Справа № 299/2230/14-а
Суддя: Надопта А. А.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Виноградівський районний суд
Закарпатської області
_______________________________________________________Справа №
Номер рядка звіту 39
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2014
м.Виноградів

Виноградівський районний суд
Закарпатської області у особі
головуючого судді А.А.Надопта, при
секретарі С.С.Онисько, за участю
позивача та його представника ОСОБА_1,
представника Виноградівської міської
ради М.В.Ціцей, відповідачки ОСОБА_3 та
її представника ОСОБА_4, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м.Виноградів адміністративний
позов ОСОБА_5 до Виноградівської
міської ради, ОСОБА_3 про скасування
рішення міської ради №905 від 13.02.2014
року,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_5 заклав позов до
Виноградівської міської ради, ОСОБА_3
про скасування рішення міської ради
№905 від 13.02.2014 року.

Вимоги позову мотивовано тим, що
позивач, є власником 1/2 частини
житлового будинку в АДРЕСА_1 згідно
договору дарування від 25.12.1990 року, де
він проживає з дружиною. Відповідач -
ОСОБА_3 також проживає в даному
житловому будинку і є власником іншої
1/2 частини даного житлового будинку
згідно свідоцтва про право особистої
власності на жилий будинок від 12.05.1998
року.

За позовом ОСОБА_3, Рішенням
Виноградівського районного суду від
26.10.2009 року, додатковим рішенням
Виноградівського районного суду від
26.03.2010 року житловий будинок в АДРЕСА_1
було реально поділено між власниками,
перший поверх будинку було виділено
ОСОБА_3, другий поверх -позивачу ОСОБА_5,
а рішенням Апеляційного суду
Закарпатської області від 13.07.2010 року
додаткове рішення було частково
змінено - залишено коридор та сходи на
другий поверх в спільному
користуванні.

За позовом ОСОБА_3, Рішенням
Виноградівського районного суду від
14.11.2012 року було встановлено порядок
користування земельною ділянкою, на
якій розташований спільний будинок
позивача та відповідачки, який
розташований в АДРЕСА_1.

Ухвалою Апеляційного суду
Закарпатської області від 07.02.2013 року
вище вказане Рішення суду-залишено без
змін.

Далі позивач зазначає, що близько
двох років тому відповідачка ОСОБА_3
незаконно встановила з першого поверху
будинку, а саме - з балкону будинку,
дерев'яні сходи на клумбу попереду
житлового будинку і з того часу вона
через балкон заходить в свій перший
поверх будинку, не зважаючи на
наявність головного входу до будинку
згідно технічної документації. Дані
сходи встановлені незаконно, без
погодження в відділі архітектури і на
думку позивача такі йому заважають
користуватися своєю частиною
земельної ділянки спереду житлового
будинку, як встановлено порядок
користування судовим рішенням, а також
спотворюють вигляд будинку.

Крім того, відповідачка незаконно
відпиляла частину огорожі з фасадної
частини житлового будинку і в огорожі
незаконно влаштувала хвіртку, через
яку входить на територію
будинковолодіння і це при наявності в
огорожі давно встановленої хвіртки та
воріт для в'їзду

транспорту. Ніяких перешкод для входу в
будинок та для заходу на подвір'я
відповідачці позивачем не робиться.

В березні цього року позивачем
ОСОБА_5, було отримано копію Рішення
двадцять четвертої сесії шостого
скликання Виноградівської міської
ради № 905 від 13.02.2014 року, яким надано
дозвіл на дозвіл на розробку проекту
землеустрою відведення земельної
ділянки у власність для ведення
особистого селянського господарства
ОСОБА_3 (ідент. номер НОМЕР_1), мешканці
АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,0156 га по
АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_5, вважає вище
вказане Рішення Виноградівської
міської ради протиправним у зв"язку із
наступним.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України
«Про особисте селянське господарство»
особисте селянське господарство - це
господарська діяльність, яка
проводиться без створення юридичної
особи фізичною особою індивідуально
або особами, які перебувають у
сімейних чи родинних відносинах і
спільно проживають, з метою
задоволення особистих потреб шляхом
виробництва, переробки і
споживання сільськогосподарської
продукції, реалізації її надлишків
та надання послуг з використанням
майна особистого селянського
господарства, у тому числі й у сфері
сільського зеленого туризму.

Відповідачем-Виноградівською
міською радою надано дозвіл на
розроблення проекту землеустрою
земельної ділянки, орієнтовною площею
0,0156 га по АДРЕСА_1, яка включає в себе
двір попереду спільного з позивачем
житлового будинку та по своєму
функціональному призначенню не може
використовуватися для ведення
господарської діяльності з метою
задоволення особистих потреб шляхом
виробництва, переробки і
споживання сільськогосподарської
продукції, реалізації її надлишків
та надання послуг з використанням
майна особистого селянського
господарства, у тому числі й у сфері
сільського зеленого туризму.

Двір попереду будинку
призначається для вирощування квітів
та влаштування клумби і має мати
відповідний вигляд разом з фасадною
частиною будинку та не придатний для
ведення особистого селянського
господарства. Порядок використання
земельної ділянки попереду двору
вищевказаного житлового будинку,
встановлено Рішенням Виноградівського
районного суду від 14.11.2012 року.

Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного
кодексу України, власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.3 ст.152 Земельного
кодексу України захист прав громадян
та юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: а) визнання прав;
б) відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; в) визнання угоди
недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування; ґ)
відшкодування заподіяних збитків; д)
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Відповідно до ч.5 ст.158 Земельного
кодексу України у разі незгоди
власників землі або землекористувачів
з рішенням органів місцевого
самоврядування, центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин,
спір вирішується судом.

За таких обставин позивач
звернувся до Виноградівського
районного суду із позовом і просить суд
визнати неправомірною та скасувати
Рішення двадцять четвертої сесії
шостого скликання Виноградівської
міської ради № 905 від 13.02.2014 року.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_5, та його представник ОСОБА_1,
заявлені позовні вимоги підтримали та
просили суд такий заловолити з підстав
зазначених у позовні заяві.

Відповідачка ОСОБА_3, та її
представник ОСОБА_4, в судовому
засіданні заперечили проти
задоволення позову та зазначили, що
оскаржуване Рішення Виноградівської
міської ради є законним та таке
прийнято згідно до чинного земельного
законодавства а тому просили суд у
задоволенні позову відмовити.

Представник
відповідача-Виноградівської міської
ради Ціцей М.В., в судовому засіданні
заперечила проти задоволення вимог
заявленого позову та зазначила, що
відповідачці - ОСОБА_3 надано дозвіл на
розробку проекту землеустрою
відведення земельної ділянки у
власність для ведення особистого
селянського господарства. Як
вбачається із матеріалів позовної
заяви, відповіді наданої на заяву
ОСОБА_5 №02-9/767 від 12.05.2014 року
безперечною підставою для розгляду
заяви ОСОБА_3 було рішення
Виноградівського районного суду від
14.11.2012 року, що набуло законної сили
07.02.2013 року, яким встановлено наступний
порядок користування земельними
ділянками, а саме: забудовану земельну
ділянку площею 511,6 кв. м. залишено у
спільному користуванні, земельна
ділянка (згідно судової
будівельно-технічної експертизи)
виділена площею 27,3 кв. м. та 128,9 кв. м.,
виділена ОСОБА_3 так і позивачу -
аналогічно.

Відповідно до листа відділу державної
виконавчої служби Виноградівського
районного управління юстиції на
виконання вище вказаного судового
рішення, ОСОБА_6 була розроблена
технічна документація із землеустрою
по встановленню меж земельної ділянки
в натурі, якою земельні ділянки площею
0,0129 га та площею 0,0027 га по АДРЕСА_1
визначені землями
сільськогосподарського призначення.

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України
«Про місцеве самоврядування»
вирішення відповідно до закону питань
земельних відносин є виключною
компетенцією пленарних засідань
сільських, селищних, міських рад, а тому
просила суд у задоволенні
позову-відмовити.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши дійсні обставини справи,
права та обов'язки сторін, дослідивши
зібрані у справі докази, суд приходить
до висновку, що у задоволенні позову
слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встанвлено, що
позивач ОСОБА_5 є власником 1/2 частини
житлового будинку в АДРЕСА_1 згідно
договору дарування від 25.12.1990 року, де
він проживає з дружиною. Відповідачка -
ОСОБА_3, також проживає в даному
житловому будинку і є власником іншої
1/2 частини даного житлового будинку
згідно свідоцтва про право особистої
власності на жилий будинок від 12.05.1998
року.

За позовом ОСОБА_3, Рішенням
Виноградівського районного суду від
26.10.2009 року, додатковим рішенням
Виноградівського районного суду від
26.03.2010 року житловий будинок в АДРЕСА_1
було реально поділено між власниками,
перший поверх будинку було виділено
ОСОБА_3, другий поверх - мені, ОСОБА_5, а
рішенням Апеляційного суду
Закарпатської області від 13.07.2010 року
додаткове рішення було частково
змінено - залишено коридор та сходи на
другий поверх в спільному
користуванні.

За позовом ОСОБА_3, Рішенням
Виноградівського районного суду від
14.11.2012 року було встановлено порядок
користування земельною ділянкою, на
якій розташований спільний будинок
позивача та відповідачки, який
розташований в АДРЕСА_1.

Ухвалою Апеляційного суду
Закарпатської області від 07.02.2013 року
вище вказане Рішення суду-залишено без
змін.

Близько двох років тому,
відповідачка ОСОБА_3 незаконно
встановила з першого поверху будинку, а
саме - з балкону будинку, дерев'яні
сходи на клумбу попереду житлового
будинку і з того часу вона через балкон
заходить в свій перший поверх будинку,
не зважаючи на наявність головного
входу до будинку згідно технічної
документації.

Крім того, відповідачка незаконно
відпиляла частину огорожі з фасадної
частини житлового будинку і в огорожі
незаконно влаштувала хвіртку, через
яку входить на територію
будинковолодіння і це при наявності в
огорожі давно встановленої хвіртки та
воріт для в'їзду транспорту. Ніяких
перешкод для входу в будинок та для
заходу на подвір'я відповідачці
позивачем не робиться.

В березні 2014 року позивачем
ОСОБА_5, було отримано копію Рішення
двадцять четвертої сесії шостого
скликання Виноградівської міської
ради № 905 від 13.02.2014 року, яким надано
дозвіл на дозвіл на розробку проекту
землеустрою відведення земельної
ділянки у власність для ведення
особистого селянського господарства
ОСОБА_3 (ідент. номер НОМЕР_1), мешканці
АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,0156 га по
АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_5, вважає вище
вказане Рішення Виноградівської
міської ради є протиправним та
підлягає скасуванню.

Дослідивши вказані вище докази в
судовому засіданні та оцінивши їх
належність, суд

вважає, що докази наведенні позивачем
ОСОБА_5 не містять інформації щодо
обставин, які мають значення для
вирішення даної справи і підлягають
встановленню при ухваленні рішення,
оскільки не підтверджують і не
спростовують факт порушення права
позивача відповідачами.

Згідно ст. 12 Земельного Кодексу України
до повноважень міської ради
відноситься, зокрема, розпорядження
землями територіальної громади міста;
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до Земельного Кодексу; надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності
відповідно до Земельного Кодексу;
здійснення контролю за використанням
та охороною земель комунальної
власності, додержання земельного та
екологічного законодавства.

Відповідно до ст. 122 Земельного кодексу
України сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх
--потреб. Ст. 118 цього ж кодексу
передбачає, що громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
який передає земельні ділянки
державної чи комунальної власності у
власність відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні' такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою І
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку. Положення ст. 121 ЗК
України передбачають, що громадяни
України мають право на безоплатну
передачу їм земельних ділянок із
земель державної або комунальної
власності в таких розмірах: для ведення
особистого селянського господарства -
не більше 2,0 гектарів.

