Справа № К-24696/10-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 року м. Київ
К-24696/10-С

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

секретар судового засідання Пилипчук
Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 09 листопада
2009 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 02 червня 2010 року у справі за його
позовом до Головного управління
юстиції у Полтавській області, треті
особи: начальник Головного управління
юстиції у Полтавській області
Колотілова Тетяна Михайлівна, відділ
Державної виконавчої служби
Комсомольського міського управління
юстиції про визнання нечинним та
скасування наказу, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У липні 2009 року ОСОБА_4 звернувся в суд з
адміністративним позо вом, в якому
зазначав, що з червня 2007 року проходив
публічну службу на посаді заступника
начальника Комсомольського міського
управління юстиції - начальника
відділу державної виконавчої служби. 12
червня 2009 року йому оголошено догану, а
19 червня 2009 року звільнено за порушення
присяги державного службовця.

Посилаючись на порушення
законодавства відповідачем при
накладанні дисциплінарного стягнення
і звільненні, просив суд скасувати
наказ про догану, поновити на посаді
заступника начальника Комсомольського
міського управління юстиції -
начальника відділу державної
виконавчої служби, стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу та
відшкодувати моральну шкоду.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 09 листопада
2009 року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 02 червня 2010
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, позивач просив
скасувати судові рішення та ухвалити
нове про задоволення позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що наказом начальника
Головного управління юстиції у
Полтавській області від 12 червня 2009
року №188/11 ОСОБА_4 притягнуто до
дисциплінарної відповідальності й
оголошено догану з посиланням на
неналежне виконання службових
обов'язків, яке полягало у тому, що було
ска-совано постанову винесену
позивачем за результатами перевірки
виконавчого провадження від 12 грудня
2008 року та нездійснення ним належного
контролю за своєчасністю,
правильністю, повнотою виконання
державними виконавцями рішення суду,
що призвело до порушення строків
виконання.

Наказом начальника Головного
управління юстиції у Полтавській
області від 19 червня 2009 року № 282/7
позивача звільнено з посади заступника
начальника Комсомольського міського
управління юстиції - начальника
відділу державної виконавчої служби за
порушення Присяги державного
службовця на підставі пункту 6 статті 30
Закону України «Про державну службу» у
зв'язку з тим, що 12 та 16 червня 2009 року
він безпідставно був відсутній на
робочому місці, а також за нетактовну
та зухвалу поведінку з колегами по
роботі та безпосереднім керівництвом.

Вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій виходили з того, що викладені
обставини давали підстави для
застосування дисциплінарного
стягнення і припинення державної
служби.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Статтею 30 Закону України «Про державну
службу» передбачено, що підставами
припинення державної служби є ті, що
визначені у Кодексі законів про працю.
Окрім цих підстав, державна служба
також може бути припинена у разі:
порушення умов реалізації права на
державну службу; недотримання
пов'язаних із проходженням державної
служби вимог, передбачених статтею 16
Закону України «Про державну службу»;
досягнення державним службовцем
граничного віку проходження державної
служби; відставки державних
службовців, які займають посади першої
або другої категорії; виявлення або
виникнення обставин, що перешкоджають
перебуванню державного службовця на
державній службі; відмови державного
службовця від прийняття або порушення
Присяги, передбаченої статтею 17 Закону
України «Про державну службу»;
неподання або подання державним
службовцем неправдивих відомостей
щодо його доходів, передбачених
статтею 13 Закону України «Про державну
службу».

При цьому в пункті 6 частини першої
статті 30 України «Про державну службу»
визначено не окремий вид
відповідальності державних службовців
за порушення Присяги, а спеціальну
підставу для припинення державної
служби, що відбувається у формі
звільнення.

У частині другій статті 14 Закону
України «Про державну службу»
законодавець визначив ще два додаткові
заходи дисциплінарного впливу для
державних службовців, вказавши, що крім
дисциплінарних стягнень, передбачених
чинним законодавством про працю
України (стаття 147 Кодексу законів про
працю), можуть застосовуватися
попередження про неповну службову
відповідність і затримка до одного
року у присвоєнні чергового рангу або у
призначенні на вищу посаду.

Таким чином, законодавець навів
вичерпний перелік дисциплінарних
стягнень, які можуть бути застосовані
до державних службовців, а також
підстави припинення державної служби.

Разом з тим, порядок застосування таких
заходів впливу у Законі України «Про
державну службу» не передбачено.
Натомість порядок застосування
дисциплінарних стягнень, у тому числі
звільнення, врегульовано у Кодексі
законів про працю (стаття 149).

У частині другій статті 17 Закону
України «Про державну службу» наведено
текст присяги державного службовця
такого змісту: «Повністю усвідомлюючи
свою високу відповідальність, урочисто
присягаю, що буду вірно служити
народові України, суворо дотримувати
Конституції та законів України,
сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати
їх авторитет, охороняти права, свободи
і законні інтереси громадян, з гідністю
нести високе звання державного
службовця, сумлінно виконувати свої
обов'язки».

З тексту Присяги вбачається, що в
основі поведінки державного службовця
закладені етичні, правові та
службово-дисциплінарні норми
поведінки, недодержання яких утворює
факт порушення Присяги. Тому, складаючи
Присягу, державний службовець покладає
на себе не тільки певні службові
зобов'язання, але й моральну
відповідальність за їх виконання. У
зв'язку з цим як порушення Присяги слід
розуміти скоєння державним службовцем
проступку (вчинку) проти інтересів
служби, який суперечить покладеним на
нього обов'язкам, підриває довіру до
нього як до носія влади, що призводить
до приниження авторитету державного
органу та унеможливлює подальше
виконання ним своїх обов'язків.

Отже, і порушення Присяги, і
дисциплінарне правопорушення може
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) засад проходження
публічної служби. Таким чином,
припинення державної служби у зв'язку з
порушенням Присяги та дисциплінарна
відповідальність державних службовців
можуть бути наслідком існування схожих
фактичних підстав у разі вчинення
державним службовцем достатньо
близьких за характером одне до одного
дисциплінарного або іншого
правопорушень. Звільнення за порушення
присяги може мати місце лише тоді, коли
державний службовець скоїв проступок
проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
до носія влади, що призводить до
приниження державного органу та
унеможливлює подальше виконання ним
своїх обов'язків. Тобто звільнення за
порушення присяги має застосовуватися
за конкретні надзвичайно тяжкі
проступки, як за фактом їх вчинення, так
і за наслідками, до яких вони
призводять.

Припинення державної служби за
порушення Присяги є найсуворішою
санкцією відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою. Тому рівень
юридичних гарантій захисту прав
зазначеної особи в процедурах
вирішення питань застосування такої
відповідальності має бути не меншим,
ніж під час звільнення з державної
служби за вчинення дисциплінарного
правопорушення, з дотриманням порядку
та строків притягнення до
дисциплінарної відповідальності.

Аналогічна правова позиція висловлена
колегією суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України, зокрема, в постанові від 01
жовтня 2013 року в справі № 21-259а13.

Враховуючи викладене, суди попередніх
інстанцій прийшли до помилкового
висновку про визнання дій щодо
звільнення позивача на підставі пункту
6 частини 1 статті 30 Закону України «Про
державну службу» правомірними.
Звільнення на такій підставі не
ґрунтується на вимогах законодавства.

Оскільки обставини справи в частині
позовних вимог, що стосуються
поновлення на посаді, встановлені
повно і правильно, але суди першої та
апеляційної інстанцій порушили норми
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення, то відповідно до статті 229
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції має
право скасувати судові рішення в цій
частині та ухвалити нове.

У зв'язку з тим, що судом першої
інстанції було помилково відмовлено в
задоволенні позовних вимог про
поновлення на роботі, а апеляційним
судом залишено без змін дане судове
рішення, то судами, відповідно, не було
вирішено питання про стягнення на
користь позивача середнього заробітку
за час вимушеного прогулу у зв'язку з
незаконним звільненням. Тому судові
рішення в частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
відповідно до частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підлягають скасуванню, а
справа в цій частині - направленню на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Частиною другою статті 4 Закону України
«Про державну виконавчу службу»
встановлено, що державний виконавець є
представником влади і здійснює
примусове виконання судових рішень,
постановлених іменем України, та
рішень інших органів (посадових осіб),
виконання яких покладено на державну
виконавчу службу, у порядку,
передбаченому законом.

Згідно із пунктом 2 частини першої
статті 8-1 Закону України «Про виконавче
провадження» перевірити законність
виконавчого провадження мають право:
начальники відділів державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, обласних, Київського
та Севастопольського міських
управлінь юстиції, їх заступники -
виконавче провадження, що перебуває на
виконанні підрозділів примусового
виконання рішень таких відділів
державної виконавчої служби та
районних, міських (міст обласного
значення), районних у містах відділах
державної виконавчої служби, що
підпорядковані зазначеним управлінням
юстиції.

15 жовтня 2008 року державним виконавцем
Дивинець І.В. прийнято постанову про
відкриття виконавчого провадження, а 22
грудня 2008 року державним виконавцем
Рак Ю.О. проведено опис та арешт майна
боржника. Зазначені дії було вчинено
без прийняття постанови про передачу
виконавчого провадження від одного
державного виконавця до іншого. Таким
чином, позивач як начальник відділу
державної виконавчої служби не
здійснив контроль за діями державних
виконавців, що йому підпорядковані, не
перевірив їх правильність, та не вжив
заходів щодо усунення недоліків у їх
роботі.

Вказані порушення було встановлено
постановами заступника начальника
Головного управління юстиції у
Полтавській області та виконуючого
обов'язки начальника про результати
перевірки виконавчих проваджень від 23
квітня та 27 квітня 2009 року.

Отже, у частині позовних вимог про
скасування наказу про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
судами попередніх інстанції повно та
правильно встановлено обставини
справи та зроблено обґрунтований
висновок про відмову у задоволенні
даної позовної вимоги.

Керуючись статтями 221, 223, 224, 227, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а в н о в и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 02 червня 2010
року скасувати.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 09 листопада
2009 року в частині відмови у задоволенні
позову про поновлення на посаді та
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу змінити.

У частині, що стосується поновлення на
роботі скасувати і ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити:
поновити ОСОБА_4 на посаді заступника
начальника Комсомольського міського
управління юстиції - начальника
відділу державної виконавчої служби.

У частині, що стосується стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу постанову
скасувати, а справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

У решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не
підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін М.Г. Кобилянський
В.В. Юрченко