Справа № 2-а/1570/5939/11
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а/1570/5939/11

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Федусик А. Г.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О., Шевчук
О.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Роздільнянської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 16
грудня 2011 року по справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Транс-Агро 2010» до Роздільнянської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість, -

ВСТАНОВИВ:

Роздільнянська міжрайонна Державна
податкова інспекція Одеської області,
правонаступником якої є
Роздільнянська об'єднана Державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів в Одеській
області, подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 16 грудня 2011 року та ухвалити
нову, якою відмовити у задоволенні
адміністративного позову в повному
обсязі.

Постановою від 16 грудня 2011 року
Одеський окружний адміністративний
суд задовольнив в повному обсязі
адміністративний позов ТОВ «Транс-Агро
2010» до Роздільнянської міжрайонної
Державної податкової інспекції
Одеської області про скасування
податкового повідомлення-рішення від 17
березня 2011 року № про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 359 481,25 грн.

Вимоги апеляційної скарги
апелянт обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції допустив неповне з'ясування
фактичних обставин справи, що призвело
до порушення норм матеріального і
процесуального права та ухвалення
неправильного судового рішення.

ТОВ «Транс-Агро 2010» письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
надало.

Ухвалюючи постанову про
задоволення адміністративного позову,
суд першої інстанції встановив, що ТОВ
«Транс-Агро 2010» зареєстроване 26 січня
2010 року рішенням Фрунзівської
райдержадміністрації Одеської області
та перебуває на податковому обліку у
відповідача як платник податків, в тому
числі як платник ПДВ.

В період з 17 лютого 2011 року по 23 лютого
2011 року відповідачем проведена
позапланова виїзна перевірка ТОВ
«Транс-Агро 2010» з питань дотримання
податкового законодавства при
нарахуванні та сплаті ПДВ за жовтень 2010
року.

За результатами перевірки складений
акт №200-18/23-00/36650240 від 02 березня 2011 року,
в якому зазначено про порушення
позивачем вимог п.п.7.4.1, 7.4.4 п.7.4 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість», що призвело до заниження
податкового зобов'язання з ПДВ на суму
287 585 грн. (а.с. 5-16).

На підставі акту перевірки податковим
органом прийнято податкове
повідомлення-рішення №/0 від 17
березня 2011 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
по ПДВ в розмірі 359 481,25 грн., тому числі
287 585 грн. за основним платежем, та 71 896,25
грн. за штрафними санкціями (а.с.17-18).

Суд першої інстанції встановив, що за
укладеними між ТОВ «Транс-Агро 2010» та
СФГ «Олеся», ТОВ «Правда», ПП «Золотий
колос», ДП ДГ «Новоселівське» та ФГ
«Перлина-2007» позивач отримав від цих
контрагентів сільськогосподарську
продукцію, та сплатив її вартість. За
результатами виконання угод вказані
контрагенти видали на ім'я ТОВ
«Транс-Агро 2010» відповідні податкові
накладні (а.с. 65-69). При цьому, податковий
орган не оспорює, того, що зазначені
податкові накладні заповнені у
встановленому законом порядку,
підписані повноважними особами та
скріплені відповідними печатками цих
підприємств. Не містить інших
висновків і акт перевірки №200-18/23-00/36650240
від 02 березня 2011 року.

Суд першої інстанції встановив та
податковим органом не оспорювалось, що
позивач та його контрагенти СФГ
«Олеся», ТОВ «Правда», ПП «Золотий
колос», ДП ДГ «Новоселівське», ФГ
«Перлина-2007», на момент здійснення
господарських правовідносин, за
період, який перевірявся, відповідно до
п.п.7.2.4. п.7.2 ст.7 Закону «Про податок на
додану вартість», були зареєстровані
як платники податку у порядку,
передбаченому статтею 9 цього Закону.

З урахуванням вимог Закону України
«Про податок на додану вартість»,
чинного в період, який перевірявся, суд
першої інстанції встановив, що з
моменту отримання ТОВ «Транс-Агро 2010»
податкових накладних від СФГ «Олеся»,
ТОВ «Правда», ПП «Золотий колос», ДП ДГ
«Новоселівське» та ФГ «Перлина-2007» у
ТОВ «Транс-Агро 2010» виникло право на
віднесення сум ПДВ по операціях з цими
контрагентами до складу свого
податкового кредиту з ПДВ, що і було
зроблено позивачем у жовтні 2010 року.

Також суд першої інстанції встановив,
що відповідно до акту перевірки та
письмових заперечень податкового
органу, протиправне включення
позивачем сум ПДВ до складу
податкового кредиту за жовтень 2010 року
ґрунтуються на тому, що зміст угод між
ТОВ «Транс-Агро 2010» та СФГ «Олеся», ТОВ
«Правда», ПП «Золотий колос», ДП ДГ
«Новоселівське», ФГ «Перлина-2007»,
суперечить ЦК України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства,
оскільки, на думку податкового органу,
ці угоди укладені без наміру настання
реальних наслідків, а тому відповідно
до ст.ст.215, 203, 228 ЦК України є
нікчемними. Проте при судовому
розгляді справи, не надав суду
будь-якого обґрунтування щодо того, які
саме норми ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а також які
моральні засади суспільства порушують
укладені позивачем з вказаними
контрагентами угоди поставки
сільськогосподарської продукції, а
також на заволодіння майна яких осіб
(крім тих, які є учасниками цих угод)
були направлені ці угоди.

Також суд першої інстанції встановив,
що при судовому розгляді справи
податковий орган не надав належних та
допустимих доказів щодо визнання
недійсними, у встановленому законом
порядку вказаних угод, укладених ТОВ
«Транс-Агро 2010» з контрагентами. Проте,
як висновки щодо нікчемності
правочинів спростовані матеріалами
справи, а саме товарно-транспортними
накладними та подорожніми листами, які
підтверджують перевезення придбаних
позивачем товарів, на відсутність яких
посилався позивач в обґрунтування
висновків щодо незаконного формування
позивачем свого податкового кредиту в
жовтні 2010 року (а.с. 70-170).

Таким чином, суд першої інстанції
встановив, що викладені в акті
перевірки висновки податкового органу
про незаконність формування позивачем
податкового кредиту з ПДВ у жовтні 2010
року, на підставі якого прийнято спірне
податкове повідомлення-рішення, не
ґрунтуються на нормах Закону України
«Про податок на додану вартість» та не
відповідають дійсним обставинам
справи.

При цьому суд першої інстанції не
прийняв до уваги посилання
відповідача, як на підставу прийняття
спірного податкового
повідомлення-рішення, на не надання ТОВ
«Транс-Агро 2010», при здійсненні
перевірки, ТТН на перевезення с/г
продукції від його контрагентів, не
надання документів щодо якості цієї
продукції, оскільки, по-перше, вказані
товарно-транспортні накладні надані не
тільки в ході розгляду справи, а і під
час адміністративного оскарження
спірного рішення (а.с.21), а по-друге,
положення Закону України «Про податок
на додану вартість» не містять такі
підстави для зменшення податкового
кредиту та донарахування податкових
зобов'язань з ПДВ, як не надання ТТН на
перевезення с/г продукції також
документів щодо якості отриманого
платником товару, які не можуть бути
єдиною та безумовною підставою для
включення ПДВ по господарським
операціям до складу податкового
кредиту, оскільки здійснення цих
операцій та їх відношення до
господарської діяльності підприємства
може бути підтверджено іншими
первинними документами, що і було
зроблено позивачем в ході розгляду
справи.

Сторони, належним чином повідомлені
про час та місце розгляду справи, у
судове засідання не з'явились, у зв'язку
з чим відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України, справа розглянута в порядку
письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не може
бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив та оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив правову природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

В період з 17 по 23 лютого 2011 року
відповідачем проведена позапланова
виїзна перевірка ТОВ «Транс-Агро 2010» з
питань дотримання податкового
законодавства при нарахуванні та
сплаті ПДВ за жовтень 2010 року.

