Справа № 2а-3120/08
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/20450/11

№ К/9991/20450/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.,суддів:
Веденяпіна О.А., Юрченко В.П.,
розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Сокальському районі
Львівської області

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 15.06.2009

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22.03.2011

у справі № 2а-3120/08/1370 Львівського
окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю (ТОВ) «Сокме»

до Державної податкової інспекції (ДПІ)
у Сокальському районі Львівської
області

про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень та зобов'язання
вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 15.06.2009,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 22.03.2011, позов задоволено: визнано
нечинними податкові
повідомлення-рішення № /2 від
03.09.2008, № /0 від 24.06.2008 та № /0
від 02.10.2008 та зобов'язано ДПІ у
Сокальському районі Львівської
області поновити у обліку ТОВ «Сокме»
суму бюджетного відшкодування з ПДВ
54426,21 грн.

У касаційній скарзі ДПІ у Сокальському
районі Львівської області просить
скасувати ухвалені у справі рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
та відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
.

Позивач не скористався правом на
подання заперечень на касаційну
скаргу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

В судовому процесі встановлено, що
позивач подав до ДПІ податкову
декларацію з ПДВ за листопад 2007 року, в
якій в рядку 25.1 задекларував 232258,00 грн.
як суму, що підлягає бюджетному
відшкодуванню на його рахунок у банку,
а також податкову декларацію з ПДВ за
грудень 2007 року, в якій в рядку 25.1
задекларував 104024,00 грн. як суму, що
підлягає бюджетному відшкодуванню на
рахунок у банку.

В акті від 15.04.2008 р. №345/23-1/32051454 про
результати виїзної позапланової
перевірки позивача з питань
достовірності нарахування бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на розрахунковий рахунок за
листопад-грудень 2007 року. Податковий
орган зробив висновок, що ТОВ «Сокме»
безпідставно заявлено до бюджетного
відшкодування ПДВ за грудень 2007 року в
сумі 21887,00 грн. із посиланнями на
неможливість проведення зустрічної
перевірки ТОВ «Фореста - Юг»
(постачальник Приватного підприємства
«ДС», контрагента позивача) внаслідок
відсутності цього підприємства за
юридичною адресою.

На підставі акту перевірки та за
результатами процедури апеляційного
оскарження ДПІ прийняте податкове
повідомлення-рішення від 03.09.2008 р.
№/2, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з ПДВ на 18569,21
грн.

Крім того, в червні 2008 року ДПІ
складений акт від 18.06.2008 №582/2301/32051454 про
результати виїзної позапланової
перевірки позивача з питань
достовірності нарахування бюджетного
відшкодування з ПДВ на розрахунковий
рахунок за листопад-грудень 2007 року.

В розділі 3 цього акту зокрема
зазначено, що позивач неправомірно
заявив до бюджетного відшкодування з
ПДВ за грудень 2007 року в сумі 18221,88 грн.
із посиланнями на неможливість
проведення податковим органом
зустрічної перевірки ПП «Альбатрос» (
постачальника ТОВ «МСП
«Метрологія-ЮГ», яке, в свою чергу, було
постачальником Приватного
підприємства «Фіон-Строй-3»,
контрагента позивача), внаслідок
відсутності цього підприємства за
юридичною адресою.

На підставі цього акту ДПІ прийняте
податкове повідомлення-рішення від
24.06.2008 року № /0, яким позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування з ПДВ на 18222,00 грн.

У жовтні 2007 року відповідачем складено
акт від 30.09.2008 р. № 900/2301/32051454 про
результати виїзної позапланової
перевірки позивача з питань
достовірності нарахування бюджетного
відшкодування з ПДВ на розрахунковий
рахунок за листопад-грудень 2007 року.

В розділі 3 цього акту зазначено, що
позивачем було зайво заявлено до
бюджетного відшкодування суму ПДВ за
грудень 2007 року 17634,73 грн. із
посиланнями на те, що ТОВ «Грандсімбуд»
(яке було постачальником Приватного
підприємства «Сервіспромтех»,
постачальника Приватного підприємства
«Гласкомерц», яке, в свою чергу, було
постачальником СПД ОСОБА_4, контрагента
позивача), не задекларувало у складі
податкових зобов'язань з ПДВ 305562,54 грн.
за листопад 2007 року та не сплатило цю
суму податку до державного бюджету.

