Справа № К/9991/32259/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/32259/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Кобилянського М.Г., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Рівненської
міської ради про визнання
бездіяльності протиправною, за
касаційною скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Рівненської
міської ради на постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 21 квітня 2011 року, -

встановив:

У липні 2010 року ОСОБА_4 звернулася в суд
з позовом до виконавчого комітету
Рівненської міської ради про визнання
дій неправомірними, зобов'язання
відповідача задіяти належних заходів
щодо забезпечення фінансової
доступності послуг Інтернету за
мінімальних витрат у відповідності до
статті 9 Конвенції про права інвалідів,
встановлення, що доступність послуг
Інтернету за мінімальними витратами
для інваліда є собівартість послуг
доступу до Інтернету.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4
зазначала, що вона є інвалідом II групи
(колясочниця) та проживає на другому
поверсі будинку, який не адаптовано до
потреб інваліда-колясочника, що
унеможливлює залишення квартири у
будь-який зручний для неї час, а тому
Інтернет є необхідною складовою для
отримання інформації. Відповідно до
статті 9 Конвенції про права інвалідів
нею було подано заяву до міського
голови міста Рівне з проханням задіяти
заходів щодо забезпечення фінансової
доступності Інтернету для інвалідів
міста Рівне за мінімальних витрат,
тобто собівартості послуг доступу до
Інтернету. Однак листом виконавчого
комітету Рівненської міської ради їй
повідомлено, що оскільки національне
законодавство на даний час не
приведене у відповідність до положень
Конвенції про права інвалідів, та
враховуючи напруженість виконання
дохідної частини бюджету міста Рівне,
вирішити дане питання немає
можливості. Такі дії відповідача
ОСОБА_4 вважає протиправними.

Ухвалою Рівненського міського суду
Рівненської області від 29 вересня 2010
року замінено у даній справі
первинного відповідача - виконавчий
комітет Рівненської міської ради на
належного відповідача - Управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Рівненської
міської ради.

Постановою Рівненського міського суду
Рівненської області від 29 жовтня 2010
року відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Рівненської
міської ради про визнання
бездіяльності протиправною.

Суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки на даний час національне
законодавство не приведене у
відповідність до положень Конвенції
про права інвалідів, то Управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Рівненської
міської ради немає повноважень щодо
реалізації відповідних положень
вищезазначеної Конвенції.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21 квітня 2011
року постанову Рівненського міського
суду Рівненської області від 29 жовтня
2010 року скасовано, прийнято нову
постанову, якою позов ОСОБА_4
задоволено частково. Визнано
неправомірними дії Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Рівненської
міської ради стосовно невжиття
належних заходів щодо забезпечення
позивачеві фінансової доступності
послуг Інтернету за мінімальних затрат
відповідно до статті 9 Конвенції про
права інвалідів. Зобов'язано
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Рівненської міської ради
вжити належних заходів щодо
забезпечення ОСОБА_4 фінансової
доступності послуг Інтернету за
мінімальних затрат відповідно до
статті 9 Конвенції про права інвалідів.
В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Суд апеляційної інстанцій дійшов
висновку, що відмова позивачеві у
забезпеченні доступності послуг
Інтернету за мінімальних затрат
відповідно до статті 9 Конвенції про
права інвалідів з підстав, наведених у
листі від 29 червня 2010 року, є
неправомірною, а також невірним є
висновок суду першої інстанції щодо
відсутності у відповідача повноважень
щодо реалізації положень Конвенції про
права інвалідів.

У касаційній скарзі Управління праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Рівненської
міської ради, посилаючись на порушення
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить Вищий адміністративний суд
України скасувати постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21 квітня 2011
року і відмовити ОСОБА_4 у задоволенні
позовних вимог.

Позивач подала письмове заперечення на
вказану касаційну скаргу, просить таку
залишити без задоволення, а рішення
суду апеляційної інстанції - без змін.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Згідно частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України

у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними

обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 є інвалідом ІІ
групи з 1 червня 2009 року довічно, і за
станом здоров'я їй рекомендовано візок
для пересування по кімнаті та візок з
електроприводом для пересування по
вулиці.

Листом від 29 червня 2010 року виконавчим
комітетом Рівненської міської ради, у
відповідь на звернення позивача з
проханням задіяти заходи щодо
фінансової доступності Інтернету для
інвалідів міста Рівне за мінімальних
витрат відповідно до вимог Конвенції
про права інвалідів, ОСОБА_4
повідомлено, що 6 березня 2010 року в
Україні набрала чинності Конвенція про
права інвалідів. У червні 2010 року в
Міністерстві праці та соціальної
політики відбулося засідання Ради у
справах інвалідів при Кабінеті
Міністрів України, предметом
обговорення на якому стало питання
реалізації в Україні положень
Конвенції про права інвалідів. В ході
даного засідання було проінформовано,
що першим кроком у цьому напрямку має
бути приведення національного
законодавства у відповідність до
положень Конвенції. Оскільки на даний
час національне законодавство не
приведене у відповідність до положень
вищезазначеної Конвенції та
враховуючи напруженість виконання
дохідної частини бюджету міста Рівне,
вирішити порушене питання на даний час
немає можливості.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 звернулася в суд з даним позовом
до виконавчого комітету Рівненської
міської ради, підставою для звернення
до суду є отримання позивачем
відповіді виконавчого комітету
Рівненської міської ради від 29 червня
2010 року щодо неможливості реалізації
положень Конвенції про права
інвалідів.

Представником виконавчого комітету
Рівненської міської ради було подано
клопотання про заміну неналежного
відповідача по цій справі - виконавчого
комітету Рівненської міської ради на
належного - Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Рівненської
міської ради.

Ухвалою Рівненського міського суду
Рівненської області від 29 вересня 2010
року замінено у даній справі
первинного відповідача - виконавчий
комітет Рівненської міської ради на
належного відповідача - Управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Рівненської
міської ради.

Згідно частин 1, 3 статті 52 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд першої інстанції, встановивши, що з
адміністративним позовом звернулася
не та особа, якій належить право вимоги,
або не до тієї особи, яка повинна
відповідати за адміністративним
позовом, може за згодою позивача
допустити заміну первинного позивача
або відповідача належним позивачем або
відповідачем, якщо це не потягне за
собою зміни підсудності
адміністративної справи. Якщо позивач
не згоден на заміну відповідача іншою
особою, суд може залучити цю особу як
другого відповідача.

Виходячи зі змісту зазначеної статті,
на суд покладається право заміни
неналежної сторони. Встановлено дві
умови заміни неналежної сторони: згода
позивача на заміну первинного позивача
чи відповідача та, якщо заміна
неналежної сторони не приведе до зміни
підсудності. Неналежним відповідачем є
особа, яка не повинна відповідати за
пред'явленим адміністративним позовом.
Питання щодо заміни неналежного
позивача чи відповідача вирішується
судом залежно від позиції позивача та
обставин справи. Заміна неналежного
відповідача може відбуватися за
відповідних умов, що впливає на його
процесуальний статус. Якщо судом
встановлено, що первісний відповідач є
неналежний і за наявності належного
відповідача, то за згодою позивача суд
ухвалою здійснює заміну відповідача.
Заміна неналежного відповідача може
здійснюватись у таких випадках: 1) якщо
судом встановлено, що первісний
відповідач є неналежним; 2) за наявності
належного відповідача; 3) згоди
позивача.

Матеріалами справи встановлено, що
клопотання представника відповідача -
виконавчого комітету Рівненської
міської ради про заміну його належним
відповідачем - Управлінням праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Рівненської
міської ради вирішувалося у судовому
засіданні у відсутність позивача, і
виносячи ухвалу про заміну неналежного
відповідача суддею суду першої
інстанції не було отримано згоди
позивача на відповідну заміну, а аналіз
положень статті 52 Кодексу
адміністративного судочинства України
дає підстави вважати, що питання щодо
заміни неналежного відповідача
вирішується судом залежно від позиції
позивача та обставин справи. За тих
обставин, коли позивач не згідний на
заміну відповідача, то суд може
залучити цю особу до участі у справі як
другого відповідача (співвідповідача),
тобто суд за власною ініціативою може
залучити до справи другого
відповідача, не здійснюючи заміну
неналежного відповідача.

Також вирішуючи спір суд першої
інстанції не врахував того, що суди при
розгляді справ застосовують як джерело
права Конвенцію та практику Суду.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 до Управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Рівненської
міської ради про визнання
бездіяльності протиправною та
задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4, апеляційний суд не звернув
уваги на допущені судом першої
інстанції порушення норм
процесуального права при заміні
відповідача, і дійшов висновку, що дії
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Рівненської міської ради
стосовно невжиття належних заходів
щодо забезпечення позивачеві
фінансової доступності послуг
Інтернету за мінімальних затрат
відповідно до статті 9 Конвенції про
права інвалідів є неправомірними, та що
невірним є висновок суду першої
інстанції щодо відсутності у
відповідача повноважень щодо
реалізації положень Конвенції про
права інвалідів.

Визнаючи неправомірними дії
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Рівненської міської ради
стосовно невжиття належних заходів
щодо забезпечення позивачеві
фінансової доступності послуг
Інтернету за мінімальних затрат
відповідно до статті 9 Конвенції про
права інвалідів, суд апеляційної
інстанції не встановив, чи зверталася
ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Рівненської
міської ради з цим питанням.

У матеріалах справи відсутнє звернення
позивача, на яке посилаються суди
першої та апеляційної інстанцій у
своїх рішеннях, з проханням задіяти
заходи щодо фінансової доступності
Інтернету для інвалідів міста Рівне за
мінімальних витрат відповідно до вимог
Конвенції про права інвалідів.

Також заслуговують на увагу доводи
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Рівненської міської ради,

викладені у касаційній скарзі про те,
що судом апеляційної інстанції не було
направлено управлінню копію
апеляційної скарги позивача, як і не
було повідомлено про дату та час
судового засідання, що позбавило
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Рівненської міської ради прав
подати заперечення на апеляційну
скаргу і взяти представникові
управління участь у судовому засіданні
при апеляційному розгляді цієї справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
копію ухвали Львівського апеляційного
адміністративного суду від 4 лютого 2011
року про відкриття апеляційного
провадження, копію апеляційної скарги
та повістку про виклик у суд на 14 годину
21 квітня 2011 року судом апеляційної
інстанції було направлено виконавчому
комітету Рівненської міської ради, і в
таких зазначено, що відповідачем по
справі за позовом ОСОБА_4 є виконавчий
комітет Рівненської міської ради.
Згідно повідомлення про вручення
рекомендованого поштового
відправлення повістку про виклик до
суду на 14 годину 21 квітня 2011 року
отримано 13 квітня 2011 року саме
уповноваженою особою виконавчого
комітету Рівненської міської ради (а.с.
33).

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного
судочинства України підставою для
скасування судових рішень судів першої
та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
дійшла висновку, що постанова
Рівненського міського суду
Рівненської області від 29 жовтня 2010
року та постанова Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 21 квітня 2011 року підлягають
скасуванню, а справа направленню до
суду першої інстанції на новий

розгляд.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Рівненської
міської ради - задовольнити частково.

Постанову Рівненського міського суду
Рівненської області від 29 жовтня 2010
року та постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від

21 квітня 2011 року - скасувати, а справу за
позовом ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Рівненської
міської ради про визнання
бездіяльності протиправною - направити
до суду першої інстанції на новий
розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Кобилянський М.Г.