Справа № 2а-1936/11/1270
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/64090/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Кобилянського М.Г., -

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд справи
за позовом ОСОБА_4 до Окремого
контрольно-пропускного пункту «Київ»
Державної прикордонної служби України,
третя особа - Державна прикордонна
служба України, про визнання
протиправними дій та скасування
рішень, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22 липня 2011
року, -

в с т а н о в и в :

У березні 2011 року ОСОБА_4 звернувся в
суд з позовом, у якому просив: визнати
протиправними дії Окремого
контрольно-пропускного пункту «Київ»
Державної прикордонної служби України
впс «Бориспіль-1» та скасувати
незаконне рішення про відмову в
перетинанні державного кордону
України громадянину України, який не
досяг 16-річного віку, у супроводі
батька, ОСОБА_4, прийнятого
відповідачем 6 січня 2011 року у
відношенні його доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати протиправними дії
Окремого контрольно-пропускного
пункту «Київ» Державної прикордонної
служби України впс «Бориспіль-1» та
скасувати незаконне рішення про
відмову в перетинанні державного
кордону України громадянину України,
який не досяг 16-річного віку, у
супроводі батька, ОСОБА_4, прийнятого
відповідачем 6 січня 2011 року у
відношенні його доньки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалою Луганського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2011 року залучено до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Державну
прикордонну службу України.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22 липня 2011
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить Вищий адміністративний суд
України скасувати постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22 липня 2011
року і прийняти нове рішення про
задоволення позову.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що позивач ОСОБА_4 є
батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

З метою здійснення подорожі до Ізраїлю
позивачем було придбано три квитки на 6
січня 2011 року о 22 годині 30 хвилин на
рейс № LУ-652 «Київ-Тель-Авів».

6 січня 2011 року ОСОБА_4 разом з двома
неповнолітніми дітьми прибув до
Міжнародного аеропорту «Бориспіль»
для виїзду з України. При проходженні
прикордонного контролю пред'явив свій
паспорт громадянина України для виїзду
за кордон серії НОМЕР_1 від 29 травня 2009
року та проїздні документи його
неповнолітніх дітей - серії НОМЕР_2 від
26 травня 2010 року на ім'я ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та серії НОМЕР_3 від 26
травня 2010 року на ім'я ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

6 січня 2011 року посадовою особою
Окремого контрольно-пропускного
пункту «Київ» Державної прикордонної
служби України впс «Бориспіль-1» на
підставі абзацу 3 частини 3 статті 313
Цивільного кодексу України та Правил
перетинання державного кордону
громадянами України прийняті
оспорювані рішення про відмову в
перетинанні державного кордону
України громадянину України, який не
досяг 16-річного віку, неповнолітнім
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які перетинали державний
кордон у супроводі батька ОСОБА_4, у
зв'язку з відсутністю нотаріально
посвідченої згоди другого з батьків
(матері).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що згідно вимог частин 2, 3 статті
313 Цивільного кодексу України фізична
особа, яка не досягла чотирнадцяти
років, має право пересуватися по
території України лише за згодою
батьків (усиновлювачів), опікунів та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними. Фізична особа,
яка не досягла шістнадцяти років, має
право на виїзд за межі України лише за
згодою батьків (усиновлювачів),
піклувальників та в їхньому супроводі
або в супроводі осіб, які уповноважені
ними.

Суд апеляційної інстанції погодився із
висновками суду першої інстанції, що
оскаржувані дії відповідача повністю
відповідають забезпеченню інтересів
дитини, і прийняті рішення є законними,
оскільки позивачем при перетинанні
кордону не була надана нотаріально
посвідчена згода матері неповнолітніх
дітей на перетинання ними державного
кордон у супроводі батька, із
зазначенням у ній держави прямування
та відповідного часового проміжку
перебування у цій державі.

Так, у порядку, встановленому
законодавством України та
відповідними міжнародними договорами,
держава вживає заходів для боротьби з
незаконним переміщенням, вивезенням та
неповерненням дітей з-за кордону, їх
викраденням, торгівлею та контрабандою
ними (стаття 32 Закону України «Про
охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року
№ 2402-III у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин).

У статті 10 Закону України «Про Державну
прикордонну службу України» від 3
квітня 2003 року № 661-IV (у редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин) визначено органи
охорони державного кордону Державної
прикордонної служби України.