На підставі цього акту ДПІ прийняте
податкове повідомлення-рішення від
02.10.2008 р. № /0, яким позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування із ПДВ на 17635,00 грн.

Підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (Закон № 168/97-ВР) встановлено,
що сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені законом
для відповідного податкового періоду.
При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно із підпунктом 7.7.2 пункту 7.7 цієї
статті якщо у наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, має
від'ємне значення, то: а) бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередньому податковому періоді
постачальникам таких товарів (послуг);
б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Аналіз наведених вище норм Закону №
168/97-ВР дає підстави для висновку, що
отримання бюджетного відшкодування
платником ПДВ не ставиться в
залежність від факту сплати податку до
державного бюджету його
постачальниками (тим більше, іншими
постачальниками в ланцюгу поставок), а
пов'язано лише із фактами виникнення у
самого платника податку від'ємного
значення різниці між сумою податкових
зобов'язань звітного податкового
періоду і сумою податкового кредиту
цього ж звітного податкового періоду, а
також із фактичною сплатою ним суми ПДВ
постачальникам товарів (послуг).
Порушення платником податку -
постачальником податкового
законодавства може бути підставою для
позбавлення іншого платника податку -
покупця права на отримання податкової
вигоди у вигляді податкового кредиту
лише за встановленого факту сприяння
останнім першому в ухиленні від
виконання податкового обов'язку або
факту їхніх сумісних дій по створенню
схеми незаконної мінімізації
податкових зобов'язань.

При цьому за змістом норм цього Закону
на право платника податку на отримання
бюджетного відшкодування з ПДВ не
впливає проведення чи не проведення
органами державної податкової служби
зустрічних перевірок постачальників.

З огляду на це правильними є висновки
суду, що норми Закону № 168/97-ВР
стосуються лише конкретного платника
цього податку і встановлюють порядок
сплати ним податку у ціні придбання
товарів (послуг) їх постачальникам. При
цьому платник податку, який в силу
покладеного на нього законом обов'язку
щодо сплати суми ПДВ в ціні товарів
(послуг), вступає у зв'язку з цим у
відповідні правовідносини з державою і
не може нести відповідальність за
невиконання чи неналежне виконання
податкового обов'язку іншими
платниками податків, якщо це прямо не
встановлено законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7
Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.
Якщо у подальшому такі товари (послуги)
починають використовуватися в
операціях, які не є об'єктом
оподаткування згідно зі статтею 3 цього
Закону або звільняються від
оподаткування згідно зі статтею 5 цього
Закону, чи основні фонди переводяться
до складу невиробничих фондів, то з
метою оподаткування такі товари
(послуги), основні фонди вважаються
проданими за їх звичайною ціною у
податковому періоді, на який припадає
початок такого використання або
переведення, але не нижче ціни їх
придбання (виготовлення, будівництва,
спорудження).

Відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2
цієї статті податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, право позивача на
податковий кредит за результатами
господарських операцій з ПП «ДС», ПП
«Фіон-Строй-3» та СПД ОСОБА_4
підтверджується належним чином
оформленими податковими накладними,
видатковими накладними, платіжними
дорученнями, оцінка яких надана судами
з дотриманням вимог ст. 86 КАС України
щодо оцінки доказів у адміністративній
справі.

Обставини, які б достовірно свідчили
про сприяння позивачем іншим платникам
податку - постачальникам в ланцюгу
поставок товарів, покупцем яких він є, в
порушенні податкового законодавства,
не встановлені.

Висновок суду відповідає встановленим
обставинам справи та правильному
застосуванню наведених норм
матеріального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин підстави для
скасування ухвалених у справі судових
рішень відсутні.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Сокальському районі
Львівської області залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 15.06.2009 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22.03.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
О.А. Веденяпін В.П. Юрченко