Справа № К/9991/52243/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/52243/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського
М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Ізюмської районної державної
адміністрації Харківської області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії за касаційною
скаргою управління праці та
соціального захисту населення
Ізюмської районної державної
адміністрації Харківської області на
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11 квітня 2011
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що позивач має статус учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС категорії 1 та є
інвалідом війни ІІІ групи, тому
відповідно до статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» має право
на щорічну допомогу на оздоровлення в
розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат та відповідно до
положень частини п'ятої статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» йому
щорічно до 5 травня повинна
виплачуватися разова грошова допомога
в розмірі семи мінімальних пенсій за
віком. Проте всупереч вимогам
зазначених законів щорічна допомога на
оздоровлення та щорічна разова грошова
допомога до 5 травня були виплачені
позивачу не в повному розмірі.

Просив: поновити строк звернення до
суду;

визнати протиправними дії та
бездіяльність управління праці та
соціального захисту населення
Ізюмської районної державної
адміністрації Харківської області
щодо не нарахування соціальної
допомоги та виплати її в неповному
розмірі;

зобов'язати відповідача здійснити
обчислення та виплату належної до
видачі щорічної допомоги на
оздоровлення відповідно до частин
четвертої та сьомої Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за 2007, 2008,
2009, 2010 роки, виходячи з кратного розміру
мінімальних заробітних плат, та
стягнути недоплачену суму щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі: за
2007 рік - 1590 грн, за 2008 рік - 1970 грн, за 2009
рік - 2430 грн, за 2010 рік - 3462 грн;

зобов'язати відповідача здійснити
обчислення та виплату належної до
видачі щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня, передбаченої
частиною п'ятою статті 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», виходячи з
кратного розміру мінімальної пенсії за
віком, та стягнути недоплачену суму
щорічної разової грошової допомоги у
розмірі: за 2007 рік - 2570,42 грн, за 2008 рік -
3050,67 грн, за 2009 рік - 3140,86 грн, за 2010 рік -
4571,42 грн.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 17
листопада 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 19 квітня 2011
року, у задоволенні клопотання
позивача про поновлення строку для
звернення до суду з 1 січня 2007 року до 2010
року відмовлено. Позов ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Ізюмської районної
державної адміністрації Харківської
області про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
дії з нарахування та виплати в повному
розмірі щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня та щорічної
допомоги на оздоровлення за 2007, 2008, 2009
роки залишено без розгляду.

Постановою Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 16 грудня
2010 року позов ОСОБА_1 до управління
праці та соціального захисту населення
Ізюмської районної державної
адміністрації Харківської області про
визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії з нарахування
та виплати в повному розмірі щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня
та щорічної допомоги на оздоровлення
за 2010 рік задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність
управління праці та соціального
захисту населення Ізюмської районної
державної адміністрації Харківської
області з не виконання приписів статті
48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат, яка
призвела до порушення прав ОСОБА_1 на
своєчасне нарахування і отримання в
повному обсязі щорічної допомоги на
оздоровлення у 2010 році.

Визнано протиправною бездіяльність
відповідача з не виконання приписів
статті 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» у розмірі семи
мінімальних пенсій за віком, яка
призвела до порушення прав
ОСОБА_1 на своєчасне нарахування і
отримання в повному обсязі щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня
за 2010 рік.

Зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок та виплати в повному
обсязі щорічну допомогу на
оздоровлення ОСОБА_1 за 2010 рік
відповідно до статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з
урахуванням виплаченої суми допомоги
на оздоровлення за 2010 рік.

Зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок та виплати в повному
обсязі щорічну разову грошову допомогу
до 5 травня ОСОБА_1 за 2010 рік відповідно
до статті 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» з урахуванням
виплаченої суми допомоги до 5 травня за
2010 рік.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11 квітня
2011 року апеляційні скарги
управління праці та соціального
захисту населення Ізюмської районної
державної адміністрації Харківської
області та ОСОБА_1 залишено без
задоволення, а постанову Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 16 грудня 2010 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління праці та соціального
захисту населення Ізюмської районної
державної адміністрації Харківської
області, судом апеляційної інстанції
порушення норм чинного матеріального
та процесуального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильного судового рішення,
відповідач просить скасувати
постановлене судове рішення суду
апеляційної інстанції та ухвалити нове
судове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи в
межах доводів касаційної скарги
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС категорії 1, є
інвалідом війни ІІІ групи. Управління
праці та соціального захисту населення
Ізюмської районної державної
адміністрації Харківської області
виплатило позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення за 2010 рік в розмірі 90 грн
та щорічну разову грошову допомогу до 5
травня за 2010 рік в розмірі 420 грн.
Зазначені обставини сторонами не
оспорюються.

Згідно з положеннями абзацу третього
частини четвертої та частини сьомої
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ (у редакції, чинній з 9 липня 2007
року) особам, що стали інвалідами ІІІ
групи внаслідок Чорнобильської
катастрофи, передбачена щорічна
виплата допомоги на оздоровлення в
розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

Відповідно до статті 48 Закону № 796-ХІІ
(у редакції підпункту 11 пункту 28
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI) одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562 було установлено
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, розмір
щорічної допомоги на оздоровлення,
зокрема, інвалідам ІІІ групи у розмірі
90 грн.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
№ 107-VI визнані неконституційними з дня
ухвалення Конституційним Судом
України цього рішення.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Враховуючи викладене, суди першої та
апеляційної інстанцій прийшли до
обґрунтованого висновку про
неправомірність виплати позивачу
коштів на оздоровлення за 2010 рік у
розмірі, встановленому постановою
Кабінету Міністрів України «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562, та про наявність законних
підстав для виплати йому коштів на
оздоровлення у розмірі, визначеному
абзацом третім частини четвертої
статті 48 Закону № 796-ХІІ. Оскільки
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» від 27 квітня 2010 року
№ 2154-VI не внесено змін та не
було зупинено дію статті 48 Закону №
796-ХІІ, то це дає підстави для
застосування зазначеної норми при
виплаті позивачу допомоги на
оздоровлення за 2010 рік.

Частиною п'ятою статті 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993
року № 3551-XII (у редакції, чинній з
9 липня 2007 року) встановлено, що
щорічно до 5 травня інвалідам війни ІІІ
групи виплачується разова грошова
допомога у розмірі семи мінімальних
пенсій за віком.

Підпунктом «б» підпункту 1 пункту 20
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» частину
п'яту статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» викладено в новій
редакції, відповідно до якої щорічно до
5 травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах, які
визначається Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
підпункту «б» підпункту 1 пункту 20
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» визнані
неконституційними з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
рішення.

У 2010 році позивачу до 5 травня виплачена
допомога у розмірі 420 грн відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
«Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується у 2010 році
відповідно до Законів України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань» від 7
квітня 2010 року № 299.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» від 27 квітня 2010 року
№ 2154-VI не внесено змін та не було
зупинено дію частини п'ятої статті 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

Вихідним критерієм обрахунку щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня є
мінімальний розмір пенсії за віком,
який відповідно до частини першої
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003
року № 1058-ІV вираховується виходячи з
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, тобто законами України про
Державний бюджет України на відповідні
роки.

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
розміру мінімального розміру пенсії за
віком, встановленого частиною першою
цієї статті, тільки стосовно
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня, яка передбачена частиною п'ятою
статті 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», застосуванню
підлягає мінімальний розмір пенсії за
віком, який вираховується виходячи з
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законами про Державний бюджет України
на відповідний рік, а не розмір, що
установлений постановою Кабінету
Міністрів України від 7 квітня 2010 року
№ 299, на яку послався відповідач в
касаційній скарзі.

Таким чином, апеляційний суд, який
погодився з рішенням суду першої
інстанції, прийшов до обґрунтованого
висновку про те, що грошова допомога до
5 травня інвалідам війни ІІІ групи
повинна виплачуватися органом праці та
соціального захисту населення у
розмірах, встановлених частиною п'ятою
статті 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» у редакції станом
на 22 травня 2008 року з
урахуванням положень статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржуване судове рішення суду
апеляційної інстанції постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводами
касаційної скарги висновки, викладені
в судовому рішенні, не спростовуються,
підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Ізюмської районної державної
адміністрації Харківської області
залишити без задоволення, а
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11 квітня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.