Справа № 808/1894/14
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року (о 15 год. 30 хв.)Справа №
808/1894/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.

за участю секретаря Батечко М.Д.

за участю представників позивача
Левченко В.В., Зінченко М.В.,

представника відповідача Гревцевої
О.О.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Запоріжкокс»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м.Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Запоріжкокс» (далі - ПАТ
«Запоріжкокс», позивач) звернулось до
Запорізького окружного
адміністративного суду (далі - суд) із
позовом до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів (далі - СДПІ, відповідач), в
якому просить визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 05.03.2014 №
та № .

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що СДПІ проведена
позапланова виїзна документальна
перевірка ПАТ «Запоріжкокс» з питання
реальності та повноти відображення в
бухгалтерському та податковому обліку
господарських відносин з платниками
податків: ТОВ «БУ Укрбудмонтаж» за
періоди червень, серпень-грудень 2011,
ТОВ «Топаз» за вересень 2011, ТОВ
«Зваркомплект» за квітень 2012, ТОВ
«Фірма Джой Інк» за травень 2012, НВП
«Конверсія-Південь» за
жовтень-листопад 2012, ТОВ «Фірма
Дніпроспецремонт» за червень 2012. За
результатами перевірки складено Акт
від 19.02.2014 № 75/28-04-47/00191224. На підставі
Акту відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення від 05.03.2014 №
та № . Позивач не згодний із
результатами перевірки та прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями.
Вважає, що висновки в Акті про
відсутність факту здійснення
господарських операцій між ПАТ
«Запоріжкокс» та його контрагентами є
незаконними. Зазначає, що всі операції
з купівлі-продажу товару та виконання
робіт відповідають вимогам чинного
законодавства. Товар дійсно
поставлявся, роботи дійсно
виконувались, розрахунки проводились,
що підтверджено оформленими належним
чином документами первинного
бухгалтерського та податкового обліку.
Вважає, що якщо податковий орган
оспорює дійсність угод та юридичну
значимість первинних та звітних
документів, то на підставі чинного
законодавства вони можуть бути визнані
недійсними лише за рішенням суду. На
підставі викладеного, просить позов
задовольнити.

У судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали та
просили задовольнити їх у повному
обсязі, надали пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечила з
підстав, викладених у запереченнях на
адміністративний позов. Зокрема,
зазначає, що при проведенні перевірки
було встановлено відсутність фізичних,
технічних та технологічних
можливостей до вчинення дій, що
становлять зміст договорів, укладених
позивачем з його контрагентами ТОВ «БУ
«Укрбудмонтаж», ТОВ «Топаз», ТОВ
«Зваркомплект», ТОВ «Фірма Джой Інк»,
НВП «Конверсія-Південь», ТОВ «Фірма
Дніпроспецремонт», а саме: відсутність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
матеріалів. Податковий орган дійшов
вірного висновку щодо відсутності
реального характеру досліджених
операцій та, відповідно - відсутність
права позивача на їх врахування при
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість. Вважає
висновки податківців такими, що
ґрунтуються на законодавстві, а спірні
податкові повідомлення - рішення є
законними та обґрунтованими.

На підставі викладеного, просить у
задоволенні адміністративного позову
ПАТ «Запоріжкокс» відмовити у повному
обсязі.

На підставі ст. 160 КАС України в
судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови та оголошено про час
виготовлення постанови у повному
обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані
документи, заслухавши пояснення
представників сторін, судом
встановлені наступні обставини.

Публічне акціонерне товариство
«Запоріжкокс» (ідентифікаційний код
00191224) є юридичною особою, яка
зареєстрована 20.12.1993 року Виконавчим
комітетом Запорізької міської ради, що
підтверджується Довідкою АА № 708332 з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
(ЄДРПОУ).

Із матеріалів справи вбачається, що
посадовими особами СДПІ на підставі пп.
75.1.2 п.75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1, п. 78.2 ст. 78
Податкового Кодексу України від 02.12.2010
№2755-VI (далі - ПК України) та відповідно
до наказу від 29.01.2014 № 87 проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку ПАТ «Запоріжкокс» з питання
реальності та повноти відображення в
бухгалтерському та податковому обліку
господарських відносин з платниками
податків: ТОВ «БУ Укрбудмонтаж» за
періоди червень, серпень-грудень 2011,
ТОВ «Топаз» за вересень 2011, ТОВ
«Зваркомплект» за квітень 2012, ТОВ
«Фірма Джой Інк» за травень 2012, НВП
«Конверсія-Південь» за
жовтень-листопад 2012, ТОВ «Фірма
Дніпроспецремонт» за червень 2012. За
результатами перевірки складено Акт
від 19.02.2014 № 75/28-04-47/00191224 (далі - Акт).

