Справа № 2а-12160/12/2670
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2014 року
м.Київ
К/800/56642/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Стрелець
Т.Г.,

Цуркан М.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 09 квітня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державної санітарно-епідеміологічної
служби України, третя особа: Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3, про визнання
неправомірним та скасування висновку
від 12 березня 2012 року №05.03.02-07/18633,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України, у якому просила визнати
неправомірним та скасувати висновок
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи від 12 березня 2012 року №
05.03.02-07/18633.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначила, що відповідачем всупереч
вимог діючого екологічного,
будівельного та санітарного
законодавства України прийнятий
протиправний висновок, яким Робочий
проект «Технологічного переобладнання
приміщень гаражів під виробництво
тротуарної і фасадної плитки та інших
бетонних виробів на АДРЕСА_2» третьої
особи визнано таким, що відповідає
вимогам діючого санітарного
законодавства України і може бути
погоджений (затверджений), що призвело
до моральних страждань позивача, а
також порушення її прав та законних
інтересів.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
09 квітня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року, у позові ОСОБА_2 відмовлено
повністю.

При винесенні рішень суди першої та
апеляційної інстанції виходили із
правомірності дій відповідача при
проведенні санітарно-епідеміологічної
експертизи та складання висновку за її
результатами.

Не погоджуючись із вказаними
рішеннями, ОСОБА_2 звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги.

У касаційній скарзі скаржник зазначає,
що Державна санітарно-епідеміологічна
служба України, надаючи оскаржуваний
висновок, порушила її конституційні
права на безпечне для життя та здоров'я
довкілля, оскільки земельна ділянка по
АДРЕСА_2, на якій третя особа ОСОБА_3
здійснює свою діяльність по
виготовленню бетонних виробів,
знаходиться в зоні земель житлової
забудови.

Санітарно-епідеміологічна служба
України та Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 у поданих запереченнях просять
залишити касаційну скаргу без
задоволення, судові рішення без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правову оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається із матеріалів
справи, ОСОБА_2 належить на праві
власності будинок та земельна ділянка
по АДРЕСА_1, фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 є власником складу металу, що
знаходиться по АДРЕСА_2.

19 січня 2005 року між Львівською міською
радою (орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендар)
укладено договір оренди землі,
відповідно до умов якого, орендодавець
передав орендарю в строкове платне
користування на 10 років земельну
ділянку кадастровий номер :11:002:0020,
загальною площею 0,3768 га, розташовану за
адресою: АДРЕСА_2 для обслуговування
виробничих приміщень. У п.16 договору
оренди визначено цільове призначення
земельної ділянки (категорія земельної
ділянки згідно ст.19 Земельного
кодексуУкраїни) - землі промисловості,
транспорту і зв'язку; категорія
земельної ділянки за функціональним
призначенням - землі промисловості.

За договором оренди від 01 листопада 2005
року № 2/11-5 приміщення гаражу-майстерні
передані в оренду ПТКФ «Сальдо»,
директором якого є ОСОБА_3

На замовлення ОСОБА_3 СПД ОСОБА_4
підготовлений «Робочий проект
технологічного переобладнання
приміщень гаражів під виробництво
тротуарної і фасадної плитки та інших
бетонних виробів на АДРЕСА_2», який в
подальшому поданий на експертизу до
Державного закладу «Шевченківська
районна санітарно-епідеміологічна
станція м.Львова».

Висновком держаної
санітарно-епідеміологічної експертизи
від 10 травня 2011 pоку №05.03.02-07/46050 робочий
проект визнаний таким, що відповідає
вимогам діючого санітарного
законодавства України і може бути
погоджений.

Вважаючи висновок державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
незаконним, ОСОБА_2 неодноразово
зверталась зі скаргами до Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України.

Наказом Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України від 29 листопада 2011 року № 44-ОД
створено комісію для об'єктивного
розгляду вказаних звернень.

Згідно протоколу засідання наради
комісії від 06 грудня 2011 року, зокрема,
вирішено рекомендувати Головному
державному санітарному лікарю України
винести постанову на проведення
Державною установою «Інститут гігієни
та медичної екології ім.О.М.Марзєєва
НАМН України» повторної державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
Робочого проекту.

Постановою Головного державного
санітарного лікаря України від 07
грудня 2011 року №26 «Про призначення
повторної державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
робочого проекту «Технологічного
переобладнання приміщень гаражів під
виробництво тротуарної та фасадної
плитки на АДРЕСА_2» призначено повторну
державну санітарно-епідеміологічну
експертизу робочого проекту.

