Справа № 807/3782/13-а
Суддя: Запотічний І.І.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2014 р.

Справа № 876/402/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів :

головуючого судді:
Запотічного І.І.,

суддів:
Довгої О.І., Савицької Н.В.,

при секретарі судового засідання:
Гелецькому П.В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції в
Іршавському районі Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від
21.11.2013 року у справі № 807/3782/13-а за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства «Іршавський
абразивний завод» до Державної
податкової інспекції в Іршавському
районі Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області про
визнання протиправними податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

28.10.2013 року Публічне акціонерне
товариство «Іршавський абразивний
завод» (далі - позивач, ПАТ
«Іршавський абразивний завод»)
звернулося в суд з позовом до Державної
податкової інспекції в Іршавському
районі Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області
(далі - відповідач, ДПІ в Іршавському
районі), в якому просило визнати
протиправними податкове
повідомлення-рішення № від 09.08.2013
року в частині збільшення позивачу
суми грошового зобов'язання по податку
на прибуток у розмірі 148099,52 грн. за
основним платежем та 32019,13 грн. за
штрафними санкціями; податкове
повідомлення-рішення № від 09.08.2013
року в частині збільшення позивачу
суми грошового зобов'язання по податку
на додану вартість у розмірі 197 032,66 грн.
за основним платежем та 98516,33 грн. за
штрафними санкціями; податкове
повідомлення-рішення № , яким
зменшено позивачу розмір від'ємного
значення cуми податку на додану
вартість за грудень 2012 року у розмірі 39
025 грн.; податкове повідомлення-рішення
№ від 18.10.2013 року, яким збільшено
позивачу суму грошового зобов'язання
по податку на додану вартість у розмірі
29 270 грн. за основним платежем та 14 635
грн. за штрафними санкціями; податкове
повідомлення-рішення №
від 18.10.2013 року, яким зменшено
позивачу розмір від'ємного значення
cуми податку на додану вартість за
грудень 2012 року у розмірі 11 880 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що оскаржені податкові
повідомлення-рішення прийняті
податковим органом всупереч норм
чинного законодавства України.
Зокрема, підставою для
необґрунтованого донарахування
позивачу грошового зобов'язання по
податку на прибуток у розмірі 148 099, 52
грн. та грошового зобов'язання з ПДВ у
розмірі 226302,66 грн., а також для
необґрунтованого зменшення позивачу
розміру від'ємного значення cуми ПДВ за
грудень 2012 року у розмірі 50905 грн. стало
зменшення позивачу за результатами
проведеної відповідачем перевірки
доходів на суму 1009960 грн., збільшення
доходів на суму 27727 грн., зменшення
витрат на суму 1652492 грн. та податкового
кредиту по ПДВ на суму 264531 грн. Позивач
стверджує, що господарські операції з
придбання позивачем товару на суму 743022
грн. у ПАТ «Запорізький абразивний
комбінат» згідно з контрактом № ПП
1323/69-10143 від 15.11.2010 року та господарські
операції по передачі позивачем товару
на суму 1009960 грн. ПП «Інвест-Ресурсбуд»
згідно з договором комісії №
15/08-2011 від 15.08.2011 року та по експорту
вказаного товару фірмам «TGA s.r.o.»
(Чеська Республіка) та «Best-Business a.s»
(Чеська Республіка) підтверджені
відповідними первинними документами,
були фактично здійснені з самостійною
діловою метою (використання придбаного
товару з метою отримання позивачем
прибутку) та не були спростовані
відповідачем. Позивач також вказує на
відсутність судових рішень, які б
визнавали недійсними контракт № ПП
1323/69-10143 від 15.11.2010 року та Договір
комісії № 15/08-2011 від 15.08.2011 року, а також
на те, що здійснення
зовнішньоекономічної діяльності
передбачено статутом позивача. А
відтак, позивач вважає, що відповідачем
не доведено того, що вищенаведені
господарські операції є нетиповими для
позивача. При цьому, позивач
посилається на договір комісії,
контракти, рахунки-фактури, прибуткові
ордера, прибуткові накладні, видаткові
накладні, звіти комітенту,
вантажно-митні декларації, акти
наданих послуг комісії.
Безпідставність збільшення
відповідачем доходів позивачу на суму
курсових різниць у розмірі 27727 грн.
позивач пояснює тим, що станом на дату
здійснення ним господарської операції
по погашенню кредиторської
заборгованості перед фірмою «POGGI PASQUALINO
s.r.l.» у розмірі 118 400 євро (як 10.10.2012р., так
і 23.11.2012р.) курс євро по відношенню до
гривні збільшився у порівнянні з
курсом євро на дату балансу (30.09.2012р.), а
тому позивач поніс витрати, які
насправді перевищують доходи.
Безпідставність зменшення
відповідачем витрат на суму 83750 грн.
вартості послуг, отриманих від ТОВ
«Укрінтерекспедиція», позивач пояснює
тим, що факт отримання вказаних послуг
підтверджується відповідними
первинними документами: договором
транспортного експедирування № 425 від
14.01.2010р., додатками та додатковими
угодами до вказаного договору, актами
«Про виконані послуги по
транспортуванню», а також тим, що
товарно-транспортні накладні були
подані позивачем відповідачу разом із
запереченнями від 30.07.2013 року на Акт
перевірки у 5-денний строк.
Необґрунтованість зменшення позивачу
витрат на суму 259803,16 грн. вартості
понесених витрат по ремонту основних
фондів позивач мотивує тим, що ним не
нараховувалася амортизація, а сума 259
803, 16 грн. понесених витрат по ремонту
основних фондів не перевищує 10-ти
відсотків загальної вартості основних
фондів позивача. Правомірність
включення позивачем до своїх витрат
суми 565916,65 грн. вартості послуг,
отриманих ним від ТОВ
«Укрінтерекспедиція», позивач
обґрунтовує тим, що факт отримання
транспортних послуг від ТОВ
«Укрінтерекспедиція» на вищезазначену
суму підтверджується відповідними
первинними документами: актами «Про
виконані послуги»,
товарно-транспортними накладними. Крім
того, позивач посилається на контакти,
укладені з ПАТ «Запорізький
абразивний завод», ПП
Інвест-Ресурсбуд», ФОП ОСОБА_1, та
ОСОБА_2, та додаткові угоди до
вищенаведених контрактів, згідно з
якими були змінені умови поставки
товару та визначено, що витрати по
поставці товару покупцям несе
продавець. Також позивач вважає
неправомірним збільшення йому
податкового зобов'язання з ПДВ за
жовтень 2012 року у розмірі 15066 грн.,
оскільки відповідачем жодним чином не
було враховано факту помилкового
завищення позивачем ПДВ за вересень 2012
року на суму 15 066 грн. по господарських
операціях з ТОВ «Абразив-Сервіс».

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 21.11.2013 року
у справі № 807/3782/13-а позовні вимоги ПАТ
«Іршавський абразивний завод»
задоволено повністю, визнано
протиправним податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в Іршавському
районі Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області
№ від 09.08.2013 року в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на прибуток у розмірі 148099,52
грн. за основним платежем та 32019,13 грн.
за штрафними санкціями; визнано
протиправним податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в Іршавському
районі Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області №
від 09.08.2013 року в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на додану вартість у розмірі
197 032, 66 грн. за основним платежем та 98516,
33 грн. за штрафними санкціями; визнано
протиправним податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в Іршавському
районі Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області №
від 09.08.2013 року, яким зменшено
розмір від'ємного значення cуми податку
на додану вартість за грудень 2012 року у
розмірі 39 025 грн; визнано протиправним
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
Іршавському районі Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області № від 18.10.2013 року, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку на додану вартість у розмірі
29 270 грн. за основним платежем та 14
635 грн. за штрафними санкціями; визнано
протиправним податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в Іршавському
районі Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області №
від 18.10.2013 року, яким зменшено
розмір від'ємного значення cуми податку
на додану вартість за грудень 2012 року у
розмірі 11 880 грн.; стягнуто з Державного
бюджету України на користь Публічного
акціонерного товариства «Іршавський
абразивний завод» судові витрати по
сплаті судового збору в сумі 458 грн. 80
коп.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції ДПІ в Іршавському
районі подала апеляційну скаргу, в якій
покликаючись на неповне зясування
обставин справи та порушення норм
матеріального права при прийнятті
постанови, просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову
постанову про відмову в задоволенні
позову ПАТ «Іршавський абразивний
завод».

