Справа № 2а-0870/6372/11
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року 15-30Справа № 2а-0870/6372/11
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Сіпаки А.В.

при секретарі судового засідання
Горбовій І.С.

за участю:

представник позивача Мудрак Д.В.

представника відповідача Коваленко
С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Запоріжжі
адміністративну справу

за позовом приватного акціонерного
товариства «Завод напівпровідників»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне
товариство "Завод напівпровідників",
звернувся до суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів, в якому просить визнати
недійсними (нечинними) податкові
повідомлення-рішення від 26.07.2011 №
та №.

В обґрунтування позовних вимог
зазначають, що відповідачем
неправомірно прийняті вищезазначені
рішення, оскільки перевіряючими
зроблені невірні висновки щодо
нікчемності правочинів укладених між
позивачем та його контрагентами та
неправомірності включення позивачем
до складу податкового кредиту сум з
ПДВ.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав викладених в позовній заяві, та
просив задовольнити їх в повному
обсязі.

Представник відповідача у
судовому засіданні проти позову
заперечив із підстав, викладених у
письмових запереченнях та додаткових
поясненнях до них, просив в задоволенні
позовних вимог відмовити. В
обґрунтування заперечення щодо
зменшення розміру від'ємного значення
ПДВ на 3649609 грн. зазначають, що
перевіркою встановлено завищення
позивачем від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання і
сумою податкового кредиту за квітень
2011 року на суму 897134 грн. та на 2752475 грн.,
що є залишком відємного значення з
податку на додану вартість. Зазначені
порушення відбулись у зв'язку з
включенням позивачем до складу
податкового кредиту квітня 2011 року з
придбання послуг з монтажу системи
вентиляції, кондиціювання повітря та
пусконаладки систем вентиляції на
загальну суму ПДВ - 894134 грн. по
постачальнику ЗАТ
«Енергомонтажвентиляція». Щодо
залишку від'ємного значення з податку
на додану вартість у розмірі 2752475 грн.
зазначив, що вказана сума виникла у
зв'язку з неврахуванням результатів
попередніх перевірок. Також зазначили,
що позивачем сформовано податковий
кредит за рахунок правочинів укладених
без мети реального настання наслідків.

Вислухавши пояснення представників
сторін, які беруть участь у справі,
з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, судом
встановлені наступні обставини.

Судом встановлено, що
співробітниками відповідача була
проведена виїзна позапланова
перевірка позивача з питань
достовірності вчинених правочинів та
дотримання вимог законодавства з
питань достовірності нарахування
від'ємного значення ПДВ за лютий 2011
року та суми бюджетного відшкодування
податку на додану вартість на рахунок
платника у банку за лютий 2011 року, яка
виникла за рахунок від'ємного значення
з ПДВ, що декларувалось в лютому,
березні, грудні 2010 року та січні 2011
року, за результатами якої складено акт
від 30.05.2011 № 125/08-08/31792555.

Актом перевірки встановлено
порушення ПАТ "Завод напівпровідників":

- п.п. 198.3, 198.6, ст.198, п.200.1, п. 200.3,
п.200.4, п. 200.14 ст.200 Податкового Кодексу
України, в результаті чого завищено
заявлену суму бюджетного
відшкодування за лютий 2011 року у
розмірі 8079128 грн.

- 200.4б ст.200 ПК України, позивачем
занижено залишок від'ємного значення з
податку на додану вартість (рядок 26
Декларації) на загальну суму 836103 грн.;

- п.п. 198.3, 198.6, ст.198, п.200.1, п. 200.3 ст.200
Податкового Кодексу України, в
результаті чого завищено від'ємне
значення різниці між сумою податкових
зобов'язань та сумою податкового
кредиту за лютий 2011 року на суму 4588876
грн.;

- п. 200.4 ст. 200 Податкового Кодексу
України, в результаті чого занижено
заявлену суму бюджетного
відшкодування за січень 2011 року на
загальну суму 4774641 грн.

На підставі зазначеного акту
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення від 26.07.2011року
№, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування (у тому числі
заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з податку на додану вартість
на загальну суму 7559973 грн. та №,
яким позивачу зменшено суму від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 3649609 грн.

Не погоджуючись з винесеними
податковими повідомленнями -
рішеннями, позивач звернувся до суду з
позовом про визнання їх протиправними
та скасування в повному обсязі.

Надаючи правову оцінку
оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням відповідача,
суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС
України, відповідно до яких, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії): безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Оскільки підставою прийняття
оскаржуваних податкових повідомлень -
рішень стали висновки акту перевірки,
то для вирішення позовних вимог
необхідним є дослідження
обґрунтованості цих висновків.

Як слідує із змісту самого акту
перевірки, а саме зроблених висновків
відповідача щодо порушення ПАТ "Завод
напівпровідників" п.п. 198.3, 198.6, ст.198,
п.200.4б, , п.200.1, п. 200.3, п.200.4, п. 200.14 ст.200 ПК
України, в результаті чого завищено
заявлену суму бюджетного
відшкодування за лютий 2011 року на
загальну суму 1559973 грн., судом
встановлено, що зазначена сума
складається з 1507838 грн. - бюджетне
відшкодування квітня 2011 року
сформоване за рахунок від'ємного
значення березня 2011 року; 52103 грн.
бюджетне відшкодування квітня 20-11 року
сформоване за рахунок операцій з
придбання матеріальних цінностей і
будівельно-монтажних робіт у
контрагентів ТОВ Фірма «Грандмарін»,
ПАТ «Середньодніпровське
ремонтно-будівельне спеціалізоване
управління», ТОВ «Науково виробнича
фірма «Енергосистеми». ТОВ
«Зазінвестбуд»; 894134 грн. - завищений
податковий кредит за квітень 2011 року;
2752475 грн. - завищений залишок від'ємного
значення.

Суд не погоджується із такими
висновками податкового органу та
зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу. Правила формування
податкового кредиту платниками
податку на додану вартість визначені
статті 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (пункт 198.3 статті 198
Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України встановлено, що для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

При цьому, згідно з абзацом 3 пункту 198.6
статті 198 Податкового кодексу України у
разі якщо платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Статтею 201 Податкового кодексу України
встановлено, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг (пункт 201.4
статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, вимоги до первинних
документів викладені у частині 2 статті
9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16.07.1999 № 996-XIV, а саме: первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської
операції;посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції
і правильність її оформлення;
особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

У відповідності до пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пункту 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (пункт 200.3 статті
200 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 200.4 статті 200
Податкового кодексу України, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
до складу податкового кредиту є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Таким чином, наявність належним чином
оформлених податкових накладних є
підставою для включення до податкового
кредиту платника сум ПДВ за такими
накладними.

При цьому, як вбачається зі змісту акту
перевірки, то він не містить жодних
посилань податкового органу про те, що
податкові накладні, на підставі яких
позивачем здійснено формування
податкового кредиту не відповідають
вимогам чинного законодавства, у
зв'язку з чим суд вважає, що позивачем
суду були надані докази, що
підтверджують реальний зміст
господарських операцій, що в свою чергу
підтверджує правомірність визначення
платником податку податкового кредиту
за такими операціями.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що право
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до статті 61 Конституції
України юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.

Нормативними актами України не
передбачена відповідальність
юридичної особи за зобов'язаннями
іншої юридичної особи, в тому числі за
податковими зобов'язаннями.

При придбанні послуг покупець
зобов'язаний лише сплатити відповідну
суму податку на додану вартість
продавцю в ціні таких послуг, який
зобов'язаний внести цю суму податку на
додану вартість до бюджету і у випадку
невиконання свого обов'язку понести за
це відповідальність.

З наведеного випливає, що сама по собі
несплата податку продавцем та його
контрагентами по ланцюгу (у томі числі
у разі ухилення від сплати), в разі
фактичного здійснення господарської
операції не впливає на формування
податкового кредиту покупцем, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту. В разі
невиконання контрагентами по ланцюгу
своїх обов'язків по сплаті податку на
додану вартість до бюджету, такі дії
тягнуть відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цих осіб.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що позивачем дотриманні умови
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість визначені
статтею 198 Податкового кодексу України.
.

В акті перевірки податковим органом
жодним чином не спростовано
достовірність первинних документів,
які складались позивачем з його
контрагентом під час здійснення
господарських операцій.

Викладені обставини справи та докази
на їх підтвердження свідчать про те, що
витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
чинне законодавство України не
встановлює обов'язок покупця
сплачувати ПДВ повторно ще й до бюджету
у разі, коли такий податок не буде
сплачений продавцем або іншою особою, з
врахуванням суми податку, отриманого
від покупця в складі ціни товару. Суми
податку на додану вартість, які
включені в ціну товару, є податковим
зобов'язанням продавця товару, і саме
продавець несе обов'язок по сплаті
цього податку до бюджету.

Також слід зауважити, що чинне
податкове законодавство не ставить у
залежність право позивача на
формування податкового кредиту від
податкового обліку інших осіб і
фактичної сплати контрагентами
податку до бюджету. Питання
податкового кредиту чи бюджетного
відшкодування поширюється тільки на
окремо взятого платника податків і не
ставить цей факт у залежність від
розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Щодо викладеного в тексті акту
перевірки твердження перевіряючих про
нікчемність укладених правочинів, суд
зазначає, що відповідачем не було
надано рішення суду у цивільній чи
господарській справі, вироку суду у
кримінальній справі або іншого
належного доказу на підтвердження
"безтоварності" здійснених позивачем
господарських операцій. Не надано
також добутих у визначений
процесуальним законодавством спосіб
доказів підробки документів або
складання фіктивних документів на
підтвердження здійснених позивачем
господарських операцій.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що відповідачем помилково
зроблені висновки щодо нікчемності
укладених правочинів за винесеними
відповідачем податковим
повідомленнями - рішеннями від 26.07.2011 №
та №, а отже зазначені
податкові повідомлення - рішення мають
бути скасованими.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 11 КАС України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 94, 158-163, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити в
повному обсязі.

Скасувати податкові повідомлення -
рішення № від 26.07.2011 та №
від 26.07.2011, винесені Спеціалізованою
державною податковою інспекцією з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі Міжрегіонального головного
управління Міндоходів.

Стягнути з Державного бюджету на
користь приватного акціонерного
товариства «Завод напівпровідників»
() суму судового збору у
розмірі 03 грн. 40 коп. (три гривні сорок
копійок).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя А.В.
Сіпака