Державною установою «Інститут гігієни
та медичної екології імені О.М.Марзєєва
НАМН України» на виконання постанови
Головного державного санітарного
лікаря України від 07 грудня 2011 року №26,
проведено держсанепідекспертизу
Робочого проекту та підготовлено
науковий звіт за результатами робіт
для потреб державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
по Робочому проекту від 28 лютого 2012
року №22.2/1251. При цьому, комісією з
питань встановлення та зміни розмірів
санітарно-захисних зон складено
протокол державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
від 27 лютого 2012 року № 645.

12 березня 2012 року Головним державним
санітарним лікарем України
затверджений висновок державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
№05.03.02-07/18633, яким Робочий проект
«Технологічного переобладнання
приміщень гаражів під виробництво
тротуарної і фасадної плитки та інших
бетонних виробів на АДРЕСА_2» визнано
таким, що відповідає вимогам діючого
санітарного законодавства України і
може бути погоджений.

Вважаючи вказаний висновок незаконним
та таким, що суперечить нормам
екологічного, будівельного та
санітарного законодавства України,
позивач звернулася до суду.

Як встановлено ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про
забезпечення санітарного та
епідемічного населення» державний
санітарно-епідеміологічний нагляд - це
діяльність органів державної
санітарно-епідеміологічної служби по
контролю за дотриманням юридичними та
фізичними особами санітарного
законодавства з метою попередження,
виявлення, зменшення або усунення
шкідливого впливу небезпечних
факторів на здоров'я людей та по
застосуванню заходів правового
характеру щодо порушників.

Згідно п.п.2 п.7 Положення про державний
санітарно-епідеміологічний нагляд,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 1999 pоку
№1109, запобіжний державний
санітарно-епідеміологічний нагляд
здійснюється, крім іншого, шляхом
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи.

Наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 09 жовтня 2000 року № 247
затверджений Порядок проведення
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи (Порядок).

Відповідно п.1 Порядку висновок
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи - документ установленої
форми, що засвідчує відповідність
(невідповідність) об'єкта державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
медичним вимогам безпеки для здоров'я і
життя людини, затверджується
відповідним головним державним
санітарним лікарем і є обов'язковим для
виконання власником об'єкта
експертизи.

Відповідно до п.7.1 Порядку державна
санітарно-епідеміологічна експертиза
об'єктів, на які є санітарні норми або
нормативні документи, що затверджені
згідно з чинним законодавством
України, проводиться установами,
закладами державної
санітарно-епідеміологічної служби
України.

Згідно п.7.11 Порядку установа, заклад
державної санітарно-епідеміологічної
служби або експертна комісія на
підставі отриманих документів
проводять державну
санітарно-епідеміологічну експертизу,
про що складають протокол експертизи,
готують проект висновку державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
у двох примірниках.

Основні гігієнічні вимоги до
планування і забудови як нових, так і
існуючих міських та сільських поселень
України, їх санітарного упорядкування
та оздоровлення містяться у Державних
санітарних правилах планування та
забудови населених пунктів (далі також
Правила), затверджені наказом
Міністерства охорони здоров'я України
від 19 червня 1996 pоку № 173 (зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 24 липня
1996 року за № 379/1404), відповідно до п.4.1
яких організація сельбищних територій
населених пунктів повинна створити
максимально сприятливі умови
проживання населення з урахуванням
нормативного забезпечення повним
набором установ соціального,
культурного та побутового
обслуговування населення, додержання
нормативних показників густоти
населення на території житлових
кварталів та районів, якості
навколишнього середовища та
мікроклімату, вимог до організації та
благоустрою присадибних територій,
транспортної та інженерної
інфраструктури відповідно до діючих
будівельних норм та правил, а також
вимог цих Правил.

Згідно п.5.1 Правил до складу виробничої
території входять: промислова,
комунально-складська,
науково-виробнича зони, споруди
зовнішнього транспорту та міської
вулично-дорожньої мережі. Розміщення
вказаних зон визначається
містобудівними і
санітарно-гігієнічними нормами
відповідно до санітарної класифікації
підприємств, профілізації населеного
пункту, особливостей місцевих умов і т.
ін.

Промислові, сільськогосподарські та
інші об'єкти, що є джерелами
забруднення навколишнього середовища
хімічними, фізичними та біологічними
факторами, при неможливості створення
безвідходних технологій повинні
відокремлюватись від житлової
забудови санітарно-захисними зонами
(п.5.4 Правил).