Відповідно до частин 4, 5 статті 10
вказаного Закону окремий
контрольно-пропускний пункт є
оперативно-службовою ланкою Державної
прикордонної служби України, на яку
покладається здійснення в
установленому порядку прикордонного
контролю і пропуску через державний
кордон України осіб, транспортних
засобів, вантажів. До складу окремого
контрольно-пропускного пункту можуть
входити інші підпорядковані йому
контрольно-пропускні пункти,
відділення прикордонного контролю і
контролерські пости.

Згідно пунктів 1, 2 Положення про орган
охорони державного кордону Державної
прикордонної служби України,
затвердженого наказом Адміністрації
Державної прикордонної служби України
від 15 лютого 2005 року № 116 (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин), орган охорони
державного кордону - це
оперативно-службова та
адміністративно-господарська ланка
Державної прикордонної служби України
(далі - ДПСУ), яка безпосередньо виконує
поставлені перед ДПСУ завдання у межах
визначеної ділянки щодо забезпечення
недоторканності державного кордону
України. Органом охорони державного
кордону є прикордонний загін, окремий
контрольно-пропускний пункт та
авіаційна частина. Окремий
контрольно-пропускний пункт є
оперативно-службовою ланкою ДПСУ, на
яку покладається здійснення в
установленому порядку прикордонного
контролю і пропуску через державний
кордон України осіб, транспортних
засобів, вантажів.

Закон України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) регулює порядок
здійснення права громадян України на
виїзд з України і в'їзд в Україну,
порядок оформлення документів для
зарубіжних поїздок, визначає випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України і встановлює порядок
розв'язання спорів у цій сфері.

За змістом частин 1, 2 статті 1 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»
громадянин України має право виїхати з
України, крім випадків, передбачених
цим Законом, та в'їхати в Україну. На
громадян України, які звернулися з
клопотанням про виїзд з України,
поширюються усі положення чинного
законодавства, вони користуються всіма
правами і несуть встановлені законом
обов'язки.

У статті 2 вказаного Закону визначено
документи громадянина України на право
виїзду з України і в'їзду в Україну.

Так, згідно частин 1, 4 статті 2 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»
документами, що дають право на виїзд з
України і в'їзд в Україну та
посвідчують особу громадянина України
під час перебування за її межами, є:
паспорт громадянина України для виїзду
за кордон; проїзний документ дитини;
дипломатичний паспорт; службовий
паспорт; посвідчення особи моряка. У
передбачених міжнародними договорами
України випадках замість документів,
зазначених у частині першій цієї
статті, для виїзду за кордон можуть
використовуватися інші документи.

У статті 3 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України» встановлено, що
перетинання громадянами України
державного кордону України
здійснюється в пунктах пропуску через
державний кордон України після
пред'явлення одного з документів,
зазначених у статті 2 цього Закону.
Правила перетинання державного
кордону України громадянами України
встановлюються Кабінетом Міністрів
України відповідно до цього Закону та
інших законів України.

На виконання вимог статті 3 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»
Кабінет Міністрів України постановою
від 27 січня 1995 року № 57 затвердив
Правила перетинання державного
кордону громадянами України.

За змістом пунктів 2, 3 вказаних Правил
(у редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 25 серпня 2010 року
№ 724) перетинання громадянами України
(далі - громадяни) державного кордону
здійснюється в пунктах пропуску через
державний кордон та пунктах контролю
(далі - пункти пропуску), якщо інше не
передбачено законом, за одним з таких
документів, що дають право на виїзд з
України і в'їзд в Україну: 1) паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3)
службовий паспорт; 4) проїзний документ
дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6)
посвідчення члена екіпажу. У
передбачених міжнародними договорами
або законодавством України випадках
перетинання громадянином державного
кордону здійснюється також за іншими
документами. У такому разі
прикордонний контроль здійснюється у
порядку, який застосовується під час
надання громадянином паспортних
документів. У випадках, визначених
законодавством, для перетинання
державного кордону громадяни крім
паспортних документів повинні мати
також підтверджуючі документи. Виїзд з
України громадян, які не досягли
16-річного віку, здійснюється за згодою
обох батьків (усиновлювачів) (далі -
батьки) та в їх супроводі або в
супроводі осіб, уповноважених ними, які
на момент виїзду з України досягли
18-річного віку.

