Справа № 336/10825/13-а(6а/336/4/2014)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2014 рокусправа №
336/10825/13-а(6а/336/4/2014)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Ясенової Т.І.

суддів: Головко
О.В. Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя на
ухвалу Шевченківського районного суду
від 30 січня 2014 року у справі №0827/2-а-4550/11
за поданням державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Запорізькій області про зміну способу
і порядку виконання судового рішення , -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 19.05.2011 року у
справі 0827/2-а-4550/11, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 03 серпня 2012 року, позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволено. Визнати незаконною
бездіяльність управління Пенсійного
фонду України в Шевченківському районі
м. Запоріжжя щодо непризначення,
ненарахування та невиплаті ОСОБА_1
підвищення до пенсії відповідно до ст. 6
Закону України „Про соціальний захист
дітей війни". Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
призначити, нарахувати та виплатити
ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно
до ст.6 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни", у розмірі 30
відсотків від мінімальної пенсії,
виходячи із розміру мінімальної пенсії
за віком, визначеного залежно від
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність
відповідно до ст. 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", з урахуванням різниці,
яка була виплачена, за період з 30.09.2010
року до змін в законодавстві або
зміни соціального статусу особи, та
забезпечити її виплату з урахуванням
сум, сплачених за вказаний період.

В грудні 2013 року державний виконавець
відділу примусового виконання рішень
Управління ДВС ГУЮ у Запорізькій
області звернувся до суду із заявою про
зміну способу і порядку виконання
постанови суду - із зобов'язання
відповідача вчинити певні дії на
стягнення з відповідача на користь
позивача підвищення до пенсії.

Ухвалою Шевченківського районного
суду від 30 січня 2014 року подання
задоволено. Змінено спосіб виконання
постанови Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 19.05.2011 року у
справі № 08272-а-455011 за позовом ОСОБА_1
до управління Пенсійного фонду України
в Шевченківському районі м. Запоріжжя
про стягнення щомісячної державної
соціальної допомоги як „дитині війни" -
із зобов'язання виплатити підвищення
до пенсії - на стягнення з управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя на
користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії
відповідно до ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни", у
розмірі 30 відсотків від мінімальної
пенсії, виходячи із розміру
мінімальної пенсії за віком,
визначеного залежно від розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність відповідно до
ст. 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", з урахуванням різниці,
яка була виплачена, за період з 30.09.2010
року до змін в законодавстві або зміни
соціального статусу особи, з
урахуванням сум, сплачених за вказаний
період, в розмірі 1636,43 гривень.

В апеляційній скарзі управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати оскаржувану ухвалу та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні подання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла
наступних висновків.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
суду першої інстанції та синтез
наведених процесуальних норм дають
підстави зробити висновок про те, що
зобов'язання, покладені на відповідача
цим судом, є позовними вимогами як
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин державний виконавець
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Запорізькій області просив змінити не
спосіб виконання постанови суду, а
судове рішення по суті позовних вимог і
вирішити додаткову позовну вимогу про
стягнення коштів, яка не була предметом
розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Відтак суд першої інстанції,
задовольняючи подання про зміну
способу виконання рішення, не звернув
увагу та не врахував відмінності між
позовною вимогою як обраним судом
видом захисту порушених прав позивача
від способу виконання судового рішення
як одного з його заходів, чим змінив
постанову суду по суті за відсутності
на це процесуальних повноважень.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС
України встановлено, що за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду неможливе
через відсутність коштів, виплата яких
буде здійснена за наявності
відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Також колегія суддів наголошує, що
„захист порушеного права у судовому
рішенні" і „спосіб виконання судового
рішення" не є тотожними поняттями
(процесуальними інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення суду
першої інстанції свідчить про те, що
суд першої інстанції, змінюючи спосіб
виконання постанови суду, фактично
змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

Більш того, вирішення питання про
стягнення коштів як заборгованості
невиплаченої пенсії, яка нарахована у
разі виконання рішення
адміністративного суду, відноситься до
юрисдикції цивільних судів.

З урахуванням того, що фактичні
обставини справи судом першої
інстанцій встановлено повно та
правильно, але неправильно застосовано
норми процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення
питання, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне судове рішення
скасувати та ухвалити нове про відмову
у задоволенні подання про зміну
способу і порядку виконання рішення
суду.

Керуючись ст.195, ст.196, п.6 ч.1 ст.199, ст.202,
ст.205, ст.206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя -
задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
від 30 січня 2014 року у справі №0827/2-а-4550/11-
скасувати та прийняти нову.

У задоволенні подання державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Запорізькій
області - відмовити.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров