Справа № 823/2129/14
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2014-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2014 року
справа №
823/2129/14

12 год. 25 хв.
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Демченко Н.Ю.

представника позивача - не прибув,

представника відповідача - Бондар Н.І.
(за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «ВІТАМІНИ» до
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

14.07.2014 публічне акціонерне товариство
«ВІТАМІНИ» (далі-позивач) звернулось у
Черкаський окружний адміністративний
суд з адміністративним позовом до
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області (далі-відповідач), в
якому просило визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення форми «Р» від
06.05.2014 №, яким позивачу збільшено
розмір грошового зобов'язання з мита на
товари, що ввозяться суб'єктами
підприємницької діяльності, на
загальну суму 27923,30грн. (22338,64грн. за
основним платежем та 5584,66грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями).

Позов мотивований тим, що відповідач
без наявності підстав не врахував дані
сертифікату про походження товару,
порушив порядок отримання даних на
підтвердження відомостей про товар,
викладених у сертифікаті СТ-1. На думку
позивача, після пропуску товару на
митну територію України, відповідач не
мав права донараховувати зобов'язання.
Тому, просив визнати протиправним та
скасувати оскаржуване рішення.

Відповідач надав письмове заперечення
проти позову, в якому зазначив, що
донарахування податкових зобов'язань
пов'язане з виявленням митним органом
надання позивачем неправдивих даних
про походження товару, що призвело до
безпідставного користування позивачем
пільгами при ввезенні товару в режимі
імпорту. У зв'язку з цим просив
відмовити у задоволенні позову.

У судових засіданнях представники
сторін підтвердили свої правові
позиції у спорі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази в матеріалах
справи у їх взаємозв'язку та логічній
послідовності, надавши їм оцінку з
точки зору повноти, достовірності та
належності, суд дійшов висновку, що
позов не підлягає задоволенню, у
зв'язку з таким.

Суд встановив, що на підставі наказу
відповідача від 24.03.2014 №122 службові
особи провели документальну невиїзну
перевірку позивача щодо своєчасності,
достовірності та повноти нарахування
та сплати митних платежів при
переміщенні товарів через митний
кордон України за митною декларацією
від 12.03.2012 №902030000/2012/300508 (далі - МД №300508).

12.03.2012 за вищевказаною МД позивач в
митному режимі імпорту за кодом
задекларував товар «субстанція
Вінілін (Полівінілбутиловий ефір)»,
загальною масою 3000 кг (реєстраційне
посвідчення від 30.03.2010 №UA/2793/01/01, серія
050212, дата виготовлення 17.02.2012, виробник
ВАТ «Оргсинтез», Російська Федерація)
(далі - товар).

Ввезення товару на митну територію
України здійснювалось на виконання
умов зовнішньоекономічного контракту
від 30.08.2010 №СХТ/ВИТ-001.2010 та додаткової
угоди від 08.02.2012 №2, укладеними між
позивачем та ЗАТ «Сучасні хімічні
технології».

Сума ввізного мита в розмірі 22338,64грн.,
нарахованого у графі 47 МД, не була
сплачена згідно з даними графи В
«Подробиці розрахунків». Відповідно до
задекларованої у графі 36 «Преференції»
декларації позивач застосував пільги
зі сплати ввізного мита за кодом « 065» -
«Товари, що ввозяться в Україну згідно
з міжнародними угодами України з
країнами СНД, Республікою Македонія
про вільну торгівлю» відповідно до
класифікатора пільг в обкладенні
товару ввізним митом, затвердженого
наказом Державної митної служби
України від 15.02.2011 №107.

Звільнення позивача від сплати
ввізного мита при ввезенні товару в
Україну застосоване відповідно до
положень ст.3 Угоди про створення зони
вільної торгівлі від 15.04.1994,
ратифікованої Законом України від
06.10.1999 №1125-ХІV та ст.1 Угоди між урядом
України та урядом РФ про вільну
торгівлю від 24.06.1993, чинних на момент
митного оформлення товару.

Перевіркою виявлено порушення
позивача при декларуванні товару
«субстанція Вінілін
(Полівінілбутиловий ефір)» щодо
нарахування та сплати платежів за МД, а
саме:

- ст.ст. 81, 88, п. 3 ч.3 ст. 282, ч.5 ст.283, ст. 302
Митного кодексу України від 11.07.2002 №92-IV
(який діяв на час митного оформлення
товару) (далі - МК України №92-IV);

- підп. 6.4 п.6, підп. 9.1, 9.3 п.9 Правил
визначення країни походження товарів,
затверджених Угодою про правила
визначення країн походження товарів у
СНД, укладеною 20.11.2009 у м. Ялта,
ратифікованою законом України від
06.07.2011 №3592-VІ (далі - Правила визначення
країн походження товарів у СНД від
20.11.2009);

- ст.3 Угоди про створення зони вільної
торгівлі від 15.04.1994, ратифікованої
законом України від 06.10.1999 №1125-ХІV;

- ст.1 Угоди між урядом України та урядом
РФ про вільну торгівлю від 24.06.1993;

- п. 36.1. ст.36 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України).

Порушення пов'язані з тим, що позивач
без достатніх правових підстав
застосував преференції щодо сплати
ввізного мита на товар, щодо якого
виявлено відповідачем неправильні
дані про походження.

За наслідками перевірки складений акт
від 11.04.2014 №4/23-00-22-03/00480968 (далі - акт
перевірки), на підставі якого
відповідач прийняв оскаржуване
податкове повідомлення-рішення форми
«Р» від 06.05.2014 №, яким позивачу
збільшив розмір грошового зобов'язання
з мита на товари, що ввозяться
суб'єктами підприємницької діяльності,
на загальну суму 27923,30грн. (22338,64грн. за
основним платежем та 5584,66грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями).

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню
суд взяв до уваги наступне.

По-перше, на підставі ч.2 ст.19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах та у спосіб, визначені
Конституцією та законами України.

Статтею 69 МК України № 92-IV визначено, що
незалежно від закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску товарів і транспортних
засобів митний контроль за ними може
здійснюватися, якщо є достатні
підстави вважати, що мають місце
порушення законодавства України.

Згідно з п.4 ч.5 ст.54 Митного кодексу
України від 13 березня 2012 року №4495-VI
орган доходів і зборів з метою
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів має
право проводити в порядку, визначеному
статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки
правильності визначення митної
вартості товарів після їх випуску.

Тому, доводи позивача про відсутність
права у митного органу проводити
перевірку після закінчення всіх митних
процедур та пропуску товару на митний
кордон України суд вважає
безпідставними.

По-друге, відповідно до ч.1 ст.276 МК
України №92-IV країна походження товару
визначається з метою застосування
тарифних та нетарифних заходів
регулювання ввезення товару на митну
територію України та вивезення товару
з цієї території, а також забезпечення
обліку товарів у статистиці зовнішньої
торгівлі.

Ч.4 ст.285 МК України №92-IV визначено, що
повністю вироблені або піддані
достатній переробці товари режиму
найбільшого сприяння або
преференційного режиму визначаються
на підставі положень цього Кодексу,
законів України, а також міжнародних
договорів, укладених в установленому
законом порядку.

Тарифні пільги (тарифні преференції)
відповідно до ч.2 ст.302 МК України №92-IV
застосовуються виключно на основі
податкового законодавства України,
цього Кодексу, законів України, а також
міжнародних договорів України,
укладених в установленому законом
порядку.

Порядок та умови застосування
преференційного режиму в рамках
міжнародних угод про вільну торгівлю
визначено Правилами визначення країн
походження товарів у СНД від 20.11.2009.

Відповідно до абз.2 розділу 1 «Терміни
та поняття» цих правил країна
походження товару - країна, у якій товар
було цілком вироблено чи піддано
достатній обробці (переробці)
відповідно до цих Правил.

П.6.1. зазначених Правил встановлено, що
для підтвердження країни походження
товару в конкретній державі - учасниці
Угоди для цілей надання режиму вільної
торгівлі необхідне надання митним
органам країни ввезення оригіналу
сертифіката форми СТ-1 (бланк
сертифіката наведено в додатку 2, який є
невід'ємною частиною цих Правил) чи
декларації про походження товару.

Згідно з п.6.3. вказаних Правил під час
вивезення товарів з держав - учасниць
Угоди сертифікат про походження товару
форми СТ-1 видається органом
(організацією), уповноваженим державою
вивезення відповідно до її
національного законодавства.

Абз.21 розділу 1 «Терміни та поняття»
Правил визначено, що сертифікат про
походження товару - документ, що
свідчить про країну походження товару
та виданий органом (організацією),
уповноваженим державою - учасницею
Угоди відповідно до її національного
законодавства.

На виконання п.6.1. Правил визначення
країн походження товарів у СНД від
20.11.2009 з метою підтвердження країни
походження товару для цілей надання
режиму вільної торгівлі при митному
оформленні товару за МД позивач надав
митному органу оригінал сертифікату
походження товару форми СТ-1 від 17.02.2012
№RUUA (далі - сертифікат СТ-1),
виданий Торгово-промисловою палатою
Нижегородської області.

П.6.4. Правил визначення країн
походження товарів у СНД від 20.11.2009
передбачено оформлення та видачу
сертифікату форми СТ-1 на одну партію
товарів. Строк застосування
сертифіката форми СТ-1 для цілей
надання режиму вільної торгівлі
обмежений 12 місяцями з дати його
видачі.

Суд встановив, що до пакету документів
позивач також надавав акт експертизи
від 16.02.2012 №с того ж видавника
(далі - акт експертизи), проведеної на
конкретну партію товару.

Акт експертизи складено з метою
встановлення критерію походження та
визначення країни походження товару. З
даних пункту 15 цього акту вбачається,
що серед документів використано
паспорт ФСП 42-3282-07 серії 020111 на товар,
виготовлений 13.02.2012 ВАТ "Оргсинтез" у
м.Н.Новгород, Росія. Водночас, за даними
комплекту документів за МД, зокрема,
паспорту б/н від 17.02.2012 та маркування,
яке відповідає зазначеному у паспорті,
товар виготовлений 17.02.2012. Дані
документів, наданих позивачем для
проведення експертизи від 16.02.2012, не
відповідають даним паспорту ФСП 42-3282-07,
наданого для митного оформлення, в
частині номеру серії паспорту (№050212) та
дати виготовлення (від 17.02.2012).

Під час проведення перевірки
законності ввезення позивачем товару
на митну територію України управління
боротьби з контрабандою та митними
правопорушеннями Черкаської митниці
Міндоходів листом від 15.08.2013 №11/02-11/0746
направляло запит до Нижегородської
митниці Російської Федерації щодо
надання документів, які стали
підставою для видачі сертифікату
походження товару СТ-1 від 17.02.2012. На
вказаний запит від Нижегородської
митниці 02.12.2013 №05-01-14/19737 надійшла
відповідь з документами, які стали
підставою для видачі документів на
товар, з яких суд встановив, що в
паспорті «Вінілін Полівінілбутиловий
ефір ФСП 42-3282-07» від 17.02.2012 б/н (серія
050212), наданому позивачем для митного
оформлення товару за МД, згідно з
графою 44 (код 6000), зазначено дату
виготовлення товару 17.02.2012, в той час як
в акті експертизи від 16.02.2012 №с
зазначено паспорт ФСП 42-3282-07 серії 020111,
виготовлений 13.02.2012 ВАТ «Оргсинтез» у м.
Н.Новгород, Росія. Отже, позивач
ідентифікуючи партію товару, не надав
сертифікат про походження саме на неї.

У разі виникнення сумнівів стосовно
бездоганності сертифіката форми СТ-1
або відомостей, які в ньому містяться,
митний орган країни ввезення товару
відповідно до п. 6.7. Правил може
звернутися до вповноваженого органу,
що засвідчив сертифікат форми СТ-1, або
до компетентних органів країни
походження товару з мотивованим
проханням повідомити додаткові або
уточнювальні відомості, у тому числі
прохання, пов'язані з простими
вибірковими перевірками сертифікатів
форми СТ-1, відповідь на яке повинна
бути надана протягом 6 місяців з дати
звернення.

У зв'язку з викладеним, суд не взяв до
уваги посилання позивача на порушення
порядку отримання відповідачем
інформації щодо походження товару,
оскільки, не зважаючи на отримання її
від Нижегородської митниці, її
видавником є уповноважений орган -
Торгівельно-промислова палата
Російської федерації в особі
Торгівельно-промислової палати
Нижегородської області.