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав вимоги апеляційної
скарги, просив скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову
постанову про відмову в задоволенні
позову.

ПАТ «Іршавський абразивний завод» в
запереченні на апеляційну скаргу
вважає оскаржувану постанову суду
законною та просить залишити її без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

В судовому засіданні представник
позивача заперечив проти апеляційної
скарги, надавши пояснення аналогічні
викладеним в запереченні на апеляційну
скаргу, та просив постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, вивчивши доводи
апеляційної скарги та заперечення на
апеляційну скаргу, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення
виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи
Державною податковою інспекцією в
Іршавському районі Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області проведено планову виїзну
перевірку Публічного акціонерного
товариства «Іршавський абразивний
завод» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період 01.07.2011р. по
31.12.2012р., за результатами якої було
складено акт № 616/22-00/00222189 від 23.07.2013
року.

В ході перевірки встановлено, що в
охоплений перевіркою період позивач
здійснював господарські операції з
придбання товару на суму 743 022 грн. у ПАТ
«Запорізький абразивний комбінат»
згідно з контрактом № ПП 1323/69-10143 від
15.11.2010 року та господарські операції по
передачі позивачем товару на суму 1 009 960
грн. комісіонеру - ПП
«Інвест-Ресурсбуд» згідно з договором
комісії № 15/08-2011 від 15.08.2011 року та по
експорту вказаного товару фірмам «TGA
s.r.o.» (Чеська Республіка) та «Best-Business a.s»
(Чеська Республіка), які, за висновками
податкового органу, є нетиповими для
позивача.

На підставі наведеного, податковим
органом встановлено завищення
позивачем доходів на суму 1 009 960 грн. та
завищення витрат на суму 743 022 грн. Крім
того, за результатами перевірки
відповідачем встановлено заниження
позивачем доходів на суму 27727 грн.
курсових різниць, заниження
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість за жовтень 2012 року у
розмірі 15 066 грн., завищення позивачем
витрат на суму 83 750 грн. вартості послуг,
отриманих від товариства з обмеженою
відповідальністю
«Укрінтерекспедиція», завищення
позивачем витрат на суму 259 803,16 грн.
вартості понесених позивачем витрат по
ремонту основних фондів, які в
бухгалтерському обліку віднесені на
збільшення вартості основних фондів
(Дт. Рахунку 10 «Основні засоби»/ Кт.
Рахунку 15 «Капітальні інвестиції»),
завищення позивачем витрат на суму 565
916,55 грн. витрат, понесених на оплату
послуг ТОВ «Укрінтерекспедиція» по
транспортуванню товару від позивача до
покупців (ПАТ «Запорізький абразивний
комбінат», ПП «Інвест-Ресурсбуд», ФОП
ОСОБА_1, ОСОБА_2), а також встановлено
завищення позивачем податкового
кредиту на загальну суму 264 531 грн.

На підставі вказаного акту перевірки №
616/22-00/00222189 від 23.07.2013 року відповідачем
були прийняті податкове
повідомлення-рішення № від 09.08.2013
року , яким збільшено позивачу суму
грошового зобов'язання по податку на
прибуток у розмірі 148 905 грн. за основним
платежем та 32 220,50 грн. за штрафними
санкціями; № від 09.08.2013
року, яким збільшено позивачу суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість у розмірі 199 845 грн. за
основним платежем та 99 922,50 грн. за
штрафними санкціями; № від 09.08.2013
року, яким зменшено розмір від'ємного
значення cуми податку на додану
вартість за грудень 2012 року у розмірі 39
025 грн.

Також за результатами розгляду скарги
позивача, Головне управління
Міндоходів у Закарпатській області
прийняло рішення № 793/10/07-16-10-05-44 від
11.10.2013 року, яким залишило без змін
податкове повідомлення-рішення №
від 09.08.2013 року, збільшило суму
ПДВ на 29 270 грн. та суму штрафної санкції
на 14 635 грн., які визначені податковим
повідомленням-рішенням № від
09.08.2013 року, а також збільшило зменшення
розміру від'ємного значення cуми ПДВ за
грудень 2012 року на 11 880 грн., що
визначене податковим
повідомленням-рішенням № від
09.08.2013 року.

Відтак на підставі рішення №
793/10/07-16-10-05-44 від 11.10.2013 року ДПІ в
Іршавському районі були прийняті нові
податкові повідомлення-рішення №
від 18.10.2013 року, яким збільшено
позивачу суму грошового зобов'язання
по податку на додану вартість у розмірі
29 270 грн. за основним платежем та 14 635
грн. за штрафними санкціями, №
від 18.10.2013 року, яким зменшено позивачу
розмір від'ємного значення cуми податку
на додану вартість за грудень 2012 року у
розмірі 11 880 грн.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджено матеріалами
справи, зокрема, актом ДПІ в
Іршавському районі ГУ Міндоходів у
Закарпатській області № 616/22-00/00222189 від
23.07.2013 року, позивач включив до складу
доходів суму 1 009 960,12 грн., одержану в
результаті передачі позивачем
електрокорунду нормального (далі -
товар) комісіонеру - приватному
підприємству «Інвест-Ресурсбуд»
згідно з Договором комісії №
15/08-2011 від 15.08.2011 року та подальшого
експорту вказаного товару фірмам «TGA
s.r.o.» (Чеська Республіка) та «Best-Business a.s»
(Чеська Республіка). Факт передачі
позивачем товару комісіонеру та
експорту вказаного товару також
підтверджується відповідними
первинними документами: видатковими
накладними та податковими накладними
до них, звітами комітенту,
вантажно-митними деклараціями,
контрактом № ИР-С/3/2011 від 22.08.2011 року (з
компанією «T.G.A. s.r.o.», Чеська Республіка)
та контрактом № ИР-С/71/2011 від 30.07.2011 року
(з компанією «Best-Business a.s.», Чеська
Республіка).

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з судом першої інстанції,
що вищенаведені обставини доводять, що
рух товару по господарських операціях
з передачі позивачем товару
комісіонеру - ПП «Інвест-Ресурсбуд»
згідно з договором комісії № 15/08-2011 від
15.08.2011 року та по експорту вказаного
товару дійсно мав місце, а відповідні
доходи визначені на підставі належним
чином оформлених первинних документів.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає безпідставним твердження
відповідача про те, що господарські
операції по передачі позивачем товару
ПП «Інвест-Ресурсбуд» згідно з
договором комісії № 15/08-2011 від 15.08.2011
року та по експорту вказаного товару є
нетиповими для позивача, оскільки таке
спростовується тим, що позивач,
здійснюючи вищенаведені господарські
операції по передачі товару
комісіонеру та по експорту вказаного
товару, мав самостійну ділову мету -
отримання прибутку від такої
господарської діяльності, а не лише
отримання податкової вигоди.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України
встановлено, що господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Судом першої інстанції на підставі
наявних у справі матеріалів вірно
встановлено, що позивач спочатку
придбав товар у ПАТ «Запорізький
абразивний комбінат» на суму 743 022 грн.,
потім передав відповідний товар
комісіонеру - ПП «Інвест-Ресурсбуд»
згідно з договором комісії № 15/08-2011 від
15.08.2011 року на суму 1 009 960 грн., та в
подальшому було здійснено експорт
вказаного товару фірмам «TGA s.r.o.»
(Чеська Республіка) та «Best-Business a.s»
(Чеська Республіка), та, як наслідок,
позивач з вищезазначених
господарських операцій фактично
отримав прибуток, що підтверджує
наявність самостійної ділової мети при
здійсненні відповідних господарських
операцій та їх зв'язок з господарською
діяльністю.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає безпідставним посилання
відповідача на ту обставину, що згідно
звітів про відрядження та наказів не
встановлений факт перебування
директора позивача у місцях підписання
відповідних договорів, актів
приймання-передачі, не можуть ставити
під сумнів факт укладення договорів,
оскільки питання документального
оформлення відряджень директора
позивача жодним чином не впливає на
чинність та дійсність договорів. Крім
цього вказаний договір комісії № 15/08-2011
від 15.08.2011 року підписаний та
скріплений печатками обох сторін
договору.

