Справа № 826/5738/14
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2014-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/5738/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Ісаєнко
У Х В А Л А

Іменем України

28 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Ісаєнко
Ю.А.;

суддів: Оксененка
О.М., Федотова І.В.,

за участю секретаря:
Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 24 червня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Диз Мер»
до Державної податкової інспекції у
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від
15.01.2014 року №, №,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від
15.01.2014 року №, №.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
червня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаною
постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу з підстав порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
в якій просить скасувати постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 24 червня 2014 року та ухвалити
нове судове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 196
Кодексу адміністративного судочинства
України не перешкоджає судовому
розгляду справи. У зв'язку з цим,
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства
України, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, постанову
суду першої інстанції - без змін, з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
посадовою особою відповідача
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ «Диз Мер» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово - господарських
взаємовідносин з ТОВ «Грандтор стиль»,
ТОВ «Київ конект груп», ТОВ «ВК
Грайдер» за період з 01.09.2012 року по
28.02.2013 року; за наслідками перевірки
складено акт від 26.12.2013 року
№873/26-54-22-03-07/30374810.

Актом перевірки встановлено порушення
позивачем п. 138.1 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.
139 ПК України, що призвело до заниження
податку на прибуток на загальну суму
21639,00 грн., у тому числі за ІІІ квартал 2012
року на 4304,00 грн., ІV квартал 2012 року -
17335,00 грн.; пп. 198.1, пп. 198.4, пп. 198.6 ст. 198 ПК
України, що призвело до заниження
податку на додану вартість на загальну
суму 32048,00 грн., у тому числі за вересень
2012 року на 4100,00 грн., жовтень 2012 року -
3008,00 грн., листопад 2012 року - 6391,00 грн.,
грудень 2012 року - 7110,00 грн., січень 2013
року - 3903,00 грн., лютий 2013 року - 7573,00 грн.

В обґрунтування заниження податкових
зобов'язань орган державної податкової
служби посилається на непідтвердження
реальності господарських операцій
позивача з ТОВ «Грандтор стиль», ТОВ
«Київ конект груп», ТОВ «ВК Грайдер».
Так, під час зазначеної перевірки, на
підставі актів регіональних ДПІ, не
доведена реальність операцій між ТОВ
«Грандтор Стиль», ТОВ «Київ Конект
Груп» та ТОВ «ВК Грайдер» з їх
контрагентами - постачальниками, не
підтверджена реальність часу
здійснення операцій, місцезнаходження
майна, виробничо-складських приміщень
та іншого майна (технічного персоналу,
основних фондів, виробничих активів,
складських приміщень і транспортних
засобі), які економічно необхідні для
виконання постачання або здійснення
діяльності, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності
названих господарюючих суб'єктів.

Оскільки реальність вчинення
господарських операцій між ТОВ
«Грандтор Стиль», ТОВ «Київ Конект
Груп», ТОВ «ВК Грайдер» та їх
контрагентами - постачальниками
відсутня, на думку податкового органу,
а наслідком для податкового обліку є
лише фактичний рух активів, ані
задекларований на папері, у ТОВ
«Грандтор Стиль», ТОВ «Київ Конект
Груп» та ТОВ «ВК Грайдер» не було
підстав для податкового обліку
вказаних операцій, а тому останні є
вигодотранспортуючими суб'єктами
(транзитерами) - суб'єктами
господарювання платниками ПДВ, що
здійснюють посередницьку функцію між
вигодоформуючими суб'єктами та
вигодонабувачем (ТОВ «Диз Мер»).

15 січня 2014 року відповідачем винесено
податкові повідомлення - рішення:

- №, яким на підставі акту
перевірки за виявлені порушення
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 40060,00 грн.;

- №, яким на підставі акту
перевірки за виявлені порушення
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на прибуток на
загальну суму 27048,75 грн.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що надані
позивачем документи підтверджують
фактичне здійснення господарських
операцій, а висновки акту перевірки не
знайшли свого підтвердження, тому
останнім правомірно сформовані дані
податкового обліку по господарських
операціях з зазначеними вище
контрагентами.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського
кодексу України, під господарською
діяльністю розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Частиною 2 ст. 3 цього Кодексу
передбачено, що господарська
діяльність, яка здійснюється для
досягнення економічних і соціальних
результатів та з метою одержання
прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може
здійснюватись і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська
діяльність).

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податку.

Водночас за відсутністю факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

При цьому, під час розгляду зазначеної
категорії справ необхідно звертати
особливу увагу на дослідження
реальності здійснення господарських
операцій платника податку, на підставі
яких таким платником були сформовані
дані податкового обліку та приймати на
підтвердження даних податкового
обліку лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Розглядаючи реальність господарських
операцій позивача з зазначеними вище
контрагентами, на підставі яких
позивачем було сформовано дані
податкового обліку, колегія суддів
зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, у
період з жовтня 2012 року по лютий 2013 року
між ТОВ «Диз Мер» (покупцем) і ТОВ «Київ
Конект Груп» (продавцем) існували
договірні відносини щодо придбання
товарів.