Відповідно до Акту перевіркою
встановлені порушення, зокрема:

1. п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3, п.
200.4 ст. 200 ПК України, ПАТ «Запоріжкокс»
в результаті чого завищено заявлену
суму бюджетного відшкодування ПДВ на
7137,00 грн., у тому числі по періодам: за
серпень 2011 на суму 4304,00 грн.; за квітень
2012 на суму 2833,00 грн.

2. п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3, п.
200.4 ст. 200 ПК України, ПАТ «Запоріжкокс»
в результаті чого занижено суму
податку на додану вартість, що підлягає
нарахуванню та сплаті в бюджет на 90 650,00
грн., у тому числі по періодам: за
червень 2011 на суму 3159,00 грн.; за вересень
2011 на суму 8861,00 грн.; за жовтень 2011 на
суму 4080,00 грн.; за грудень 2011 на суму 72
572,00 грн.; за листопад 2012 на суму 1978,00 грн.

На вказаний Акт позивачем надані
заперечення від 24.02.2014 № 15/248, в яких ПАТ
«Запоріжкокс» просило переглянути
висновки акту позапланової виїзної
документальної перевірки з
врахуванням всіх обставин, які мають
значення для правильного розглядання
цього питання та прийняття рішення у
відповідності до діючого
законодавства та скасувати висновки,
зазначені в акті перевірки від 19.02.2014 №
75/28-04-47/00191224 як такі, які не відповідають
чинному законодавству з оподаткування.

СДПІ надана відповідь від 28.02.2014 №
1408/10/28-04-47, в якій зазначено, що не має
підстав для задоволення заперечень від
24.02.2014 № 15/248

На підставі Акту та виявлених порушень
СДПІ прийняті наступні податкові
повідомлення-рішення:

- від 05.03.2014 № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 151 140,00 грн., в тому числі
за основним платежем - 100 760,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 50
380,00 грн.;

- від 05.03.2014 № , яким позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість та застосовано штрафні
санкції на загальну суму 6456,00 грн., в
тому числі сума завищення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість - 4304,00 грн., штрафні (фінансові)
санкції - 2152,00 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що
господарські операції між ПАТ
«Запоріжкокс» та:

- ТОВ «Топаз» здійснювались на підставі
договору поставки № 742 від 22.03.2011 та
специфікацій до договору,

- ТОВ «Зваркомплект» здійснювались на
підставі договору поставки № 211 від
20.01.2012 та специфікацій до договору,

- ТОВ «Фірма Джой Інк» здійснювались на
підставі договору поставки № 882 від
12.04.2012 та специфікацій до договору.

Відповідно до «Інструкції про
застосування плану рахунків
бухгалтерського обліку активів,
капіталу, зобов'язань і господарських
операцій підприємств і організацій»,
затвердженої наказом Мінфіну України
від 30.11.99 № 291 на рахунку 20 ведеться
облік запасів. Таким чином, товар, який
надійшов (був отриманий) до ПАТ
«Запоріжкокс» від постачальників - ТОВ
«Топаз», ТОВ «Зваркомплект», ТОВ «Фірма
Джой Інк» був належним чином
оформлений, оприбуткований і
відображений у бухгалтерському обліку
товариства відповідно до існуючих
правил бухгалтерського обліку.

Отже, відбулося реальне придбання
товару у вигляді сплати грошових
коштів і кореспондуючій їй передачі
товару від постачальників: ТОВ «Топаз»,
ТОВ «Зваркомплект», ТОВ «Фірма Джой
Інк» до ПАТ «Запоріжкокс», а також
відбулось реальне використання
придбаних зазначених товарів у
господарській діяльності, а зокрема
зазначені товари були видані та
списані у виробництво у 2011 та у 2012
роках.

При цьому, податковий орган в Акті
перевірки також зазначає про
документальне підтвердження
здійснення господарських операцій.

ПАТ «Запоріжкокс» здійснювались
господарські операції з придбання
робіт з ремонту приміщень по з
підрядниками ТОВ «БУ «Укрбудмонтаж»,
НВП «Конверсія- Південь».

При цьому, придбання робіт з ремонту
між ПАТ «Запоріжкокс» і ТОВ «БУ
«Укрбудмонтаж» здійснювались на
підставі договорів підряду: № 1209 від
09.06.2010, №2603 від 15.12.2010, № 1802 від 20.06.2011, №
1887 від 24.06.2011, № 2182 від 25.07.2011, № 2597 від
05.09.2011, № 2620 від 07.09.2011.

Придбання робіт з ремонту між ПАТ
«Запоріжкокс» і НВП
«Конверсія-Південь» здійснювались на
підставі договору підряду № 28/04/1097 від
15.05.2012.

Як встановлено судом, зазначені
послуги були отримані та відображені у
бухгалтерському обліку товариства
відповідно до існуючих правил
бухгалтерського обліку.

Отже, відбулося реальне придбання
послуг у вигляді сплати грошових
коштів і кореспондуючій їй надання
послуг з ремонту від підрядників: ТОВ
«БУ «Укрбудмонтаж», НВП
«Конверсія-Південь» до ПАТ
«Запоріжкокс», а також відбулось
реальне використання придбаних
зазначених послуг у господарській
діяльності, а зокрема зазначені
послуги були отримані та використані у
виробництво у 2011, 2012 роках.

Також слід зазначити, що
підтвердженням факту реальності
поставки товарів та послуг є первинні
документи (прибуткові накладні,
податкові накладні, виписки банку,
прибуткові ордери, подорожні листи
автомобіля, витяг з журналу реєстрації
довіреностей, реєстр отриманих
податкових накладних відомості обліку,
накладні-вимоги на відпуск, акти
виконаних робіт, тощо) по
взаємовідносинах з ТОВ «БУ
«Укрбудмонтаж», ТОВ «Топаз», ТОВ
«Зваркомплект», ТОВ «Фірма Джой Інк»,
НВП «Конверсія-Південь».

Про факт наявності первинних
документів, що посвідчують поставку
товарів від ТОВ «Топаз», ТОВ
«Зваркомплект», ТОВ «Фірма Джой Інк», а
також надання робіт від ТОВ «БУ
«Укрбудмонтаж», НВП
«Конверсія-Південь» та проведення
розрахунків із зазначеними
підприємствами також безпосередньо
зазначено податковим органом в акті
перевірки.

Таким чином, позивач мав належним чином
оформлені податкові накладні, які
одержані від постачальників, та інші
первинні документи, що підтверджують
факт наявності господарських відносин
між підприємствами.

Оскільки ПАТ «Запоріжкокс» вважає, що
податкові повідомлення-рішення від
05.03.2014 № та № прийняті СДПІ
всупереч обставинам справи та діючому
законодавству, позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом про
визнання протиправними та скасування
зазначених податкових
повідомлень-рішень.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, суд вважає позовні
вимоги такими, що підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

За змістом п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За приписами п. 198.3 статті 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК
України господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами;

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг з метою їх
використання в господарській
діяльності.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
передбачено, що не Не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку контролюючим органом суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 200.1 - 200.4 ПК
України сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну. В даному
пункті перелічені обов'язкові
реквізити, що мають міститися в
податковій накладній.

Податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця (п. 201.4 ст. 201 ПК України).

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (п. 201.6 ст. 201 ПК
України).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Пунктом 201.10. ст. 201 ПК України
встановлено, що податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Виходячи з приписів вищевказаних норм,
податкова накладна засвідчує факт
придбання платником податку товарів
(робіт, послуг), надає право на
формування податкового кредиту
платника податків-покупця. Придбання
товарів (робіт, послуг), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності платника
податку, відсутність податкової
накладної позбавляють платника
податку права на включення до
податкового кредиту сплачених
(нарахованих) сум податків у звітному
періоді у зв'язку з придбанням товарів
(робіт, послуг).

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Як встановлено абз. 5 ст. 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV)
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Отже, господарська
операція повинна спричиняти реальні
зміни майнового стану платника
податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного
Закону підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV
передбачені обов'язкові реквізити, які
мають містити первинні та зведені
облікові документи, які є підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій. Такими реквізитам є: назва
документа (форми); дата і місце
складання; назва підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Із матеріалів справи вбачається, що у
позивача наявні всі необхідні первинні
документи, на підставі яких позивачем
задекларовано суму податкового
кредиту, а товар/роботи/послуги
використані в оподатковуваних
господарських операціях позивача.

Складені контрагентами податкові
накладні відповідають вимогам
законодавства України стосовно форми і
порядку їх оформлення. Крім того,
відповідачем не було спростовано факт
наявності контрагентів позивача на час
здійснення господарських операцій в
Єдиному державному реєстрі
підприємств та організацій України та
наявності в них свідоцтва про
реєстрацію платника ПДВ.

Щодо твердження відповідача про те, що
правочини вчинені між позивачем та ТОВ
«БУ «Укрбудмонтаж», ТОВ «Топаз», ТОВ
«Зваркомплект», ТОВ «Фірма Джой Інк»,
НВП «Конверсія-Південь», ТОВ «Фірма
Дніпроспецремонт», не спричиняють
реального настання правових наслідків,
а отже є нікчемними, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
встановлені ст. 203 ЦК України. Такими
вимогами є: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України);
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України);
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України);
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦК України);
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей
(ч.6 ст. 203 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

За змістом ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним.