З врахуванням наведеного колегія
суддів вважає, на момент укладення
позивачем з ПП «Інвест-Ресурсбуд»
договору комісії № 15/08-2011 від 15.08.2011
року, правочини можуть визнаватись
недійсними виключно в судовому
порядку, а відповідні територіальні
органи Міндоходів України не мають
повноважень, без відповідного судового
рішення, визнавати укладені позивачем
договори нікчемними (недійсними в силу
закону) без відповідного рішення суду.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що оскільки відсутні судові
рішення, які б договір комісії № 15/08-2011
від 15.08.2011 року, укладений між позивачем
та ПП «Інвест-Ресурсбуд» визнавали
недійсним, а тому вказаний договір є
правомірним.

Як вбачається з матеріалів справи,
станом на 23.05.2012 року позивачем
отримано від фірми «POGGI PASQUALINO s.r.l.»
обладнання на загальну суму 296 000 євро
та здійснено оплату на вказану дату у
розмірі 177 600 євро, у зв'язку з чим у
позивача утворилась кредиторська
заборгованість у розмірі 118 400 євро
(сума 1 208 251, 16 грн. - еквівалент по
офіційному курсу НБУ на дату
оформлення що ВМД 10,204824 грн. = 1 євро).

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що відповідачем в Акті
перевірки № 616/22-00/00222189 від
23.07.2013 року зазначено, що станом на
30.09.2012 року, у зв'язку зі зміною курсу
євро по відношенню до гривні, значення
кредиторської заборгованості позивача
перед фірмою «POGGI PASQUALINO s.r.l.» у розмірі
118 400 євро у гривневому еквіваленті
зменшилося на суму 27727 грн. у порівнянні
з її значенням станом на 23.05.2012 року
(дату отримання обладнання).

Підпунктом 153.1.3 п. 153.1 ст. 153 ПК України
встановлено, що визначення курсових
різниць від перерахунку операцій,
виражених в іноземній валюті,
заборгованості та іноземної валюти
здійснюється відповідно до положень
(стандартів) бухгалтерського обліку.

При цьому прибуток (позитивне значення
курсових різниць) ураховується у
складі доходів платника податку, а
збиток (від'ємне значення курсових
різниць) ураховується у складі витрат
платника податку.

Як вірно зазначено судом першої
інстанції відповідачем всупереч
вищенаведеним правовим нормам, не
взято до уваги ту обставину, що станом
на дату здійснення позивачем
господарської операції по погашенню
кредиторської заборгованості - 10.10.2012
року, так і 23.11.2012 року курс євро по
відношенню до гривні збільшився
(станом на 10.10.2012 року: 1 євро =
складав 10,353333 грн., станом на 23.11.2012 року:
1 євро = 10,305375 грн.) у порівнянні з курсом
євро на дату балансу, вказану
відповідачем (станом на 30.09.2012 року 1
євро = 9,970644 грн.), у зв'язку з чим позивач
поніс витрати у розмірі 73 206, 17 грн..

Разом з тим матеріалами справи
підтверджується, що витрати, які поніс
позивач, насправді перевищують доходи
від курсових різниць, а відтак,
заниження податкових зобов'язань з
боку позивача у даному випадку немає,
що вірно встановлено судом першої
інстанції.

Суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що значення
кредиторської заборгованості (на дату
здійснення операції по погашенню
заборгованості) у розмірі 118 400 євро у
гривневому еквіваленті збільшилося, а
відтак висновок відповідача про
заниження позивачем доходів на суму 27
727 грн. є помилковим.

Згідно п. 138.1. ст. 138 ПК України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються зокрема із
витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу (п. 138.6. ст. 138 ПК
України).

Як вбачається з акту ДПІ в Іршавському
районі ГУ Міндоходів у Закарпатській
області № 616/22-00/00222189 від 23.07.2013 року,
позивач здійснював включення до складу
витрат вартість придбаного товару на
загальну суму 743 022 грн. від ПАТ
«Запорізький абразивний комбінат».
Факт придбання позивачем товару на
суму 743 022 грн. підтверджується
відповідними первинними документами:
контрактом № ПП 1323/69-10143 від 15.11.2010 року
(із змінами та доповненнями до нього),
рахунками-фактурами, видатковими
накладними та податковими накладними
до них, а також прибутковими накладними
та прибутковими ордерами.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з судом першої інстанції,
що твердження відповідача про
недійсність контракту № ПП 1323/69-10143 від
15.11.2010 року спростовуються тим, що
вказаний контракт був укладений між
позивачем та ПАТ «Запорізький
абразивний комбінат» у належній формі,
підписаний та скріплений печатками
обох сторін контракту, у судовому
порядку недійсним не визнавався.

Крім цього наявні у матеріалах справи
докази доводять, що рух товару по
господарських операціях з придбання
позивачем товару у ПАТ «Запорізький
абразивний комбінат» на загальну суму
743 022 грн. дійсно мав місце, а відповідні
витрати підтверджені належним чином
оформленими первинними документами.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач, здійснюючи
вищенаведені господарські операції по
придбанню товару, мав самостійну
ділову мету - використання отриманого
товару у своїй подальшій господарській
діяльності з метою отримання прибутку.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що з огляду на відсутність
судових рішень, якими би визнавався
недійсним контракт № ПП
1323/69-10143 від 15.11.2010 року, а також
враховуючи те, що господарські
операції по придбанню товару від ПАТ
«Запорізький абразивний комбінат»
згідно з контрактом № ПП
1323/69-10143 від 15.11.2010 року підтверджені
відповідними первинними документами,
були фактично здійснені з самостійною
діловою метою, то висновки відповідача
про нетиповість господарської
операції позивача з придбання товару у
ПАТ «Запорізький абразивний комбінат»
та про завищення позивачем витрат на
суму 743 022 грн. є безпідставними.

Крім цього як вбачається з акта ДПІ в
Іршавському районі ГУ Міндоходів у
Закарпатській області № 616/22-00/00222189 від
23.07.2013 року, позивач здійснював
включення до складу витрат вартість
наданих йому Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Укрінтерекспедиція» послуг по
транспортуванню товару від ПАТ
«Запорізький абразивний комбінат» на
загальну суму 83 750 грн.

Факт одержання позивачем вказаних
послуг від ТОВ «Укрінтерекспедиція»
підтверджується відповідними
первинними документами: договором
транспортного експедирування № 425 від
14.01.2010 року, додатками та додатковими
угодами до вказаного договору, актами
«Про виконані послуги по
транспортуванню».

Посилання апелянта на відсутність
товарно-транспортних накладних у
жодному разі не свідчить про
відсутність факту отримання позивачем
послуг від ТОВ «Укрінтерекспедиція»,
оскільки вимогами податкового обліку
не передбачено обов'язковості
складання товарно-транспортних
накладних у підтвердження віднесення
витрат до складу валових. Натомість,
наявність чи відсутність
товарно-транспортних накладних є лише
дотриманням чи порушенням тільки
правил перевезень автомобільним
транспортом, які не пов'язані з
дотриманням вимог податкового
законодавства та не впливає на
формування податкового кредиту та
звітності.