На підтвердження факту виконання
сторонами своїх зобов'язань (поставки
товару та відповідно оплати його
вартості) позивачем були надані
рахунки - фактури, видаткові та
податкові накладні, платіжні доручення
позивача на оплату за комп'ютерні
комплектуючі та витратні матеріали на
користь ТОВ «Київ Конект Груп».

Крім того, у період з грудня 2012 року по
лютий 2013 року між ТОВ «Дез Мер» та ТОВ
«Грандтор Стиль» існували договірні
відносини щодо придбання товарів.

На підтвердження факту виконання
сторонами своїх договірних зобов'язань
(поставки товару та відповідно оплати
його вартості) позивачем були надані
наступні оригінали та копії первинних
і розрахункових документів: рахунків -
фактур та видаткових накладних,
податкових накладних, платіжних
доручень позивача на оплату за
комп'ютерні комплектуючі та витратні
матеріали на користь ТОВ «Грандтор
Стиль».

Також на підставі рахунку - фактури та
видаткової накладної від 19.02.2013 року
№ позивачем у ТОВ «ВК Грайдер»
було придбано товарів на суму 20476,45 грн.
(в т.ч. ПДВ 3412,74 грн.). У зв'язку з
проведенням вказаної операції ТОВ «ВК
Грайдер» виписало ТОВ «Диз Мер»
податкову накладу від 19.02.2013 року №1901
на суму 20476,45 грн. (в т.ч. ПДВ 3412,74 грн.), а
проведення позивачем розрахунку за
придбаний товар підтверджується
копіями виписок з банку по рахунку
суб'єкта господарювання за 07.03.2013 року
та за 11.03.2013 року.

Як встановлено судом першої інстанції,
придбання у ТОВ «Грандтор Стиль», ТОВ
«Київ Конект Груп», ТОВ «ВК Грайдер»
комп'ютерних комплектуючих та
витратних матеріалів зумовлене
виробничою діяльністю позивача, а саме
обслуговування комп'ютерної та офісної
техніки.

Додатково на обґрунтування своїх
позовних вимог ТОВ «Диз Мер» надало
наступні документи, які підтверджують
факт використання придбаного товару в
подальшій господарській діяльності,
економіко-правовий статус позивача та
наявність у нього
адміністративно-господарських
можливостей для здійснення протягом
перевіряємого періоду господарської
діяльності: копії статуту ТОВ «Диз
Мер», свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість
№200030580, карток рахунку 631 по
контрагентам, на яких ведеться облік
придбаних у останніх товарів та
оборотно - сальдові відомості по таким
рахункам, оборотно-сальдової відомості
по рахунку 281 «Склад», в якій зазначено
товари, придбані позивачем у названих
вище суб'єктів господарювання,
внутрішніх прибуткових накладних на
проведення оприбуткування придбаного
товару, а також реєстр документів -
Журналу довіреностей, в якому
зазначені номери та прізвища особи -
працівника позивача (директора), який
отримував поставлений спірними
контрагентами товар та підпис якого
міститься у видаткових накладних.

Крім того, на підтвердження реальності
операцій щодо придбання товарів у ТОВ
«Грандтор Стиль», ТОВ «Київ Конект
Груп», ТОВ «ВК Грайдер», позивачем
надано копії видаткових накладних з
довіреностями на отримання товарів,
проданих позивачем третім особам, а
також копії актів виконаних робіт
(послуг), підписаних позивачем та
третіми особами за наслідками
виконання першим робіт з
обслуговування комп'ютерної та офісної
техніки, під час яких були використані
товари, придбані у ТОВ «Грандтор
Стиль», ТОВ «Київ Конект Груп», ТОВ «ВК
Грайдер».

Таким чином, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що господарські операції позивача з
зазначеними вище товариствами
здійснювались в межах господарської
діяльності, є реальними, та
підтверджуються необхідними
документами.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Колегія суддів зазначає, що наявність у
покупця належно оформлених документів,
які відповідно до Податкового кодексу
України необхідні для віднесення
певних сум до податкового кредиту,
зокрема, виданих виконавцем податкових
накладних, не є безумовною підставою
для формування податкового кредиту,
якщо податковий орган доведе, що
відомості в таких документах не
відповідають дійсності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»,
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін.

Колегією суддів встановлено, що на дату
підписання договору та розрахункових
документів контрагенти позивача не
були припинені та були платниками
податку на додану вартість.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
чинне законодавство України не ставить
в залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема, тим, який не
був постачальником товарів (послуг), на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що органом державної
податкової служби, як суб'єктом владних
повноважень не доведено, що зазначені
вище правочини є такими, що спрямовані
на не реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ними.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано встановив протиправність
податкових повідомлень - рішень від
15.01.2014 року №, №.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, з повним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновки суду першої
інстанції, у зв'язку з чим підстави для
скасування або зміни постанови суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення, постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
червня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено
01.08.2014 року)

Головуючий суддя:
Ю.А. Ісаєнко

Суддя:
О.М. Оксененко

Суддя:
І.В. Федотов

Головуючий суддя
Ісаєнко Ю.А.

Судді:
Оксененко О.М.

Федотов І.В.