Так, звертаємо увагу суду, що
оспорюване рішення винесено на
підставі описаних вище та описаних у
преамбулі рішення норм чинного
законодавства. Крім цього, як
вбачається із матеріалів позовної
заяви, відповіді наданої на заяву
ОСОБА_5 №02-9/767 від 12.05.2014 року
безперечною підставою для розгляду
заяви ОСОБА_3 було рішення
Виноградівського районного суду від
14.11.2012 року, що набуло законної сили
07.02.2013 року, яким встановлено наступний
порядок користування земельними
ділянками, а саме: забудовану земельну
ділянку площею 511,6 кв. м. залишено у
спільному користуванні, земельна
ділянка (згідно судової
будівельно-технічної експертизи)
виділена площею 27,3 кв. м. та 128,9 кв. м.,
виділена ОСОБА_3 так і позивачу -
аналогічно.

Відповідно до листа відділу державної
виконавчої служби Виноградівського
районного управління юстиції на
виконання вище вказаного судового
рішення, ОСОБА_6 була розроблена
технічна документація із землеустрою
по встановленню меж земельної ділянки
в натурі, якою земельні ділянки площею
0,0129 га та площею 0..0027 га по АДРЕСА_1
визначені землями
сільськогосподарського призначення.

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України
«Про місцеве самоврядування»
вирішення відповідно до закону питань
земельних відносин є виключною
компетенцією пленарних засідань
сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування» акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Зокрема, підставами для визнання акта
органу місцевого самоврядування
недійсним є невідповідність його
вимогам чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт.

Обов'язковою умовою визнання акта
недійсним є також порушення у зв'язку з
прийняттям відповідного акта прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача.

За таких обставин, при прийнятті
оскаржуваного Рішення Виноградівська
міська рада не вийшла

за межі наданих їй повноважень,
визначених ст. 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», а
також не порушила вимоги ст.19
Конституції України, яка зобов'язує
органи місцевої влади та їх посадових
осіб діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України.

Вищезазначене спростовує, твердження
позивача ОСОБА_5 наведене в
адміністративному позові, про
незаконність дій Виноградівської
міської ради при прийнятті
оскаржуваного рішення та порушення
при його прийнятті вимог чинного
законодавства України, яке регулює
питання передання з емельної ділянки
у власність.

Наведені в адміністративному позові
доводи, які не підкріплені жодними
посиланнями на норми чинного
законодавста, що регулюють питання
передання земельної ділянки у
власність, норми яких порушені
Виноградівського міською радою при
прийнятті спірного рішення, не дають
підстав для скасування рішення сесії
Виноградівської міської ради від 13.02.2014
року за №905.

Таким чином, суд прийшов до
переконання, що Виноградівська міська
рада при прийнятті оскаржуваного
рішення діяла виключно у межах своєї
компетенції та у спосіб, передбачений
законодавством України.

Відповідно до ст. 11 КАСУ розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Кожна особа, яка
звернулась за судовим захистом,
розпоряджається своїми вимогами на
свій розсуд.

У справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб"єктів владних
повноважень адміністративні суди у
відповідності до пункту 3 та 9 частини 3
ст.2 КАС України перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони, зокрема
обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення.

Відповідно до ст. 129 Конституції
України основними засадами
судочинства є, в тому числі,
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості. Відповідно до ст. 71
КАСУ кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтується її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем суду доведено, а
судом за результатом розгляду справи
не встановлено, що оскаржуване Рішення
відповідача є не правомірними, а
позивач натомість не підтвердив доводи
свого адміністративного позову.

Згідно ст. 69 КАС України доказами
в адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. При цьому, докази суду
надають особи, які беруть участь у
справі. Суд може також запропонувати
надати додаткові докази або
витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи. В
свою чергу, належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
доказування (ч. 1 ст. 70 КАС України).

Згідно ст. 71 КАСУ кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного, наданого
позивачем доказу окремо, а також
достатність і взаємний зв"язок доказів
у їх сукупності, суд обгрунтовано
дійшов до висновку, що позов
задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.ст.3,19
Конституції України та керуючись
ст.ст.7,71,86,159,161-163,167 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_5 до Виноградівської
міської ради, ОСОБА_3 про скасування
рішення міської ради №905 від 13.02.2014р. -
відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду в повному обсязі
виготовлена 31.07.2014 року.

Головуючий А. А. Надопта