Відтак колегія суддів апеляційного
суду вважає, що транспортні послуги,
надані ТОВ «Укрінтерекспедиція»,
дійсно мали місце, факт їх отримання
позивачем підтверджений відповідними
первинними документами, а тому суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку про безпідставність
твердження відповідача про завищення
позивачем витрат на суму 83 750 грн.
вартості послуг, отриманих від ТОВ
«Укрінтерекспедиція».

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що cуб'єкт господарювання
вправі віднести до витрат суму витрат,
пов'язаних з ремонтом та поліпшенням
основних фондів, у разі, якщо сума таких
поліпшень є меншою, ніж 10 відсотків
сукупної балансової вартості всіх груп
основних засобів суб'єкта
господарювання.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач не нараховував амортизаційні
відрахування на суму 259 803, 16 грн., а
відніс вказану суму до своїх витрат, у
доказ чого позивачем надано відомості
по амортизації основних засобів.

Згідно з балансом на 31.12.2011 року,
сукупна балансова вартість всіх груп
основних засобів позивача станом на
початок 2011 року складає 13 903 000 грн.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що, оскільки позивач не
нараховував амортизацію, а сума 259 803,16
грн. понесених позивачем витрат по
ремонту основних фондів не перевищує
10-ти відсотків загальної вартості
основних фондів позивача, то
податковий орган зробив
необґрунтований висновок про
зменшення позивачу витрат на суму 259
803,16 грн.

Крім цього, як вбачається з матеріалів
справи, позивач, протягом періоду,
охопленого перевіркою, здійснював
продаж товару покупцям - ПАТ
«Запорізький абразивний завод», ПП
Інвест-Ресурсбуд», фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 та фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2.

Факт наявності правовідносин між
позивачем та вищенаведеними покупцями
підтверджується контрактом № 18 від
01.06.2010р. та додатковою угодою від
01.06.2011р., укладеними з ПАТ «Запорізький
абразивний комбінат», контрактом № 3
від 18.10.2011р. та додатковою угодою № 1 від
31.10.2011р., укладеними з фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1, контрактом
№ 550 від 12.06.2012р. та додатковою угодою №
1 від 19.06.2012р., укладеними з ПП
«Інвест-Ресурсбуд», контрактом № 8 від
14.01.2011р. та додатковою угодою від
20.05.2011р. до нього, контрактом № 2 від
18.10.2011р. та додатковою угодою від
20.10.2011р. до нього, укладеними з ФОП
ОСОБА_2

Відповідно до контрактів, укладених
позивачем з ПАТ «Запорізький
абразивний завод» та з ПП
Інвест-Ресурсбуд», постачання товару
здійснюється на умовах EXW
(«Франко-склад») Інкотермс-2000, тобто
обов'язки позивача по поставці товару
вважаються виконаними з моменту
передачі товару перевізнику на складі
постачальника.

Відповідно до контрактів, укладених
позивачем з фізичними
особами-підприємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зазначено, що у випадку відвантаження
продукції автотранспортом продавця,
тобто позивача, покупець оплачує
додатково транспортні витрати згідно
наданого рахунку-фактури.

Разом з тим матеріалами справи
підтверджується факт зміни умов
поставки товару вищенаведеним
покупцям, зокрема це видно з
додаткової угоди від 01.06.2011р. до
контракту № 18 від 01.06.2010р. (з ПАТ
«Запорізький абразивний комбінат»),
додаткової угоди № 1 від 19.06.2012р. до
контракту № 550 від 12.06.2012р. (з ПП
«Інвест-Ресурсбуд»), додаткової угоди
№ 1 від 31.10.2011р. до контракту № 3 від
18.10.2011р. (з ФОП ОСОБА_1), додаткової угоди
від 20.05.2011р. до контракту № 8 від 14.01.2011р.
та додаткової угоди від 20.10.2011р. до
контракту № 2 від 18.10.2011р. (з ФОП ОСОБА_2).