Відповідно до п.1.9. Інструкції про
загальні вимоги до оформлення
документів, у яких обґрунтовуються
обсяги викидів, для отримання дозволу
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами для підприємств, установ,
організацій та громадян-підприємців,
затвердженої наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 09 березня 2006
pоку №108 (зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 29 березня 2006 року за №
341/12215), санітарно-захисна зона -
функціональна територія між
промисловим підприємством або іншим
виробничим об'єктом, що є джерелом
надходження шкідливих чинників в
навколишнє середовище, і найближчою
житловою забудовою (чи прирівняними до
неї об'єктами), яка створюється для
зменшення залишкового впливу цих
факторів до рівня гігієнічних
нормативів з метою захисту населення
від їх несприятливого впливу (далі -
СЗЗ); нормативна СЗЗ - мінімальна
санітарно-захисна зона для окремих
видів виробництв залежно від класу їх
небезпеки, розмір якої визначено
нормативними документами санітарного
законодавства, зокрема санітарною
класифікацією підприємств, виробництв,
споруд (ДСП-173-96) та іншими діючими на
цей час нормативними документами;
фактична СЗЗ - санітарно-захисна зона,
розмір якої встановлюється для
конкретного промислового чи іншого
виробничого об'єкта залежно від
ступеня його впливу на навколишнє
середовище і можливої небезпеки для
здоров'я населення відповідно до
санітарного законодавства.

У ст.114 Земельного кодексу України
встановлено, що санітарно-захисні зони
створюються навколо об'єктів, які є
джерелами виділення шкідливих речовин,
запахів, підвищених рівнів шуму,
вібрації, ультразвукових і
електромагнітних хвиль, електронних
полів, іонізуючих випромінювань тощо, з
метою відокремлення таких об'єктів від
територій житлової забудови. У межах
санітарно-захисних зон забороняється
будівництво житлових об'єктів, об'єктів
соціальної інфраструктури та інших
об'єктів, пов'язаних з постійним
перебуванням людей. Правовий режим
земель санітарно-захисних зон
визначається законодавством України.

Згідно п.5.5 Державних санітарних правил
планування та забудови населених
пунктів розміри санітарно-захисних зон
для промислових підприємств та інших
об'єктів, що є джерелами виробничих
шкідливостей, слід встановлювати
відповідно до діючих санітарних норм
їх розміщення при підтвердженні
достатності розмірів цих зон за
«Методикой расчета концентрацій в
атмосферном воздухе вредных веществ,
содержащихся в выбросах предприятий»
ОНД-86, розрахунками рівнів шуму та
електромагнітних випромінювань з
урахуванням реальної санітарної
ситуації (фонового забруднення,
особливостей рельєфу, метеоумов та ін.),
а також даних лабораторних досліджень
щодо аналогічних діючих підприємств та
об'єктів.

Додатком 4 до Правил «Санітарна
класифікація підприємств, виробництв
та споруд і розміри санітарно-захисних
зон для них» визначено, що
санітарно-захисна зона для виробництва
бетонних виробів, становить 100 м.

Відповідно до п.5.10 Правил у
санітарно-захисних зонах не можна
допускати розміщення, зокрема,
житлових будинків з придомовими
територіями, гуртожитків, готелів,
будинків для приїжджих, аварійних
селищ.

Житлову забудову необхідно
відокремлювати від залізничних ліній
санітарно-захисною зоною шириною 100 м
від осі крайньої залізничної колії за
умови забезпечення нормативних рівнів
шуму в прилеглих об'єктах та на
території забудови (5.20 Правил).

Згідно п.5.25 Правил автомобільні дороги
загальної мережі І, II і III категорій
слід проектувати в обхід населених
пунктів згідно з вимогами СНиП 2.05.02-85
«Автомобильные дороги». Відстань від
бровки земляного полотна зазначених
доріг необхідно приймати не менше 100 м
до житлової забудови і садівницьких
товариств, для доріг IV категорії - 50 м,
при забезпеченні на відповідній
території гігієнічних нормативів
якості атмосферного повітря та рівнів
шуму. Для захисту від шуму і
загазованості вздовж доріг слід
передбачати смуги зелених насаджень
шириною не менше 10 м.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що земельна ділянка на
АДРЕСА_2 знаходиться в межах території
промислових підприємств, що
підтверджується листом департаменту
містобудування Львівської міської рад
від 15 листопада 2011 року №2401-3 вих-2931, за
яким відповідно до відкоригованого
генерального плану міста Львова
масштабу 1:10000, затвердженого ухвалою
сесії Львівської міської ради від 30
вересня 2010 року №3924, вказана земельна
ділянка дійсно знаходиться в межах
території промислових підприємств.

Згідно наукового звіту за результатами
робіт для потреб державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
по Робочому проекту від 28 лютого 2012
року № 22.2/1251 та протоколу державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
від 27 лютого 2012 року № 645 за
результатами проведення відповідних
вимірювань та оцінки ризику зроблені
висновки, що коефіцієнти небезпеки
впливу концентрацій азоту диоксиду,
вуглецю оксиду, формальдегіду та пилу
неорганічного, що містить SiО2 70-20 %, на
межі нормативної санітарно-захисної
зони об'єкта, на прилеглій сельбищ ній
території та в межах нормативної
санітарно-захисної зони значно менші зa
1, тобто ризик виникнення шкідливих
ефектів у здоров'ї населення за цього
впливу вкрай малий.

