Справа № 826/8825/13-а
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Дегтярьова О.В.
Суддя-доповідач: Бистрик
У Х В А Л А

Іменем України

17 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Карпушової О.В., Оксененка О.М.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу за апеляційною
скаргою відповідача Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі міста Києва Державної
податкової служби на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 22 липня 2013 року у справі
за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «РаНет і К» до
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі міста Києва про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 15.05.2013 року
№ та №, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач Товариство з обмеженою
відповідальністю «РаНет і К»
звернулися в суд з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції в Оболонському районі міста
Києва Державної податної служби про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 15.05.2013 року №
та № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 липня 2013 року позовні вимоги позивача
задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального права,
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні вимог позивача.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, що згідно з ч. 4 ст. 196 КАС
України не перешкоджає судовому
розгляду справи, в зв'язку з чим
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини, наданим доказам
дав правильну правову оцінку і прийшов
до обґрунтованого висновку про
задоволення вимог позивача.

З матеріалів справи вбачається, та
встановлено судом першої інстанції, що
протягом періоду з 08.04.2013 року по 12.04.2013
року податковим органом було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «РаНет і К» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ПП «ЕВМ Сервіс» за
період з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року, за
результатами якої складений акт від
19.04.2013 року № 452/22.2-10/31810537.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ
«РаНет і К»:

- п. 138.1, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України, що призвело до заниження
податку на прибуток підприємства на
суму 28 838, 00 грн., в т.ч. за 4-ий квартал 2011
року на суму 24 013, 00 грн., за 4-ий квартал
2012 року на суму 4 825, 00 грн.;

- п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.2 ст. 200 ПК
України, що призвело до заниження
податку на додану вартість на загальну
суму 25 477, 00 грн., в т.ч. за листопад 2011
року на суму 4 594, 83 грн., за грудень 2011
року - 20 882, 33 грн.

За результатами розгляду заперечень
позивача на зазначений вище акт,
відповідач своїм листом від 08.05.2013 року
№ 11012/10/22.2-21/3 «Про розгляд заперечень на
акт від 19.04.2013 року № 452/22.2-10/31810537…»
залишив висновки зазначеного акта
перевірки без змін.

Зазначені вище обставини слугували
підставою для прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень 15 травня
2013 року:

- № (форми «Р»), яким за порушення
вимог п. 138.1, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.
139 ПК України ТОВ «РаНет і К» визначено
суму грошового зобов'язання по податку
на прибуток у розмірі 30 044, 00 грн., в т.ч. 28
838, 00 грн. - основного платежу, 1 206, 00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції;

- № (форми «Р»), яким за порушення
вимог п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.2 ст. 200 ПК
України ТОВ «РаНет і К» визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 31 846, 50 грн., в
т.ч. 25 477, 20 грн. - основний платіж, 6 369, 30
грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Вирішуючи питання щодо правомірності
податкового повідомлення-рішення
колегія суддів зважає на наступні
обставини справи.

В обґрунтування своєї апеляційної
скарги апелянт посилається на:

- акт ДПІ у Печерському районі м. Києва
від 23.05.2012 року № 1457/22-2/30305092 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ПП «ЕВМ Сервіс» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період з 01.06.2011
року - 30.06.2011 року, 01.08.2011 року - 31.08.2011
року, 01.11.2011 року - 31.12.2011 року», яким
встановлено відсутність у ПП «ЕВМ
Сервіс» об'єктів оподаткування
податком на прибуток підприємств та
податком на додану вартість при
придбанні та продажу товарів (робіт,
послуг) за перевіряємий період.

- протокол допиту свідка ОСОБА_3 від
26.11.2011 року, в якому останній пояснив, що
став директором ПП «ЕВМ Сервіс» в 2011
році за грошову винагороду.
Фінансово-господарську діяльність
ОСОБА_3 від імені названого
підприємства не здійснював, податкову
та фінансову звітність ПП «ЕВМ Сервіс»
не складав і не подавав, нікого на
посади не призначав. Одразу варто
зауважити, що апелянтом навіть не
надано належним чином завіреної копії
даного протоколу, не говорячи вже про
якісь реальні судові рішення,
наприклад, вироку суду щодо
фіктивності даного підприємства, тощо.
Посилання на зазначений протокол
містить лише акт ДПІ у Печерському
районі м. Києва від 23.05.2012 року №
1457/22-2/30305092.

- відомості з бази даних «Система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань і податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України».

Слід одразу зауважити, що
співставлення даних податкової
звітності з бази автоматизованого
контролю, як етапу
контроль-перевірочної роботи не
передбачає здійснення податковим
органом оцінки дотримання платником
вимог податкового законодавства та
аналізу змісту та характеру
правовідносин, що стали підставою для
формування даних податкового обліку
платника. Адже питання правильності
відображення платником в обліку
проведених господарських операцій
досліджуються податковим органом при
проведенні податкової перевірки
платника з дослідженням
фінансово-господарських документів,
пов'язаних з нарахуванням і сплатою
податку.

У податковому праві визначається
критерій добросовісності платника,
який передбачає законність дій
платника у сфері податкових
правовідносин (у тому числі і щодо
формування даних податкового обліку),
доки це не спростовано у порядку,
встановленому Податковим кодексом
України.

Зазначений акт не містять жодних
відомостей безпосередньо щодо
господарських операцій, проведених
позивачем з його контрагентами, які в
подальшому слугували підставою для
формування податкового кредиту.

Крім того, як правильно відзначено
судом першої інстанції, на час
укладання та виконання правочину,
контрагент позивача був
зареєстрований юридичною особою та був
платником податку на додану вартість, а
в акті перевірки немає жодних посилань
на те, що установчі документи
контрагента були скасовані чи
визнані недійсними за рішенням суду на
момент укладання чи виконання
договору.

З матеріалів справи слідує, що в
листопаді-грудні 2011 року між ТОВ «РаНет
і К» (покупець) і ПП «ЕВМ Сервіс»
(постачальник) були укладені угоди з
придбання товарів (офісні меблі та
техніка, інша продукція).

В підтвердження факту виконання
сторонами своїх договірних зобов'язань
(з поставки товарів та відповідно
оплати вартості таких товарів) за
вказаними правочинами позивачем
надано наступні документи:

- видаткові накладні від 29.11.2011 року №
РН-0000207 на суму 27 569, 00 грн. (в т.ч. ПДВ - 4 594,
83 грн.), від 08.12.2011 року № РН-0000218 на суму
125 293, 98 грн. (в т.ч. ПДВ - 20 882, 33 грн.).
Апелянтом не спростовано доводів
позивача, що перевезення товарів
здійснювалося за рахунок та власними
силами постачальника, а оскільки
техніко-експлуатаційна документація
на вказане обладнання у роздрукованому
вигляді мала великий обсяг, то вона
поставлялась разом з товаром у
електронному вигляді на компакт -
диску. Крім того, придбаний товар не
підлягав обов'язковій сертифікації, а
перевірка товару проводилась перед
його оплатою;

- рахунки-фактури від 29.11.2011 року № 112903,
від 08.12.2011 року № 120805;

- податкові накладні від 29.11.2011 року № 451
на суму 27 569, 00 грн. (в т.ч. ПДВ - 4 594, 00 грн.)
та від 08.12.2011 року № 486 на суму 125 293, 98
грн. (в т.ч. ПДВ - 20 882, 33 грн.), виписаних ПП
«ЕВМ Сервіс» на користь ТОВ «РаНет і К»
на загальну суму ПДВ 25 477, 16 грн.;

- витяг з журналу реєстрації
довіреностей ТОВ «РаНет і К»;

- довіреність ТОВ «РаНет і К» від 08.12.2011
року, видана Верещагіну А.П. на
отримання товарно-матеріальних
цінностей;

- сертифікат відповідності на
продукції - обладнання радіо доступу
торговельної марки Сanopy;

- платіжні доручення ТОВ «РаНет і К» від
29.11.2011 року № 130 та від 08.12.2011 року № 138
щодо оплати вартості поставлених
товарів, завірених філією
«Розрахунковий центр» КБ «Приватбанк».
Оплата за придбані товари
здійснювалася ТОВ «РаНет і К» шляхом
перерахування безготівкових коштів
(вартість товарів з ПДВ) зі свого
рахунку № 4001 у вказаному банку на
рахунок свого контрагента № 5977 в
ПАТ «Укрсоцбанк» (МФО 300023). Дані
обставини не заперечуються
відповідачем.

В обґрунтування своєї апеляційної
скарги апелянт посилається на те, що
первинні і розрахункові документи по
взаємовідносинам з ПП «ЕВМ Сервіс»,
пред'явлені ТОВ «РаНет і К», є такими, що
не підтверджують господарські
операції та підписані не встановленими
особами, а тому в по своїй суті не
являються первинними.

На спростування зазначених вище
доводів судова колегія зазначає
наступне.

Первинні та розрахункові документи від
імені ПП «ЕВМ Сервіс» підписані
директором цього підприємства Сисенко
О.І., повноваження якої підтверджуються
копією витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 21 листопада
2011 року (а.с. 33 - 34).

Таким чином, судова колегія приходить
до однозначного висновку, що факт
здійснення господарських операцій
позивача з ТОВ «ЕВМ Сервіс»
документально підтверджений.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч. 2 ст. 8 даного
Закону питання організації
бухгалтерського обліку на
підприємстві належать до компетенції
його власника (власників) або
уповноваженого органу (посадової
особи) відповідно до законодавства та
установчих документів.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій (ч. 1,
2 ст. 9. Закону).

Первинні облікові документи можуть
бути складені на паперових носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Вище перелічені документи мають
наведені реквізити первинного
документа, оформлені у відповідності
до вимог Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05 червня
1995 року за № 168/704. Також наявні в
матеріалах податкові накладні, що були
виписані ПП «ЕВМ Сервіс» на адресу
позивача за результатами виконаних
робіт містять усі обов'язкові
реквізити, передбачені п. 201.1 ст. 201 ПК
України.

Придбання позивачем товарів було
здійснено з метою забезпечення
функціонування власного офісу,
оскільки офісні меблі, техніка та інша
куплена продукція після отримання від
ПП «ЕВМ Сервіс» були зараховані на
баланс підприємства і віднесені в
бухгалтерському обліку до групи
основних засобів. Також, ТОВ «РаНет і К»
здійснює діяльність у сфері
бездротового електрозв'язку (а саме -
купівля обладнання та розробка
системних рішень), внаслідок чого
позивач придбав у ПП «ЕВМ Сервіс»
обладнання Сanopy з метою використання
його в своїй господарській діяльності.

Матеріали справи містять копію
гарантійного листа ТОВ «РаНет і К» від
21.11.2011 року № 011-11/74, адресованого ПП
«ЕВМ Сервіс» із замовленням на
придбання комплекту обладнання і
офісних меблів; копії фінансових
звітів суб'єкта малого підприємництва
ТОВ «РаНет і К» станом на 30.09.2011 року та
на 31.12.2011 року; копії видаткової
накладної від 16.12.2011 року на суму 131 888, 40
грн. (з ПДВ) та довіреності ТОВ «РНСІ»
(Покупця) на отримання
товарно-матеріальних цінностей
(обладнання Сanopy); опис обладнання Сanopy;
копії довідок з органу статистики
відносно ТОВ «РаНет і К»; копію дозволу
на реалізацію радіоелектронних
засобів та випромінювальних пристроїв
№ 30-04086, виданий ТОВ «РаНет і К»
Українським державним центром
радіочастот строком до 29.09.2015р.; копію
наказу товариства від 15.12.2011р. № 11/9 про
введення в експлуатацію придбаних
протягом 2011 року для функціонування
офісу товарно-матеріальних цінностей
та інших необоротних активів; копію
відомості за результатами проведеної
інвентаризації основних засобів на
товаристві станом на 31.12.2011р.;
оборотно-сальдову відомість ТОВ «РаНет
і К» по рахунку бухгалтерського обліку
281 «Товари на складі» за 4-ий квартал 2011
року; копії договору від 01.01.2011 року №
04/01-11, укладеного ТОВ «РаНет і К» з ТОВ
«РОСТЕКС» щодо платного користування
нежилого приміщення за адресою: м. Київ,
вул. Новокостянтинівська, 2-А, - та акта
від 01.01.2011 року щодо передачі
приміщення для розміщення офісу; копію
наказу товариства від 14.10.2011 року № 11/5
«Про відшкодування витрат».

Відповідно до п 138.1 ст. 138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
цього Кодексу).

Згідно абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК
України визначено, що не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Аналіз зазначених правових норм
свідчить про правомірність висновку
суду першої інстанції, що чинним
законодавством дозволено платнику
податку формувати валові витрати у
зв'язку з реальним придбанням
товарів (робіт, послуг) з метою їх
використання в своїй господарській
діяльності що, в першу чергу, має
підтверджуватись належним чином
оформленими первинними документами.
Документи, які не мають статус
первинних, самі по собі не можуть
підтверджувати реальність здійснення
господарської операції та, відповідно,
валові витрати. При цьому неодмінною
характерною рисою господарської
діяльності в рамках податкових
відносин є її направлення на отримання
доходу в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Виходячи з правових приписів п. 198.3 ст.
198 Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України).

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Апеляційна інстанція приходить до
однозначного висновку, що необхідними
та достатніми підставами для включення
позивачем до складу податкового
кредиту відповідних сум податку на
додану вартість є: придбання ним
товару, робіт чи послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності; сплата чи
нарахування сум податку на додану
вартість у зв'язку з таким придбанням,
що і було зроблено.

За п. 18 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову
практику розгляду справ про визнання
правочинів недійсними»:… при
кваліфікації правочину за ст. 228
Цивільного кодексу України має
враховуватись вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі.

Відповідачем не було надано доказів
наявності вироку суду відносно
контрагента за ознаками злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України
(фіктивне підприємництво), а договір,
укладений позивачем з даним
товариством до теперішнього часу у
судовому порядку не визнано
недійсними.

Колегія суддів не може не зауважити, що
позивач як покупець, не може нести
відповідальність ні за несплату
податків продавцями, ні за можливу
недостовірність відомостей про них,
наведених у Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, за умови
необізнаності щодо неї. Крім того,
порушення контрагентом податкової
дисципліни, зафіксовані в акті про
неможливість проведення зустрічної
звірки, не можуть бути підставою для
обмеження права покупця на податковий
кредит за умови реальності
господарської операції.

Виходячи із правової позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеної в інформаційному листі від
20.07.2010 року № 1112/11/13-10, якщо контрагент
не виконав свого зобов'язання щодо
сплати податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавленню платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість у разі, якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.
Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалах Вищого адміністративного суду
України від 02.03.2009 року по справі №
К-21781/07 та від 06.11.2007 року.

Укладаючи угоду зі своїм контрагентом,
позивач мав всі документальні
підтвердження його господарської
правосуб'єктності: здійснювати
господарську діяльність,
реалізовувати господарську
компетенцію, мати зобов'язання, нести
за ними відповідальність тощо.

Колегія суддів повністю підтримує
позицію суду першої інстанції, що
позивачем були вчинені всі необхідні
дії та досягнуто конкретних
результатів, які визначають саме
поняття господарської операції - факти
підприємницької та іншої діяльності.

Слід відмітити, що податковим органом
не було надано рішення суду у цивільній
чи господарській справі, вироку суду у
кримінальній справі або іншого
належного доказу на підтвердження
«фіктивності» здійснених позивачем
господарських операцій.

Не надано також добутих у визначений
процесуальним законодавством спосіб
доказів підробки документів або
складання фіктивних документів на
підтвердження здійснених позивачем
господарських операцій. Зазначене
вказує на необґрунтованість тверджень
відповідача про фіктивність
проведених позивачем господарських
операцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем доведено обґрунтованість
і законність прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень.

Суд першої інстанції вірно застосував
норми матеріального права, правову
позицію з приводу яких аргументовано
виклав в мотивувальній частині
оскаржуваного позивачем рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 158, 160, 167, 195, 196, 198, 199,
200, 205, 206, 212, 254, КАС України, колегія
суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі міста Києва
Державної податкової служби - залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 22 липня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено
24.07.2014 року.

Головуючий суддя:
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Оксененко О.М.

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Оксененко О.М.