Згідно частини 6 статті 23 Закону
України «Про прикордонний контроль»
від 5 листопада 2009 року № 1710-VI (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) прикордонний
контроль та пропуск через державний
кордон громадян України, які не досягли
16 років, здійснюються в порядку,
встановленому цим Законом, з
урахуванням вимог частини третьої
статті 313 Цивільного кодексу України.
Під час прикордонного контролю та
пропуску через державний кордон осіб,
які не досягли 16 років, посадові особи
Державної прикордонної служби України
здійснюють процедури прикордонного
контролю в повному обсязі. Якщо особу,
яка не досягла 16 років, супроводжує
лише один дорослий та існують
обґрунтовані підстави для того, щоб
підозрювати, що особа, яка не досягла 16
років, незаконно перетинає державний
кордон, посадова особа Державної
прикордонної служби України проводить
ретельну перевірку з метою виявлення
будь-яких невідповідностей чи
суперечностей у наданій інформації.

Відповідно до частини 3 статті 313
Цивільного кодексу України фізична
особа, яка не досягла шістнадцяти
років, має право на виїзд за межі
України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Згідно пункту 12 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України для здійснення прикордонного
контролю громадяни подають
уповноваженим службовим особам
підрозділу охорони державного кордону
паспортні, а у випадках, передбачених
законодавством, і підтверджуючі
документи. У ході перевірки документів
під час виїзду з України з'ясовується
наявність або відсутність підстав для
тимчасового обмеження громадянина у
праві виїзду за кордон.

У пункті 4 зазначених Правил
встановлено, що виїзд з України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
в супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється: 1) за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі,
якщо другий з батьків відсутній у
пункті пропуску; 2) без нотаріально
посвідченої згоди другого з батьків:
якщо другий з батьків є іноземцем або
особою без громадянства, що
підтверджується записом про батька у
свідоцтві про народження дитини, та
який (яка) відсутній у пункті пропуску;
якщо у паспорті громадянина України
для виїзду за кордон, з яким перетинає
державний кордон громадянин, який не
досяг 16-річного віку, або проїзному
документі дитини є запис про вибуття на
постійне місце проживання за межі
України чи відмітка про взяття на
консульський облік у дипломатичному
представництві або консульській
установі України за кордоном; у разі
пред'явлення документів або їх
нотаріально засвідчених копій:
свідоцтва про смерть другого з батьків;
рішення суду про позбавлення
батьківських прав другого з батьків;
рішення суду про визнання другого з
батьків безвісно відсутнім; рішення
суду про визнання другого з батьків
недієздатним; рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків; довідки
про народження дитини, виданої
відділом реєстрації актів цивільного
стану, із зазначенням підстав внесення
відомостей про батька відповідно до
частини першої статті 135 Сімейного
кодексу України (під час виїзду дитини
за кордон у супроводі одинокої матері).

Вирішуючи даний спір суди попередніх
інстанцій вірно виходили з того, що
аналіз положень Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» та Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 року № 57, дає підстави
вважати, що такі положення не
суперечать одна одній, вказаним
Законом делеговано Кабінету Міністрів
України визначити правила перетинання
державного кордону України
громадянами України, крім того, норми
зазначених Правил направлені на захист
неповнолітніх дітей.

Оскільки ОСОБА_4 при перетинанні
кордону не надав нотаріально
посвідченої згоди матері
неповнолітніх дітей на перетинання
ними державного кордону у супроводі
батька, із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі, то
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком судів про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_4 до Окремого
контрольно-пропускного пункту «Київ»
Державної прикордонної служби України
про визнання протиправними дій та
скасування рішень.

Відповідно до частини 3 статті 2201
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, оскільки
постанова Луганського окружного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року та ухвала Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22 липня 2011
року прийняті з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а доводи касаційної скарги висновки
судів не спростовують, підстави для
призначення справи до розгляду в
судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 -
залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22 липня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Окремого контрольно-пропускного
пункту «Київ» Державної прикордонної
служби України, третя особа - Державна
прикордонна служба України, про
визнання протиправними дій та
скасування рішень - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Кобилянський М.Г.