За результатами перевірки складений
акт №200-18/23-00/36650240 від 02 березня 2011 року,
в якому зазначено про порушення
позивачем вимог п.п.7.4.1, 7.4.4 п.7.4 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість», що призвело до заниження
податкового зобов'язання з ПДВ на суму
287 585 грн. (а.с. 5-16).

Висновки акту перевірки щодо
неправомірного формування позивачем
податкового кредиту за жовтень 2010 року
по контрагентам СФГ «Олеся», ТОВ
«Правда», ПП «Золотий колос», ДП ДГ
«Новоселівське», ФГ «Перлина-2007»
ґрунтуються на ненаданні позивачем
під час перевірки будь-яких документів
(ТТН, документів, які підтверджують
якість придбаної сільгосппродукції у
відповідності до ДСТУ,
медико-біологічним вимогам та
санітарним вимогам якості
продовольчої сировини та харчових
продуктів, та інших супроводжувальних
документів). При цьому в акті зазначено
про фіксування та підтвердження
господарської діяльності позивача
первинними документами, на підставі
яких ведеться бухгалтерський облік,
оскільки податковим органом
встановлена оплата придбаного товару,
відображення господарської діяльності
у бухгалтерських проводках, отримання
позивачем податкових накладних від
контрагентів, наявність договорів.
Водночас ні акт перевірки, ні
апеляційна скарга не містить
зауважень, заперечень до оформлення
податкових накладних контрагентами
позивача (а.с. 65-69), щодо здійсненої
фактичної оплати отриманого позивачем
товару.

Також не спростовано апелянтом і
висновок суду першої інстанції щодо
наявності у позивача та його
контрагентів, у період здійснення
господарської діяльності, надання та
отримання податкових накладних,
статусу платника податку на додану
вартість відповідно до п.п.7.2.4. п.7.2 ст.7,
ст. 9 Закону «Про податок на додану
вартість».

Апеляційний суд, як і суд першої
інстанції, не приймає доводи апелянта
про відсутність, належним чином
оформлених документів на
підтвердження переміщення придбаної
сільгосппродукції від контрагентів до
позивача, оскільки будь-яких інших
зауважень до первинних облікових
документів, податковим органом при
проведені перевірки не заявлялось.

Така відокремлена підстава яка
унеможливлює віднесення сум ПДВ до
податкового кредиту, як не надання
товарно-транспортних накладних та
подорожніх листів, які підтверджують
перевезення придбаних позивачем
товарів, на що посилався позивач в
обґрунтування висновків щодо
незаконного формування позивачем
свого податкового кредиту в жовтні 2010
року, Законом України «Про податок на
додану вартість» не встановлена.

Таким чином, за наявності належних та
допустимих доказів реальності угод
позивача з контрагентами СФГ «Олеся»,
ТОВ «Правда», ПП «Золотий колос», ДП ДГ
«Новоселівське» та ФГ «Перлина-2007», з
урахуванням вимог п.п. 7.2.3 та п.п. 7.2.4 п.
7.2, п.п. 7.4.1 п. 7.4, п.п.7.5.1 п.7.5, п.п.7.7.1 та п.п.
7.7.2. п.7.7 ст.7, ст. 9 Закону «Про податок на
додану вартість», за відсутності
належних тат допустимих доказів
наявності ознак нікчемності угод,
апеляційний суд погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
правомірності формування позивачем
податкового кредиту у жовтні 2010 року,
та щодо відсутності правових підстав
для прийняття податковим органом
оскарженого податкового
повідомлення-рішення №/0 від 17
березня 2011 року, на підставі акту
перевірки №200-18/23-00/36650240 від 02 березня
2011 року, висновки якого спростовані
матеріалами справи, та не відповідають
дійсним обставинам провадження
господарської діяльності позивача у
період, який перевірявся.

Доводи апеляційної скарги, які по суті
дублюють висновки акту перевірки,
рішень за наслідками
адміністративного оскарження не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС
України, апеляційна скарга має бути
залишена без задоволення, а оскаржена
постанова - без змін

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.
ст. 70, 71, 195, п. 2 ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Роздільнянської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області залишити
без задоволення, постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 16
грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя
С.Д.Домусчі

суддя
О.О.Кравець

суддя
О.А.Шевчук