Територія розташування цеху з
виробництва бетонних виробів
впорядкована; зі сторони приватної
індивідуальної житлової садиби
територія підприємства відмежована
суцільною бетонною загорожею висотою
2,5 м; додатковим екраном слугує колишня
виробнича будівля висотою 8 м, яка
знаходиться на території вищевказаної
земельної ділянки зі сторони житлової
садиби будови ОСОБА_2 та переробляється
під адміністративно-офісні приміщення.

Крім того, зазначено, що раніше
виробництво бетонних виробів СПД ФО
ОСОБА_3 здійснювалось в існуючій
будівлі, від якої не було можливості
організувати нормативну СЗЗ розміром
100 м, відтак запропоновані проектні
рішення передбачають переобладнання
приміщень гаражу-майстерні під
виробництво бетонних виробів з
можливістю організації нормативної
СЗЗ до найближчого приватного
житлового будинку, а будівля де раніше
розміщувалося виробництво бетонних
виробів підлягає реконструкції під
адміністративно-складські приміщення,
що розробляється окремим проектом.
Ділянка розміщення запроектованого
виробництва бетонних виробів ІV класу
шкідливості знаходиться в межах
санітарно-захисних зон об'єктів
аналогічного класу шкідливості, та в
санітарно-захисній зоні залізниці.
Отже, Робочий проект відповідає
вимогам чинного санітарного
законодавства (ДСП № 173-96, ДСП № 201-97, СН
№ 3077-84, ДСП № 3.3.6.037-99, СанПіН 2.2.7.029-99,
СанПіН 4630-88).

Також в ході експертизи встановлено, що
приватна садиба ОСОБА_2 знаходиться на
відстані близько 60 м від крайньої
залізничної колії в межах 100-метрової
СЗЗ від залізничних ліній, які
проходять у північно-східному напрямку
від будинку та на відстані близько 20 м
від її будинку проходить автомобільна
дорога місцевого значення IV категорії,
що свідчить про порушення вимог п.5.20.,
п.5.25. Правил та п.5.10 Правил при
розміщенні на відповідній території
індивідуального житлового будинку.

Третя особа протягом 2005-2011 років
перевірялась фахівцями
держсанепідслужби Львівської області,
у тому числі сумісно з представниками
обласної та районної прокуратури,
державної екологічної інспекції у
Львівській області, інспекції
державної архітектурно-будівельного
контролю України у Львівській області,
Львівської міської ради та
Шевченківської районної
адміністрації, проте, за результатами
перевірок негативного впливу
виробничої діяльності на довкілля
виявлено не було та при проведенні
лабораторних досліджень атмосферного
повітря, що проводились у 2005-2011 роках
перевищень ГДК забруднюючих речовин
(азоту діоксин, формальдегід,
марганець, сажа, вуглецю оксид, пил
неорганічний) не виявлено.

Встановлено, що санітарно-захисна зона
від джерел викиду до будинку позивача,
розташованого по АДРЕСА_1 витримана і
становить понад 100 м. Між джерелами
викидів та житлом позивача
знаходиться адміністративний корпус
підприємства висотою 6 м., автомобільна
дорога з твердим покриттям, а також
земельна ділянка шириною біля 30 м, на
якій знаходяться зелені насадження
(сад город); третьою особою розроблено
робочий проект складовою частиною
якого є схема організації СЗЗ, що
розроблена НДІ «Проектреконструкція»,
відповідно до якої фактичний розмір
СЗЗ становить 104 м, що відповідає
вимогам Правил; вся продукція, що
виготовляється проходила державну
санепідекспертизу в Інституті
медицини праці АМН України та отримала
позитивні висновки; третій особі
наданий дозвіл Державним управлінням
екології та природних ресурсів у
Львівській області від 22 травня 2007 року
№ 0500-9 «на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарних джерел», що чинний до 22
травня 2017 року

За вказаних обставин справи, судова
колегія погоджується з висновками
судів попередніх інстанцій про
відсутність підстав для задоволення
позову щодо визнання неправомірним та
скасування Висновку державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
від 12 березня 2012 року № 05.03.02-07/18633.

За викладеного, виходячи з визначених
ст.220 КАС України меж перегляду судових
рішень, за якими суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, у судової колегії
відсутні підстави для спростування
встановлених судами попередніх
інстанцій обставин справи, доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 09 квітня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
ухвалення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строки та в порядку, передбачених
статтями 237 - 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді