт" повернув позивачу
кошти.

Так, фактично кошти надійшли від
нерезидента позивачу 15.01.2014р., що
підтверджується міжнародним платіжним
дорученням SWIFT OUTPUT, також засвідченим
ПАТ "Мегабанк".

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позивачу кошти надійшли
позивачу 15.01.2014р., тобто без пропуску
граничного строку надходження.

Як вбачається з пункту 3 акту перевірки
перевіряючими зазначено, що перевіркою
дотримання вимог валютного
законодавства при здійсненні
імпортних зовнішньоекономічних
операцій за контрактом №170913/01/П/Э від
23.09.2013р., укладеним позивачем із фірмою
нерезидентом ЧТПУП "Гідромеханіка"
Білорусь, встановлено порушення статті
2 Закону України "Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті", в частині несвоєчасного
надходження товару за проведену оплату
валютними коштами по зазначеному
контракту, а саме: за проведений
авансовий платіж позивачем на користь
нерезидента на суму 15000,00 дол. США,
граничний термін надходження товару
або повернення валютної виручки
становить 31.12.2013р., фактично ж товар
надійшов резиденту 03.01.2014р. за
кореспонденцією рахунків Д-т 281 рах.
"Товари на складі" та К-т 632 рах.
"Розрахунки з іноземними
постачальниками" на суму 239790,00 грн./30000,00
дол. США.

Тобто, в даному випадку посадовою
особою Вінницької ОДПІ зроблено
висновок про порушення законодавчо
встановлених строків надходження
імпортного товару.

Однак, суд не погоджується з такими
висновками відповідача з огляду на
наступне.

Cудом встановлено, що між ПП
"Елна-Сервіс" (Покупець) та фірмою
нерезидентом ЧТПУП "Гідромеханіка"
Білорусь (Продавець) укладено контракт
№170913/01 П/Э від 23.09.2013р. За умовами
контракту Продавець зобов¦9язується
продати Покупцю товар - установка
електролітно - плазмового полірування.
Загальна сума контракту становить - 30000
дол. США.

Всього по контракту у період його дії з
23.09.2013р. по 28.02.2014р. проведено такі
розрахунки з ПП "ВО "Елена - Сервіс"
перерахувало на користь нерезидента
валютні кошти в сумі 28500,00 дол. США,
отримано імпортний товар на сумум 30000,00
дол. США.

На виконання вимог контракту №170913/01 П/Э
від 23.09.2013р., ПП "ВО "Елна - Сервіс"
перераховано на користь нерезидента
ЧТПУП "Гідромеханіка" 02.10.2013р. валютні
кошти в сумі 15000, 00 дол. США.

Тобто, в даному випадку, 90-денний строк
надходження імпортного товару за
вказаною операцією закінчувався -
31.12.2013р.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
зовнішньоекономічну діяльність",
моментом здійснення експорту (імпорту)
є момент перетину товаром митного
кордону України або переходу права
власності на зазначений товар, що
експортується чи імпортується, від
продавця до покупця.

Зокрема, п. 4 ст. 4 цього Кодексу
передбачено, що ввезення товарів,
транспортних засобів на митну
територію України, вивезення товарів,
транспортних засобів за межі митної
території України - сукупність дій,
пов'язаних із переміщенням товарів,
транспортних засобів через митний
кордон України у будь-який спосіб у
відповідному напрямку

Пунктом 25 статті 4 Митного кодексу
України визначено комплекс
взаємопов'язаних правових норм, що
відповідно до заявленої мети
переміщення товарів через митний
кордон України визначають митну
процедуру щодо цих товарів, їх правовий
статус, умови оподаткування і
обумовлюють їх використання після
митного оформлення як митний режим.

Статтею 74 Митного кодексу України
визначено, що імпорт (випуск для
вільного обігу) - це митний режим,
відповідно до якого іноземні товари
після сплати всіх митних платежів,
встановлених законами України на
імпорт цих товарів, та виконання усіх
необхідних митних формальностей
випускаються для вільного обігу на
митній території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Митного кодексу
України, митний режим імпорту може бути
застосований до товарів, що надходять
на митну територію України, та до
товарів, що зберігаються під митним
контролем або поміщені в інший митний
режим, а також до продуктів переробки
товарів, поміщених у митний режим
переробки на митній території.

Тобто, у разі ввезення на митну
територію України товарів митний
контроль розпочинається з моменту
надходження товару на митну територію
України і закінчується після виконання
усіх необхідних митних формальностей.

Таким чином, моментом вчинення
імпортної операції, зокрема моментом
поставки товару за такою операцією, для
застосування статтей 2, 4 Закону України
"Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті", є момент фактичного
перетину імпортованим товаром митного
кордону України.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 16.10.2012р. по справі К/9991/55624/11
та постанові Верховного суду України
від 16.01.2012р.

