Справа № 755/26578/13-а
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Бабенко К.А
У Х В А Л А

Іменем України

06 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді Бабенка К.А.,
суддів: Кобаля М.І.. Федотова І.В.,
розглянувши адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
Постанову Дніпровського районного
суду м.Києва від 17 лютого 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Головного управління
Пенсійного фонду України в м.Києві про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Главою 6 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено
особливості провадження окремих
категорій адміністративних справ.
Зокрема, частиною першою ст.183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка є імперативною нормою
встановлюється перелік
адміністративних справ щодо яких
обов'язково застосовується скорочене
провадження. Проте, частиною другою
цієї статті, передбачається можливість
розгляду в скороченому провадженні за
умови, що вимоги не стосуються прав,
свобод, інтересів та обов'язків третіх
осіб. Тобто, лише у випадку залучення до
участі у справі третіх осіб
адміністративна справа не може бути
розглянута в скороченому провадженні.

Крім того, зазначені у частині першій
ст.183-2 Кодексу адміністративного
судочинства України адміністративні
справи щодо яких застосовується
скорочене провадження, можуть бути
розглянуті не у скороченому
провадженні у випадку, передбаченому
частиною четвертою ст.183-2 цього Кодексу
з обов'язковим постановленням
відповідної ухвали.

При відкритті провадження в
адміністративних справах за позовними
вимогами, зазначеними у частині першій
ст.183-2 Кодексу адміністративного
судочинства України, суди першої
інстанції мають зазначати, що саме
скорочене провадження відкривається в
адміністративній справі, а постанови
суду першої інстанції за результатом
розгляду таких справ мають містити
виключно відомості, зазначені у
частині шостої цієї статті.

Тому, порушення судом першої інстанції
особливості провадження справи, а саме
розгляд її не у скороченому
провадженні, не є перешкодою для
апеляційного її розгляду в порядку
письмового провадження, в зв'язку з чим
і оскарження постанови суду першої
інстанції здійснюється в порядку,
передбаченому частинами
восьмою-десятою ст.183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постановою Дніпровського районного
суду м.Києва від 17 лютого 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, Позивачем подано апеляційну
скаргу, в якій він просить рішення суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а Постанову суду першої
інстанції - без змін з наступних
підстав.

Позивач отримує пенсію за вислугу
строків служби, що підтверджується
відповідним Посвідченням серії НОМЕР_1
від 24 грудня 1996 року, копія якого наявна
в матеріалах справи (а.с.8).

Як вбачається із Заяви «Про
перерахунок пенсії» від 26 вересня 2013
року, копія якої також наявна в
матеріалах справи (а.с.9), Позивач у
зв'язку з фактичною зміною грошового
забезпечення за останньою посадою, яку
він займав, звернувся до Відповідача
щодо перерахунку та виплату йому
пенсії.

Листом від 04 жовтня 2013 року №24274/12/С-2313,
копія якого наявна в матеріалах справи
(а.с.10), Відповідачем повідомлено
Позивача про відсутність підстав для
проведення та перерахунку пенсії, тому,
як розмір грошового забезпечення, на
підставі якого здійснено розрахунок
пенсії, не змінився.

Відповідно до частини першої ст. 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Як встановлено Верховним Судом України
в його Постановах від 22 жовтня 2013 року у
справі № 21-353а13 (номер у ЄДРСР 35217128) та
від 18 червня 2013 року у справі № 21-165а13
(номер у ЄДРСР 35217128), відповідно до
частини третьої статті 63 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09
квітня 1992 року, усі призначені за цим
Законом пенсії підлягають перерахунку
у зв'язку зі зміною розміру хоча б
одного з видів грошового забезпечення
відповідних категорій
військовослужбовців, осіб, які мають
право на пенсію згідно з цим Законом,
або у зв'язку із введенням для
зазначених категорій осіб нових
щомісячних додаткових видів грошового
забезпечення (надбавок, доплат,
підвищень) та премій, встановлених
законодавством. Перерахунок пенсій
здійснюється на момент виникнення
права на перерахунок пенсії і
провадиться у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України, у строки,
передбачені частиною другою статті 51
цього Закону. Постановою Кабінету
Міністрів України «Про упорядкування
структури та умов грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб рядового і начальницького складу
та деяких інших осіб» №1294 від 07.11.2007
року, Міністерству оборони дозволено
здійснювати преміювання
військовослужбовців (крім
військовослужбовців строкової служби),
осіб рядового і начальницького складу
відповідно до їх особистого вкладу в
загальний результат служби в межах
фонду преміювання, утвореного в
розмірі на менше 10% посадових окладів
та економії фонду грошового
забезпечення. На виконання зазначеної
Постанови, Наказами Міністерства
оборони України №380 «Про бюджетну
політику Міністерства оборони України
на 2010 рік» від 22 липня 2010 року, №576 «Про
внесення змін до наказу Міністерства
оборони України від 22 липня 2010 року №380
«Про бюджетну політику Міністерства
оборони України на 2010 рік» від 05
листопада 2010 року, №50 «Про бюджетну
політику Міністерства оборони України
на 2011 рік» від 28 січня 2011 року
встановлено розміри премії
військовослужбовцям у межах видатків,
передбачених для їх грошового
забезпечення у 2010 та 2011 роках
відповідно. Аналіз наведених норм
свідчить про те, що встановлені
зазначеними Наказами премії мають
тимчасовий характер, їх виплата
дозволена за наявності підстав тільки
в межах видатків, передбачених у
кошторисі Міністерства для грошового
забезпечення військовослужбовців у 2010
та 2011 роках відповідно. А тому
встановлення таких премій не є
підставою для перерахунку пенсії
відповідно до частини третьої статті 63
Закону № 2262-ХІІ. Аналогічний висновок
щодо застосування зазначених норм
матеріального права міститься,
зокрема, у постанові Верховного Суду
України від 26 лютого 2013 року (№ 21-5а13).

Оскільки Позивач просить врахувати при
перерахунку пенсії премії отримані ним
відповідно до зазначених Наказів
Міністерства оборони України, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим, апеляційна скарга
залишається без задоволення, а
Постанова суду першої інстанції - без
змін.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно з частиною десятою статті 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі оскарження в
апеляційному порядку постанови,
прийнятої у скороченому провадженні,
судове рішення апеляційної інстанції
по такій справі є остаточним і
оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183-2, 197, 198, 200, 205, 206, 244-2, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а Постанову Дніпровського
районного суду м.Києва від 17 лютого 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
прийняття, є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Кобаль М.І.

Федотов І.В.

.

Головуючий суддя
Бабенко К.А

Судді:
Кобаль М.І.

Федотов І.В.