Справа № 872/13631/13
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2014 рокусправа № 804/5212/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк
І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.,

без представників сторін;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Ялта
Автономної Республіки Крим Державної
податкової служби

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 13
червня 2013 р. у справі № 804/5212/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Санаторій ім.
С.М.Кірова"

до Державної податкової інспекції у
м.Ялта Автономної Республіки Крим
Державної податкової служби

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

"11" квітня 2013 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Санаторій ім.
С.М.Кірова" звернулось до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м.Ялта
Автономної Республіки Крим Державної
податкової служби в якому просило
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 06.11.2012 року, збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на загальну суму 38 864 грн., з
яких 31 091 грн. за основним платежем та 7
773 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
висновки податкового органу щодо
порушення позивачем податкового
законодавства є надуманими та
безпідставними, оскільки дійсність та
реальність господарських відносин між
позивачем та контрагентами
підтверджена належним чином
оформленою первинною документацією.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 13
червня 2013 р. у справі № 804/5212/13-а
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Санаторій
ім. С.М.Кірова" до Державної податкової
інспекції у м.Ялта Автономної
Республіки Крим Державної податкової
служби про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення - задоволено.

Постанову суду мотивовано
встановленням факту правомірності
здійснення позивачем господарської
діяльності та відповідно її
оподаткування. Висновок суду
ґрунтується на дослідженій первинній
документації позивача, довідці ДПІ У
Ленінському районі м. Севастополя щодо
проведення зустрічної звірки
контрагентів позивача та
підтвердження реальності здійснення
господарських відносин, а також
судових рішеннях, якими підтверджено
наявність господарських відносин між
позивачем та ТОВ «Севпродукт і К».

Не погодившись з постановою суду,
Державною податковою інспекцією у
м.Ялта Автономної Республіки Крим
Державної податкової служби подано
апеляційну скаргу, згідно якої особа,
яка подає апеляційну скаргу просить
скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2013
р. у справі № 804/5212/13-а, як таку що
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Вважає, що суд не в повному обсягу
дослідив обставини по справі та не
встановив факту реального здійснення
господарської діяльності позивачем.
Скаржник наполягає на тому, що
контрагенти позивача, відповідно до
отриманої податкової інформації,
здійснюють фіктивну господарську
діяльність, без фактичного вчинення
правочинів, а лише оформлюючи
відповідні документи для створення
податкової вигоди. За таких обставин,
первинні документи позивача, на
підставі яких суд першої інстанції
дійшов висновку про реальність
здійснених господарських угод та
відповідно правомірності формування
валових витрат, не можна вважати
такими, що мають юридичну силу,
оскільки виписані контрагентами для
протиправного формування валових
витрат.

Сторони по справі про час і місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення.

До судового засідання не з'явились
представники сторін. Жодних клопотань,
повідомлень про причини неявки до суду
не надходило, підстави відсутності
представників сторін суду не
повідомлені.

З урахуванням наявних в справі
матеріалів, нез'явлення в судове
засідання представників сторін не
перешкоджає розгляду скарги.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи,
посадовими особами ДПІ у м. Ялта
проведено планову виїзну
документальну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю «Санаторій
ім. С.М.Кірова» з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.04.2011 року по 30.06.2012 року,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2011 року по 30.06.2012 року.

За результатами перевірки складено акт
№2125/22-01/35446355/205 від 24.10.2012 року, в якому
зафіксовані виявлені перевіркою
порушення податкового законодавства, а
саме: встановлено порушення позивачем
положень пп.14.1.27, пп.14.1.36, пп.1.202, пп.14.1.203,
пп.14.1.228 п.14.1 ст.14, пп.134.1.1 п.134 ст.134, п.135.1
ст.135, п.137.1 ст.137, п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.5,
п.138.6, пп.138.8.1, пп.138.8.2, пп.138.8.5 п.138.8, п.138.9,
п.138.10 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.150.1 ст.150,
п.3 підрозділу 4 р.ХХ «Перехідні
положення» Податкового кодексу
України в результаті чого Товариством
завищено від'ємне значення об'єкту
оподаткування податком на прибуток за
півріччя 2012 року в сумі 2 920 999грн. та
занижено податок на прибуток за
півріччя 2012 року в сумі 31 091 грн.

