Справа № 815/3761/14
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3761/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2014 року
м.
Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Токмілової Л.М.,

за участю: секретаря - Музики А.О.,

представника позивача - Ковальського
В.Є.,

представник відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі справу
за адміністративним позовом
приватного підприємства "Торговий дім
"Глобал Груп" до Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області про визнання
протиправними дії та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний
позов приватного підприємства
"Торговий дім "Глобал Груп" (далі по
тексту - ПП « ТД «Глобал Груп») за
результатом якого, позивач просить
визнати протиправним та скасувати
наказ Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області (далі по тексту - ДПІ у
Приморському районі м. Одеси) від 20.05.2014
року №1138 "Про проведення позапланової
виїзної перевірки ПП «ТД «Глобал Груп»
() щодо підтвердження
господарських відносин з платником
податків ТОВ "АКСОН-ГРУПП" (), за період січень 2014 - лютий 2014, їх
реальності та визначення впливу на
податковий облік"; визнати
протиправними дії ДПІ у Приморському
районі м. Одеси по проведенню
позапланової виїзної перевірки ПП «ТД
«Глобал Груп» щодо підтвердження
господарських відносин з платником
податків ТОВ "АКСОН-ГРУПП" (), за період січень 2014 - лютий 2014, їх
реальності та визначення впливу на
податковий облік, за результатами
проведення якої складено акт від 03.06.2014
року №2931/15-53-22-04/37223823; скасувати
податкове повідомлення-рішення від 18
червня 2014 року №, яким збільшено
суму грошового зобов'язання ПП «ТД
«Глобал Груп» з податку на додану
вартість на суму 14375,00 гривень (в тому
числі за основним платежем - на суму
11500,00 гривень та за штрафними
(фінансовими) санкціями - на суму 2875,00
гривень).

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що відповідачем призначено
та проведено позапланову виїзну
перевірку позивача з порушенням вимог
п.п.78.1.1 п 78.1 ст.78 ПК України, оскільки
письмовий запит податкового органу від
07.04.2014 року №11712/10/15-53-22-04 на
витребування інформації був вручений
позивачу 11.04.2014 року в приміщенні ДПІ.
Відповідь на цей запит разом з
витребуваними документами було надано
23.04.2014 року (протягом 9 робочих днів). ПП
« ТД «Глобал Груп» вважає, що підставою
для призначення перевірки діяльності
платника податків згідно з п.п.78.1.1 п.78.1
ст.78 ПК України може бути лише
відсутність відповіді платника
податків на письмовий запит
податкового органу протягом 10 робочих
днів з дня отримання запиту. Саме тому,
наказ від 20.05.2014 року №1138 про
проведення перевірки на думку позивача
прийнято суб'єктом владних повноважень
за відсутності передбачених законом
підстав, а отже, він є протиправним, як і
дії ДПІ у Приморському районі м. Одеси
по проведенню позапланової виїзної
перевірки позивача.

Крім того, висновки податкового органу,
щодо порушень підприємством вимог
податкового законодавства ґрунтуються
на встановлені нікчемності укладених
договорів через дефекти у правовому
стані підприємства контрагенту - ТОВ
"АКСОН-ГРУПП", але такі висновки позивач
вважає помилковими, оскільки
підтвердженням реального змісту
(товарності) господарських операцій та
правомірності формування об'єктів
оподаткування є наявна первинна
документація. З урахуванням
викладеного, позивач вважає, що
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення від 18.06.2014 року №,
прийнято на підставі помилкових
висновків за результатом перевірки,
проведеної без достатніх правових
підстав, у зв'язку з чим є
противоправним та таким, що підлягає
скасуванню.

В ході розгляду справи, представник
позивача заявлені позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідача - ДПІ
Приморському районі м. Одеси - в судове
засідання не з'явився, про місце, час та
дату судового розгляду повідомлений
належним чином, жодних клопотань чи
заяв про розгляд справи за його
відсутності до суду не надходило, як і
заперечень на адміністративний позов.

Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 128 КАС України
у разі неприбуття відповідача, суб'єкта
владних повноважень, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Відповідно до вимог ст. 122 КАС України
адміністративна справа має бути
розглянута і вирішена протягом
розумного строку, але не більше місяця
з дня відкриття провадження у справі,
якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно приписів ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, визначено, що кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справ упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, якій вирішить
спір щодо його прав та обов'язків.

При цьому вжиття заходів для
прискорення процедури розгляду справ є
обов'язком не тільки для держави, а й
осіб, які беруть участь у справі. Так,
Європейський суд з прав людини в
рішенні від 21 грудня 2006 року у справі
"Мороз та інші проти України" зазначив,
що розумність строку проваджень
повинна оцінюватись у світлі обставин
справи та з урахуванням наступних
критеріїв: складність справи,
поведінка заявників і відповідних
органів державної влади та того, яку
важливість для заявників мало питання,
що розглядалося.

Отже, суд вважає, що вжив всі залежні
від нього заходи для повідомлення
відповідача належним чином про час і
місце розгляду судової справи за його
участю для реалізації ним права
судового захисту своїх прав та
інтересів.

Крім того, саме національним судам
належить функція керування
провадженнями таким чином, щоб вони
були швидкими та ефективними (рішення
Європейського суду з прав людини від 21
грудня 2006 року справа "Мороз та інші
проти України").

З огляду на викладене суд вважає, що
справу можливо розглянути без участі
відповідача, належним чином
повідомленого про розгляд справи, на
підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши подані позивачем
документи, об'єктивно оцінивши докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

07.04.2014 року за вих. №11712/10/15-53-22-04 ДПІ у
Приморському районі м.
Одеси підготувало письмовий запит
позивачу про надання пояснень та їх
документальне підтвердження щодо
господарських відносин ПП «ТД «Глобал
Груп» (3) з платником
податків ТОВ «АКСОН-ГРУПП» () за січень 2014 - лютий 2014.

Вказаний запит позивач отримав 11.04.2014
року в приміщенні податкового органу,
що підтверджується розпискою наявною в
матеріалах справи (а.с.7).

Відповідь від ПП «ТД «Глобал Груп» на
цей запит разом з витребуваними
документами отримана ДПІ у
Приморському районі м. Одеси 23.04.2014 року
(а.с. 8-13).

На підставі направлення від 20.05.2014
№001255/1021, виданого ДПІ у Приморському
районі м. Одеси, головним державним
ревізором-інспектором
інформаційно-аналітичного відділу
управління податкового аудиту ДПІ у
Приморському районі м. Одеси,
Косановською Лілією Леонідівною,
згідно із вимогами пп. 20.1.4 п. 20.1 ст.20,
п.п.. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1, 78.1.4 п. 78.1 ст.78
Податкового Кодексу України від 02.12.2010
№2755-VI (із змінами та доповненнями) та
відповідно до наказу ДПІ у
Приморському районі м. Одеси від 20.05.2014
№1138 «Про проведення позапланової
виїзної перевірки ПП «ТД «Глобал Груп»
(3) щодо підтвердження
господарських відносин з платником
податків ТОВ «АКСОН-ГРУПП» () за січень 2014 - лютий 2014; їх
реальності та визначення впливу на
податковий облік» проведена
позапланова виїзна перевірка
приватного підприємства ПП «ТД «Глобал
Груп». Перевірка проводилась з 21.05.2014
року по 27.05.2014 рік.

Перевіркою встановлено порушення ПП
«ТД «Глобал Груп» п. 44.1. ст.44, п.198.1., 198.3.,
198.6. ст.198, п.201.4., 201.6. ст.201 ПК України в
результаті чого встановлено заниження
ПДВ до сплати на загальну суму 11500 грн.,
в тому числі по податковим періодам:
січень 2014 р. - в сумі 8500 грн., лютий 2014 р. -
в сумі 3000 грн.

На підставі акту, податковим органом
винесено податкове повідомлення -
рішення від 18.06.2014 року №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
ПП «ТД «Глобал Груп» з податку на
додану вартість на суму 14375,00 грн., в
тому числі за основним платежем - на
суму 11500,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями - на суму 2875,00
грн.

Згідно положень п. 75.1 ст. 75 ПК України,
органи державної податкової служби
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки
проводяться органами державної
податкової служби в межах їх
повноважень виключно у випадках та у
порядку, встановлених цим Кодексом, а
фактичні перевірки - цим Кодексом та
іншими законами України, контроль за
дотриманням яких покладено на органи
державної податкової служби.

Відповідно до пункту 77.4 статті 77,
пункту 78.4 статті 78, пункту 79.2 статті 79
та пункту 80.2 статті 80 ПК України про
проведення документальної планової,
позапланової та фактичної перевірки
відповідним керівником органу
державної податкової служби
приймається рішення (із зазначенням
підстав для проведення перевірки, дати
її початку та тривалості), яке з
урахуванням вимог Кодексу
оформлюється наказом.

Згідно положень п.п. 78.1.1. п. 78.1 ст. 78
ПК України, документальна позапланова
перевірка здійснюється за наявності
хоча б однієї з таких обставин: за
наслідками перевірок інших платників
податків або отримання податкової
інформації виявлено факти, що свідчать
про можливі порушення платником
податків податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Як встановлено судом та
підтверджується доказами, наявними в
матеріалах справи, позивач вчасно (в
межах 10 робочих днів з дня отримання
запиту) надав податковому органу
пояснення разом із завіреними копіями
документів, які підтверджують
господарські відносини ПП «ТД «Глобал
Груп» (3) з платником
податків ТОВ «АКСОН-ГРУПП» () за січень 2014 року - лютий 2014 року.

З положень п.п. 78.1.1. п. 78.1 ст. 78 ПК України
слідує, що рішення про проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки може бути прийняте
податковим органом лише в разі
існування підстав, котрі передбачені
цією статтею.

Суд погоджується з твердженнями
позивача, що із змісту наказу від 20.05.2014
року №1138 взагалі не вбачається
фактичної підстави для призначення
перевірки, а посилання на п.п.78.1.1 п.78.1
ст.78 ПК України є безпідставним,
оскільки позивачем вчасно надано
відповідь з необхідними додатками на
письмовий запит органу державної
податкової служби.

Таким чином, наказ від 20.05.2014 року №1138
про проведення перевірки прийнято
суб'єктом владних повноважень за
відсутності передбачених законом
підстав, а отже, він є протиправним.

Відповідно до вимог п.1, р.1 «Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства» затвердженого Наказом
ДПА України №984 від 22 грудня 2010 року
(далі, по тексту-Порядок), «Цей Порядок
розроблено відповідно до вимог
Податкового кодексу України та Закону
України «Про державну податкову службу
в Україні» для застосування посадовими
(службовими) особами органів державної
податкової служби при оформленні
матеріалів документальних перевірок з
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби. Результати
документальних перевірок оформлюються
у формі акта або довідки. У разі
встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Акт -
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Згідно п.4, п.1 Порядку, «Акт
документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби».

Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Як встановлено судом, під час
проведення перевірки відповідачем
використано акт від 01.04.2014 року
№1812/15-53-22-3/38295684 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«АКСОН-ГРУПП», щодо
підтвердження господарських відносин
із контрагентами за період січень 2014
року - лютий 2014 року», складеного ДПІ у
Приморському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області.

Згідно вказаного акту встановлено, що
за результатами аналізу податкової
звітності, документів, які є в
обліковій справі підприємства та
інформації з зовнішніх джерел, ТОВ
«АКСОН-ГРУПП» не має основних засобів
та виробничих потужностей, трудових
ресурсів, складських приміщень та
засобів, що свідчить про відсутність
адміністративно-господарських
можливостей на виконання будь яких
послуг та постачання. Факт відсутності
управлінського та технічного
персоналу, складських приміщень та
транспортних засобів свідчить про
відсутність
адміністративно-можливостей на
виконання будь яких послуг, та
постачання товарів, що являється
доказом про відсутність реальності
операцій згідно податково-судової
доктрини «Реальності господарської
операції». Відсутність за
місцезнаходженням платника податків
вказує на його несумлінність та є
допустимим доказом вчинення суб'єктами
господарювання незаконної
господарської діяльності з метою
мінімізації податкових зобов'язань та
без економічної обґрунтованості
укладених угод.

Вирішуючи заявлений спір по суті, суд
зазначає, що відповідно до пункту 5.2
розділу II Порядку, у разі встановлення
перевіркою порушень податкового
законодавства за кожним відображеним в
акті фактом порушення необхідно: 1)
чітко викласти зміст порушення з
посиланням на конкретні пункти і
статті законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень; 2) зазначити первинні
документи, на підставі яких вчинено
записи у податковому та
бухгалтерському обліку, навести
регістри бухгалтерського обліку,
кореспонденцію рахунків операцій та
інші документи, пов'язані з обчисленням
і сплатою податків і зборів, та докази,
що підтверджують наявність факту
порушення; 3) у разі відсутності
первинних документів або ненадання для
перевірки первинних та інших
документів, що підтверджують факт
порушення, зазначити перелік цих
документів.

Відповідно до п.198.1.ст. 198 ПК України,
«право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг;

Пунктом 198.2. ст.198 ПК України, зазначено
«датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною».

Відповідно до п.198.6. ст. 198 ПК України «Не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

За приписами пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Суд зазначає, що об'єктом оподаткування
є певні операції між конкретними
суб'єктами господарювання, а не
договори, укладені між ними, або
незаявленими в таких операціях третіми
особами. Відсутність особи за
місцезнаходженням, відсутність
можливості перевірити первинні
документи не є самостійними і
достатніми підставами для визнання
угод недійсними (фіктивними). Тільки
встановлення мети та факту порушення
публічного порядку, ухилення від
оподаткування або створення умов для
порушення чинного законодавства,
відсутності наміру здійснити реальну
господарську операцію та її
нездійснення із штучним складанням
первинних документів може служити
підставою для вирішення питання про
визнання недійсними (фіктивними) угод у
встановленому законом порядку.

Поряд з цим, саме такі підстави можуть
свідчити про відсутність
оподатковуваної операції та/або
відсутність належних первинних
документів, що не може мати наслідком
внесення в податковий облік відомостей
щодо здійснення таких операції, та,
відповідно, отримання податкових
переваг у вигляді податкового кредиту
або валових витрат.

Окремою підставою для відсутності у
платника податків права на отримання
зазначених податкових переваг є
відсутність необхідних первинних
документів, що підтверджують
здійснення операцій, недоліки таких
документів, або складання таких
документів при фактичному
нездійсненні заявлених операцій, тобто
відображення у первинних документах
недостовірних даних.

Для вирішення спору по суті та надання
оцінки правомірності проведення
позивачем податкового обліку суд
перевіряє відповідність вимогам
законодавства первинних документів, їх
наявність, що вимагається
нормативно-правовими актами та
безпосередньо укладеними угодами, що в
свою чергу в певній мірі свідчить про
реальність таких операцій.

Судом досліджено первинні документи
(а.с. 42-116), що стосуються господарської
діяльності позивача з його
контрагентами (договори, акти
виконаних робіт, рахунки, податкові та
видаткові накладні, платіжні
доручення, тощо) та встановлено, що
господарські операції, пов'язані з
господарською діяльністю ТОВ
«АКСОН-ГРУПП», а первинні документи
складені відповідно до вимог Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні".

Суд вважає висновки податкового органу
на не підтвердження реальності
здійснення фінансово-господарських
операції, викладені в акті перевірки,
неправомірними виходячи з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу
України (надалі - ЦК України) правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено,
що договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу
України встановлено, що господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені, зокрема, частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
зокрема: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Крім того, згідно зі статтею 204 ЦК
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Судом встановлено, що правочини,
укладені з ТОВ «АКСОН-ГРУПП» були
виконані та оподатковані, що
відображено у податкових деклараціях з
податку на додану вартість контрагента
і в розшифровках податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів (Д5) ТОВ
«АКСОН-ГРУПП», наданих до ДПІ у
Приморському районі м. Одеси (а.с.102-115).
Кожна сторона правочину виконала свої
обов'язки, передбачені умовами цих
договорів належним чином, що
підтверджується копіями первинних
документів.

Оскільки дані, наведені в декларації,
повинні відповідати даним
бухгалтерського та податкового обліку
платника, то й і аналіз реальності
господарської діяльності повинен
здійснюватися на підставі даних
податкового, бухгалтерського обліку
платника податків та відповідності їх
дійсному економічному змісту.
Наявність же розбіжностей між сумами
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з податками на додану вартість
в розрізі контрагентів не є
самостійною підставою для визнання
правочинів нікчемними.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4
Податкового кодексу України
встановлено презумпцію правомірності
рішень платника податку в тому, що в
разі якщо норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків.
Зазначена норма поширюється також і на
кваліфікацію господарських операцій з
метою формування платником податків
витрат для визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
та/або податкового кредиту з податку на
додану вартість. За змістом указаної
норми відповідні витрати і податковий
кредит вважаються сформованими
платником податків правомірно, однак
контролюючий орган не позбавлений
можливості довести в установленому
порядку факт невідповідності
задекларованих наслідків
господарської операції платника
податків у податковому обліку
фактичним обставинам.

Суд вважає, що в даному випадку
податковий орган обмежився посиланням
на акт перевірки іншої податкової
інспекції та без самостійного
дослідження господарських операцій
дійшов хибного висновку про
безтоварність укладеного позивачем із
контрагентом правочину.

Слід зазначити, що оцінюватися при
дослідженні факту здійснення
господарської операції повинні
відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку. Не є обов'язковою передумовою
для визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Аналогічна правова позиція викладена в
листі Вищого адміністративного суду
України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.

Суд вважає, що висновки перевіряючого
органу порушують закріплений в
Конституції України принцип
персональної відповідальності,
відповідно до якого суб'єкт
господарювання не може нести
відповідальності за дії своїх
контрагентів, а може бути притягнений
до юридичної відповідальності лише за
власні правопорушення. Так, у разі, якщо
контрагент позивача не виконав свого
зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету,
настає відповідальність та відповідні
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування ПДВ у
разі, якщо останній виконав усі
передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
09.09.2008 року по справі за № 21-500во08.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд також виходить із того, що згідно з
пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до п.1.1. «Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 за №88 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05.06.1995 за №168/704,
«Положення встановлює порядок
створення, прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності (надалі -
підприємства), установ та організацій.

Згідно з п.2.1 Положення «Первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції».

Пунктом 2.4. Положення передбачено, що
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст
та обсяг господарської операції,
одиниця виміру господарської операції
(у натуральному та/або вартісному
виразі), посади і прізвища осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції.

З урахуванням пункту 2 статті 3,
відповідно до якого фінансова,
податкова та інші види звітності, що
використовують грошовий примірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Відповідно до статті 1 Закону України
від 16 липня 1999 року № 996-ХІУ „Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" (далі - Закон)
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення,
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі -
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства фінансова
звітність - бухгалтерська звітність,
що містить інформацію про фінансове
становище, результати діяльності та
рух грошових коштів підприємства за
звітний період.

Згідно з п. 2 ст. Закону, «Бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку».

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9
Закону, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити:

назву документа (форми); дату і місце
складання;

назву підприємства, від імені якого
складено документ; зміст: та обсяг
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції;

посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
право платника податків на витрати не
залежить від податкового обліку інших
платників податків, а залежить лише від
дотримання вимог ПК України самим
платником, який це право реалізує.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" практика Європейського Суду з
прав людини є джерелом права та
свідчить про те, що якщо державні
органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(рішення Європейського Суду від 09.01.2007р.
у справі "Інтерсплав проти України").

Крім того, будь-яка неправомірна
діяльність контрагентів не впливають
на результати діяльності позивача і не
можуть бути підставою для притягнення
до відповідальності платника податку,
оскільки згідно ч. 2 ст. 61 Конституції
України, юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.

Також, суд вважає за доцільне
зазначити, що відповідно до частини 2
статті 8 Кодексу адміністративного
судочинства України суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав
людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД
проти Болгарії" (заява № 3991/03)
зазначено, що у разі якщо національні
органи за відсутності будь-яких
вказівок на безпосередню участь
фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ,
який нараховується у ланцюгу поставок,
або будь-яких вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж таки
застосовують негативні наслідки до
отримувача оподатковуваної ПДВ
поставки, який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.

Також, ДПІ у Приморському районі м.
Одеса на обґрунтування доводів, що
зазначені в акті перевірки,
посилається на лист Другого відділу КР
СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області
від 04.04.2014 року №3042/7/15-32-09-03, згідно
якого 02.04.2014 року до Єдиного реєстру
досудових розслідувань під №0000076
внесені відомості про кримінальне
правопорушення, та розпочато
розслідування за фактом організації
невстановленими особами діяльності
підприємств з ознаками «фіктивності» в
тому числі ТОВ «АКСОН-ГРУПП» (а.с.25).

Статтею 83 ПК України визначено
вичерпний перелік документів та
відомостей, які можуть бути
використані податковими органами під
час проведення перевірок платників
податків. До них, зокрема, належать:
документи, визначені цим Кодексом;
податкова інформація; експертні
висновки; судові рішення; інші
матеріали, отримані в порядку та у
спосіб, передбачені цим Кодексом або
іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладений на органи
державної податкової служби.

Крім того, п. 2 р. І Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом ДПАУ від 22.12.2010 р.
№ 984, визначено, що документальні
перевірки проводяться на підставі
податкових декларацій (розрахунків),
фінансової, статистичної та іншої
звітності, регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку.
Відповідно до п. 4 - 6 р. І цього Порядку
факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та в повній
мірі, із посиланням на первинні або
інші документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Таким чином, законодавством не
передбачена можливість використання
під час проведення перевірок платників
податків та складання акта перевірки
матеріалів досудового слідства. Це
співвідноситься, зокрема, і з
положеннями КАС України та й взагалі з
доктриною процесуального права
України, відповідно до яких
заздалегідь є встановленим і не
потребує доведення та доказування
вирок суду в кримінальній справі, який
набрав законної сили. Тобто,
преюдиціальний характер має лише вирок
суду, який набрав законної сили, а не
матеріали досудового слідства,
особливо постанова про порушення
кримінальної справи. Факт порушення
кримінальної справи має наслідком та
зумовлює законне проведення
уповноваженими органами дізнання та
досудового слідства певних слідчих дій
з метою підтвердження або спростування
факту вчинення певного злочину
конкретною особою, але не може
безперечно свідчити про винуватість
такої особи, що підтверджується і
закріпленим ст. 62 Конституції України
принципом невинуватості особи у
вчиненні злочину.

Відтак, на думку суду, даний документ
не є належним та допустимим доказом в
розумінні приписів передбачених ст. 70
КАС України, оскільки до суду
відповідачем не надані докази, які б
звільнювали відповідача від
доказування, а саме вироки суду, щодо
фіктивності суб'єкта підприємницької
діяльності ТОВ «АКСОН-ГРУПП» чи інший
належний та допустимий документ з
якого б вбачалося, що контрагент
позивача не здійснює господарські
взаємовідносини по укладеним
договорам.

Водночас, суд вважає, що оцінюватися
при дослідженні факту здійснення
господарської операції повинні
відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Більш того, на думку суду, необхідною
умовою для віднесення сплачених у ціні
товарів сум податку на додану вартість
до податкового кредиту та витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування податком на прибутку, є
факт придбання товарів з метою їх
використання в господарській
діяльності, який має бути фактично
здійсненим та документально
підтвердженим.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позивачем надано всі
необхідні документи, як б свідчили про
реальність здійснення операцій.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

На підставі п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів,
висновків експертів. Належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судові витрати розподілити відповідно
до приписів ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якою передбачено, що якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

З огляду на вищевикладене, суд прийшов
висновку, що позивач довів суду ті
обставини, на які посилався в
обґрунтування своїх позовних вимог і
вони підлягають задоволенню у повному
обсязі.

На підставі вимог частини 3 статті 160
КАС України, в судовому засіданні 24
липня 2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 128, 158-163, 167, 186, 254
КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов приватного
підприємства "Торговий дім "Глобал
Груп" до державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області про визнання
протиправними дії та скасування
податкового повідомлення-рішення -
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області від 20.05.2014 року №1138 "Про
проведення позапланової виїзної
перевірки ПП «ТД «Глобал Груп» () щодо підтвердження
господарських відносин з платником
податків ТОВ "АКСОН-ГРУПП" (), за період січень 2014 - лютий 2014, їх
реальності та визначення впливу на
податковий облік".

Визнати протиправними дії Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області по
проведенню позапланової виїзної
перевірки приватного підприємства
"Торговий дім "Глобал Груп" щодо
підтвердження господарських відносин
з платником податків ТОВ "АКСОН-ГРУПП"
(), за період січень 2014 -
лютий 2014, їх реальності та визначення
впливу на податковий облік, за
результатами проведення якої складено
акт від 03.06.2014 року №2931/15-53-22-04/37223823.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення від 18.06.2014 року
№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання приватного підприємства
"Торговий дім "Глобал Груп" з податку на
додану вартість на суму 14375,00 гривень (в
тому числі за основним платежем - на
суму 11500,00 гривень та за штрафними
(фінансовими) санкціями - на суму 2875,00
гривень).

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через Одеський
окружний адміністративний суд
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний суддею 29 липня 2014 року.

Суддя

Л.М. Токмілова

29 липня 2014 року.