По-третє, згідно з абз.3 п.9.1. Правил
визначення країн походження товарів у
СНД сертифікат може бути не визнаний
митними органами країни ввезення для
цілей надання товарам режиму вільної
торгівлі в разі, якщо відомості,
зазначені в сертифікаті, не
відповідають декларованим або не
дозволяють провести однозначної
ідентифікації товару стосовно
декларованого.

Абз.2-3 п.9.1. вказаних Правил передбачено
право митних органів країни ввезення
не визнавати сертифікат про походження
товару для цілей надання товарам
режиму вільної торгівлі. При цьому,
сертифікат може бути не визнаний
дійсним митними органами країни
ввезення в разі, якщо: у митних органів
країни ввезення є підтверджені
відомості від компетентних органів
країни вивезення про те, що сертифікат
не видавався (фальсифікований) або
виданий на підставі недійсних
документів та (або) недостовірних
відомостей; за результатами
досліджень, здійснених митними
органами країни ввезення, і на основі
інформації, отриманої за запитами,
надісланими до компетентних органів
країни вивезення або країни походження
товару, митними органами країни
ввезення виявлено, що сертифікат форми
СТ-1 видано з порушеннями вимог,
установлених цими Правилами; протягом
сумарного строку 6 місяців (3 місяці з
дати первинного запиту і 3 місяці з дати
повторного запиту) митними органами
країни ввезення не отримана відповідь
стосовно запитуваного сертифіката від
компетентних органів країни вивезення
або країни походження товару.

Відповідно до ч.5 ст.283 МК України №92-IV
товар не вважається таким, що походить
з відповідної країни, доти, доки митні
органи у випадках, встановлених цим
Кодексом, не одержать належним чином
оформлений сертифікат про походження
товару або затребувані ними додаткові
відомості.

У зв'язку з тим, що позивач для митного
оформлення товару за МД №300508 надав
сертифікат походження товару форми СТ-1
з порушенням вимог вищевикладених норм
законодавства, тому він не може бути
належним підтвердженням походження
товару для цілей надання пільг
(преференцій), а позивач мав сплатити
ввізне мито за вищевказаною
декларацією у повному обсязі в сумі
22338,64грн.

По-четверте, право контролюючого
органу самостійно визначити базу
оподаткування та податкові
зобов'язання платника податків шляхом
проведення дій, визначених пунктом 54.3
статті 54 ПК України, на підставі
відомостей, зазначених у таких
документах, у разі надходження від
уповноважених органів іноземних
держав документально підтверджених
відомостей щодо країни походження,
вартісних, кількісних або якісних
характеристик, які мають значення для
оподаткування товарів і предметів при
ввезенні (пересиланні) на митну
територію України або територію
вільної митної зони або вивезенні
(пересиланні) товарів і предметів з
митної території України або території
вільної митної зони, які відрізняються
від задекларованих під час митного
оформлення передбачене п.54.4. ст.54 ПК
України.

Контролюючий орган згідно з п.п.54.3.6.
п.54.3. ст.54 ПК України зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми ПДВ платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо результати
митного контролю, отримані після
закінчення процедури митного
оформлення та випуску товарів,
свідчать про заниження або завищення
податкових зобов'язань, визначених
платником податків у митних
деклараціях.

Донарахування штрафних санкцій за
оскаржуваним ППР обґрунтоване
вимогами п.123.1. ст.123 ПК України, згідно з
яким самостійне визначення
контролюючим органом суму податкового
зобов'язання тягне за собою накладення
на платника податків штрафу в розмірі 25
відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що відповідач довів
правомірність проведених донарахувань
ввізного мита та безпідставність
заявленого позову. Тому, суд дійшов
висновку, що оскаржуване ППР є
обґрунтованим та не підлягає
скасуванню.

Керуючись ст.ст.160-165, 254-256 КАС України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного
позову публічного акціонерного
товариства «ВІТАМІНИ» про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області від 06.05.2014 № -
відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з моменту
отримання повного тексту постанови. У
разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

3. Копію постанови направити
сторонам.

Суддя
А.М. Бабич

Повний текст постанови виготовлений
05.08.2014