До таких висновків податковий орган
дійшов на підставі актів перевірок
контрагентів позивача ПП «Елітград»,
ТОВ «Бренд Строй» та ТОВ «Севпродукт і
К», якими виявлені ознаки фіктивності
вказаних суб'єктів господарювання, як
наслідок витрати, понесені позивачем
по взаємовідносинам з вказаними
контрагентами, протиправно включені
Товариством «Санаторій ім.. Кірова» до
складу собівартості придбаних та
реалізованих ТМЦ та послуг за
перевіряємий період.

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення № від 06.11.2012
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на загальну суму 38 864 грн., з
яких 31 091 грн. за основним платежем та 7
773 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Не погодившись з рішенням податкового
органу позивач звернувся до суду.

Дослідивши обставини по справі,
колегія суддів вважає вірним висновок
суду першої інстанції про задоволення
позовних вимог з наступних підстав.

Перевіркою витрат, які враховуються
для визначення об'єкту оподаткування,
податковим органом встановлено їх
завищення позивачем за перевіряємий
період, і дані витрати сформовані по
взаємовідносинам з ПП «Елітград», ТОВ
«Бренд Строй» та ТОВ «Севпродукт і К».

Так, з матеріалів справи вбачається, що
між позивачем (Покупець) та ПП
«Елітград» (Постачальник), 19.04.2011 року
укладено договір поставки №152 на
поставку будівельних матеріалів та
інструментів.

Взаємовідносини між ТОВ «Санаторій ім..
Кірова» та ТОВ «Бренд Строй»
відбувались відповідно до договору
виконання робіт №920 (710/11) від 01.08.2011
року.

Між позивачем та ТОВ «Севпродукт і К»
укладено договір на постачання
продовольчих і не продовольчих
товарів» №30/1 від 30.01.2011 року.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат:
витрати, не пов'язані з провадженням
господарської діяльності, а саме
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (п.п.139.1.9.
п.139.1 ст.139 ПК України).

Положення Кодексу адміністративного
судочинства України передбачає не лише
обов'язок суб'єкта владних повноважень
(відповідача у справі) щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності (ч.2 ст.71 КАС України), але
й обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення (ч.1 ст.71 КАС
України).

Згідно ст.1 Закону України „Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.99 р. №996-XIV
(далі за текстом - Закон № 996) первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Частинами 1, 2 ст.9 Закону № 996
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

При цьому, викладений у вищенаведеній
нормі перелік обов'язкових реквізитів
носить загальний характер.

Реальність виконання вказаних
договорів, а саме фактичне постачання
товарів, виконання робіт, їх прийняття
та оплата підтверджені
рахунками-фактурами, видатковими
накладними, податковими накладними,
актом виконання будівельних робіт №1
від 20.09.2011 року, підсумковою відомістю
ресурсів від 01.09.2011 року, довідкою про
вартість виконаних робіт від 20.09.2011
року, договірною ціною на будівництво
від 10.08.2011 року, зведеним кошторисним
розрахуноком від 10.08.2011 року, локальним
кошторисом №2-1-1 від 10.08.2011 року, актом
виконаних будівельних робіт №2 від
20.09.2011 року, підсумковою відомістю
ресурсів від 01.09.2011 року, договірною
ціною на будівництво від 10.08.2011 року,
зведеним кошторисним розрахуноком від
10.08.2011 року, локальним кошторисом №2-1-1
від 10.08.2011 року, актом
приймання-передачі оВЭ-000085 від 20.09.2011
року.

Надані позивачем первинні документи
досліджені судом апеляційної
інстанції, на підставі чого колегія
суддів дійшла висновку про реальність
операцій позивача щодо придбання ТМЦ
та послуг (робіт), оскільки зазначені
операції призвели до зміни майнового
стану платника податків, метою
придбання товарів та послуг було їх
подальше використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності ТОВ
«Санаторій ім. Кірова». При цьому
первинні документи оформлені належним
чином та відповідають вимогам Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999 № 996-XIV.