Згідно відбитків штемпелів
Житомирської митниці на
товаросупровідних документах, а саме:
рахунку фактур/invoice від 23.09.2013р. №58 та CMR
- міжнародна товаро - транспортна
накладна №055760 товар пересік кордон
України 31.12.2013р., тобто в останній день
строку, що дорівнює 90-денному терміну з
моменту здійснення авансового платежу,
встановленого ст.2 Закону України "Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті".

У зв'язку із новорічними святами ВДМ
оформлена Вінницькою митницею 03.01.2014р.,
тобто з простроченням граничного
строку надходження товару за проведену
оплату валютними коштами,
встановленого ст.2 Закону України "Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті".

А тому висновки відповідача, викладені
в акті перевірки, суперечать нормам ст.
1 Закону України "Про
зовнішньоекономічну діяльність" та не
відповідають фактичним обставинам
справи і не можуть претендувати на
законність і обґрунтованість.

Крім того, судом надано правову оцінку
стосовно наявності повноважень
податкового органу щодо застосування
штрафних (фінансових) санкцій за
порушення Декрету КМУ№15-9.

Так, Положення Указу Президента
України від 27.06.1999 №734/99 "Про
врегулювання порядку одержання
резидентами кредитів, позик в
іноземній валюті від нерезидентів та
застосування штрафних санкцій за
порушення валютного законодавства",
яким органи державної податкової
служби наділено повноваженнями
застосовувати до резидентів і
нерезидентів України санкції,
передбачені п. 2 ст. 16 Декрету, не
підлягають застосуванню, оскільки,
врегульовуючи по-іншому питання, які
були врегульовані законом (Декретом,
виданим у межах повноважень, наданих
Законом України від 18.11.1992 №2796-XII "Про
тимчасове делегування Кабінету
Міністрів України повноважень
видавати декрети в сфері законодавчого
регулювання"), Указ суперечить
обмеженням, встановленим п. 4
Перехідних положень Конституції
України та необґрунтовано створює
протиріччя в правовому регулюванні
відносин.

Враховуючи відсутність визначення
повноважень податкових органів щодо
застосування штрафних (фінансових)
санкцій за порушення Декрету КМУ №15-93,
відповідач діяв з перевищенням наданих
повноважень, що свідчить про
неправомірність застосування таких
санкцій.

Таким чином, на думку суду, приймаючи
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення відповідачем не
досліджено усіх обставин, що мали
значення для їх прийняття.

З урахуванням усього вищевикладеного,
суд приходить до висновку, що оскільки
висновки, викладені в акті перевірки,
не знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи, а, отже, і прийняті, на
його підставі податкові
повідомлення-рішення є протиправними
та підлягають скасуванню.

При ухваленні рішення в даній
адміністративній справі суд також
керувався наступним.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади,
їх посадові особи зобов`язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, передбачені Конституцією
та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 КАС України оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

В той же час згідно ч. 2 ст. 71 цього
Кодексу в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
тягар доказування в спорі покладається
на відповідача - орган публічної влади,
який повинен надати суду всі
матеріали, які свідчать про його
правомірні дії.

З обставин адміністративної справи,
встановлених судом, вбачається, що
відповідачем не доведено
правомірність оскаржуваного рішення,
відтак позовні вимоги знайшли своє
підтвердження під час розгляду
адміністративної справи.

Надаючи оцінку оскаржуваному
податковому повідомленню-рішенню, суд
виходив із того, що відповідно до ч. 3 ст.
2 КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

З огляду на встановлені судом
обставини, оскаржувані рішення не
відповідають вище переліченим вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Згідно з підпунктом 3 пункту 9 розділу VI
"Прикінцеві та перехідні положення"
Бюджетного кодексу України, у разі
безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Пунктом 19 Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ передбачено, що безспірне
списання коштів державного та місцевих
бюджетів і їх перерахування на рахунок,
зазначений у виконавчому документі про
стягнення надходжень бюджету та/або
заяві про виконання рішення про
стягнення надходжень бюджету,
здійснюються органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових документів.

З огляду на все вищезазначене, суд
вважає за необхідне стягнути судові
витрати позивача у розмірі 182,70 грн. із
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання органами
Державної казначейської служби з
рахунків Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області.

Решта суми судового збору у розмірі
1644,30 грн. стягується з відповідача
згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" пропорційно до
задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення - рішення
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області від 01.04.2014 року № та №
.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь приватного підприємства
"Виробниче об'єднання Елна - Сервіс"
судовий збір у розмірі 182,70 грн. шляхом
їх безспірного списання органами
Державної казначейської служби
України з рахунків Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Стягнути з Державного бюджету України
на спеціальний рахунок Державної
судової адміністрації України (банк
одержувача - ГУ ДКСУ у Вінницькій
області, код банку 802015, р/р 4002)
судовий збір в сумі 1644,30 грн шляхом його
безспірного списання органами
Державної казначейської служби
України з рахунків Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Комар Павло Анатолійович