Таким чином, відповідно до контрактів,
укладених з вищенаведеними покупцями,
з урахуванням змін та доповнень,
внесених до них додатковими угодами,
позивач здійснював поставку товару
покупцям через перевізника - ТОВ
«Укрінтерекспедиція», якому позивач
оплачував відповідні транспортні
послуги, що підтверджується
відповідними первинними документами.

Таким чином колегія суддів
апеляційного суду погоджується з судом
першої інстанції про помилковість
висновку відповідача про завищення
позивачем валових витрат на суму 565916,65
грн. вартості послуг, отриманих
позивачем від ТОВ
«Укрінтерекспедиція» та про
збільшення позивачу податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 148099,52 грн., та про необхідність
нарахування суми штрафу у розмірі 32 019,
13 грн. на підставі п. 123.1 ст. 123 ПК
України.

Відповідно до пп. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з пп. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше, зокрема дата
отримання платником податку
товарів-послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що оскільки рух товару по
господарських операціях з придбання
позивачем товару у ПАТ «Запорізький
абразивний комбінат», його передачі
комісіонеру - ПП «Інвест-Ресурсбуд» та
подальшого експорту вказаного товару
дійсно мав місце, що транспортні
послуги були фактично здійснені ТОВ
«Укрінтерекспедиція», отримані
позивачем та носили реальний товарний
характер, а відповідні витрати
визначені на підставі належним чином
оформлених первинних документів та
були пов'язані з господарською
діяльністю позивача та є типовими для
нього, то цілком правомірним є
включення позивачем до податкового
кредиту суми 16 750 грн. ПДВ з вартості
послуг від ТОВ «Укрінтерекспедиція»,
суми 113 034 грн. ПДВ з вартості послуг від
ТОВ «Укрінтерекспедиція» по
контрактах, за якими позивач продавав
товар покупцям (ПАТ «Запорізький
абразивний завод», ПП
Інвест-Ресурсбуд», ФОП ОСОБА_1 та
ОСОБА_2), а також суми 131 935 грн. ПДВ з
вартості операцій по придбанню
позивачем товару від ПАТ «Запорізький
абразивний комбінат».

Разом з тим висновок податкового
органу про заниження позивачем
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість за жовтень 2012 року у
розмірі 15 066 грн. спростовується тим, що
відповідач жодним чином не зазначив в
акті № 616/22-00/00222189 від 23.07.2013 року про те,
що у вересні 2012 року позивачем, по
господарській операції з ТОВ
«Абразив-Сервіс» по поставці товару,
помилково включено до суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість за вересень 2012 року у розмірі
43192,56 грн. як суму ПДВ, нараховану по
першій події у зв'язку з отриманням
авансу, так і суму ПДВ по відгрузці
товару, що призвело до подвійного
нарахування ПДВ по одним і тим же
господарським операціям, у зв'язку з
чим позивачем було помилково завищено
податкове зобов'язання по ПДВ за
вересень 2012 року на суму 15 066 грн. З
огляду на помилкове завищення
позивачем ПДВ за вересень 2012 року на
суму 15 066 грн., позивач, по господарських
операціях з вищенаведеним
контрагентом (ТОВ «Абразив-Сервіс»),
зменшив суму податкового зобов'язання
з ПДВ за жовтень 2012 року на суму 15 066
грн., що підтверджується податковою
декларацією з ПДВ за вересень-жовтень
2012р., розшифровками податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів, актами звірки
взаєморозрахунків з ТОВ
«Абразив-Сервіс» та податковими
накладними.

Відтак колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції правомірно визнав
протиправними оскаржувані податкові
повідомлення-рішення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За врахуванням вищенаведеного колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку, що доводи апеляційної скарги
ДПІ в Іршавському районі суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, а тому апеляційну
скаргу ДПІ в Іршавському районі слід
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись статтями 160 ч.3, 167, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ДПІ в Іршавському
районі Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області
залишити без задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 21.11.2013 року
у справі № 807/3782/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.І. Запотічний

Судді О.І.Довга

Н.В.Савицька

Повний текст ухвали складений 25.07.2014
року