Таким чином, оскільки належними та
допустимими доказами відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, на якого
покладено обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятого ним рішення,
не довів обґрунтованість висновків
акту перевірки, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
правочини, укладені позивачем з
контрагентами відповідають нормам
чинного законодавства України,
фактичні обставини об'єктивно
засвідчують здійснення дослідженої
судом господарської діяльності
позивача із вказаними суб'єктами
господарювання, що підтверджуються
первинними бухгалтерськими
документами, складеними на виконання
умов викладених вище договірних
відносин.

Колегія суддів не бере до уваги
твердження скаржника, що надані
позивачем подорожні листи складені з
порушенням норм чинного законодавства
та, відповідно, не підтверджують
дійсність транспортування товару,
оскільки перевезення вантажів
здійснюється на підставі
цивільно-правових договорів, без
застереження щодо обов'язкового
застосування дорожніх листів, які за
своєю суттю можуть бути тільки однією з
рекомендованих форм договору
перевезення. Правила перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджені наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.97р. №363 діють в частині, що не
суперечить цьому Закону, а, отже,
дотримання вимоги про наявність
дорожніх листів під час перевезення
вантажів є обов'язковим для
перевізників. За їх порушення останні
можуть притягатися до
відповідальності органами, що
здійснюють контроль за дотриманням
вимог законодавства про автомобільний
транспорт в процесі виконання
перевезень вантажів. Таким чином,
дорожні листи є документами, що
регламентують тільки взаємини
перевізника і замовника як учасників
транспортного процесу. Разом з тим,
наявність або відсутність окремих
документів, або помилки у їх оформленні
не можуть слугувати підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Щодо посилань скаржника на нікчемність
правочинів постачання, то
проаналізувавши норми Цивільного
кодексу України, колегія суддів дійшла
висновку, що відповідно до презумпції
правомірності правочину всі укладені
між сторонами правочини є чинними, якщо
їх недійсність прямо не встановлена
законом (нікчемні правочини). В усіх
інших випадках питання про недійсність
правочину має бути встановлено судом
на підставі заяви зацікавленої особи
після розгляду питання про недійсність
такого правочину. Тобто, про
недійсність правочину має
ухвалюватись відповідне судове
рішення.

Скаржник не надав доказів порушень
відображення вищевказаних
господарських операцій в
бухгалтерському та податковому обліку
позивача і матеріали справи таких
доказів не містять. Також податковим
органом не надано суду доказів
недійсності договору поставки,
договору на перевезення, використання
придбаних товарів та робіт у
неоподатковуваних операціях.

Як зазначено вище, позиція податкового
органу базується на порушеннях,
начебто, допущених при здійсненні
господарської діяльності
контрагентами позивача, тобто по
ланцюгу постачання.

Проте, статтею 61 Конституції України
встановлений індивідуальний характер
відповідальності юридичної особи.

Податковий орган не надав жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення,
які допускали його контрагенти, або що
самостійною діловою метою здійснення
господарських операцій з
вищевказаними підприємствами було
одержання позивачем податкової вигоди.

Отже, доводи скаржника про те, що дії
вчинені сторонами направлені виключно
на мінімізацію податкових зобов'язань,
також колегією суддів не приймаються
до уваги, оскільки носять теоретичний
характер, мають характер припущень без
посилань на порушення саме позивачем
конкретних норм чинного податкового
законодавства, яке б обґрунтувало
проведених податковим органом
збільшення грошового зобов'язання
позивачу з податку на прибуток.

З огляду на зазначене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції під
час розгляду даної адміністративної
справи об'єктивно, повно та всебічно
з'ясовано усі обставини, які мають
суттєве значення для вирішення даної
справи, та застосовано до
правовідносин, які виникли між
сторонами у даній справі, норми
матеріального права, які регулюють
саме ці правовідносини і ухвалено
законне рішення. Порушень чи
неправильного застосування норм
матеріального чи процесуального права,
які б потягли за собою скасування чи
зміну оскаржуваної судової постанови,
судовою колегією під час розгляду
даної справи не встановлено, тому
колегія суддів вважає за необхідне
постанову суду першої інстанції у
даній адміністративній справі
залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються дослідженими судом
доказами та не можуть бути підставою
для скасування постанови суду, а тому
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Ялта
Автономної Республіки Крим Державної
податкової служби на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 13 червня
2013 р. у справі № 804/5212/13-а - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
13 червня 2013 р. у справі № 804/5212/13-а -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Я.В. Семененко