До того ж, як зазначив Пленум
Верховного Суду України у п. 5 Постанови
від 06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» у разі
оспорювання стороною правочину факту
його нікчемності, такий правочин може
визнаватися таким у судовому порядку.

Навіть за наявності ознак нікчемності
правочину податкові органи мають право
лише звертатися до судів з позовами про
стягнення в доход держави коштів,
отриманих по правочинах, здійснених з
метою, що свідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, посилаючись на
їх нікчемність.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним
з основних завдань органів державної
податкової служби є здійснення
контролю дотримання податкового
законодавства і надання роз'яснень
законодавства з питань оподаткування
платникам податків. Жодним законом не
передбачено право органу державної
податкової служби самостійно, в
позасудовому порядку, визнавати
нікчемними правочини і дані, вказані
платником податків в податкових
деклараціях.

Відповідач не надав суду належних
доказів, які б підтверджували висновки
щодо нікчемності правочину та визнання
його таким, що укладений без наміру
настання правових наслідків.
Твердження відповідача ґрунтуються
виключно на фактах, що викладені в Акті
перевірки, проте належних доказів, що
підтверджують викладені у ньому
обставини, суду надано не було, а тому
твердження відповідача щодо
нікчемності правочину є лише його
припущенням.

Стосовно господарської діяльності
контрагентів позивача ТОВ «БУ
«Укрбудмонтаж», ТОВ «Топаз», ТОВ
«Зваркомплект», ТОВ «Фірма Джой Інк»,
НВП «Конверсія-Південь», ТОВ «Фірма
Дніпроспецремонт» та посилання на акти
перевірок контрагентів суд зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції
України юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.

Як встановлено ч. 1 ст. 511 ЦК України
зобов'язання не створює обов'язку для
третьої особи.

Частиною 2 ст. 218 ГК України встановлено,
що учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Таким чином, зобов'язання контрагентів
позивача не спричиняють
цивільно-правових чи податкових
наслідків для позивача, так само
позивач не може нести відповідальність
за будь-які порушення законодавства
вчинені його контрагентами.

Позиція вищих судових інстанцій
(Верховного та Вищого
адміністративного судів) по питанню
відповідальності субєктів
господарювання вже давно є сталою та
полягає у тому, що платник податків не
мусить нести відповідальність за
можливі порушення податкового
законодавства його контрагентами. Це
може бути відповідальністю самого
контрагента, якщо він допускає такі
порушення. Аналогічні висновки надавав
і Європейський суд по правам людини,
зокрема у справах «Інтерсплав проти
України» та «БУЛВЕС АД проти Болгарії».

Платник податку на додану вартість
(покупець товару) на час здійснення
господарської операції з придбання
товару не має обов'язку та повноважень
здійснювати контроль за дотриманням
усіма постачальниками товару у ланцюгу
постачання вимог законодавства щодо
здійснення господарської діяльності,
дотримання вимог податкового
законодавства тощо і в подальшому
зазнавати певних негативних наслідків
у вигляді позбавлення права на
податковий кредит чи бюджетне
відшкодування за можливу неправомірну
діяльність будь-якого з контрагентів.

Таким чином, ПАТ «Запоріжкокс» не може
і не повинно нести відповідальність за
діяння інших юридичних осіб. Жодним
діючим законодавчим або нормативним
актом України не передбачається
обов'язок покупця, а також не надано
йому права перевіряти правомірність
діяльності підприємств - контрагентів
за господарськими договорами, мету
діяльності їх посадових осіб,
достовірність даних, вказаних
постачальником в його первинних
документах, а також контролювати
показники податкової звітності іншого
платника податку.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Як встановлено ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що висновки, зроблені відповідачем в
Акті, є необґрунтованими та
недоведеними, відповідачем не доведена
правомірність прийнятих рішень,
позивачем первинними документами
доведено відсутність виявленого
порушення, а тому заявлені позивачем
вимоги є такими, що підлягають
задоволенню. Оскільки відповідачем
безпідставно збільшено суму грошового
зобов'язання за основним платежем, то
відповідно і сума штрафної санкції є
необґрунтованою.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 94 КАС
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
05.03.2014 № та №, прийняті
Спеціалізованою державною податковою
інспекцією з обслуговування великих
платників у м.Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів.

Присудити на користь Публічного
акціонерного товариства «Запоріжкокс»
з Державного бюджету України судові
витрати у розмірі 315,19 грн. (триста
п'ятнадцять гривень дев'ятнадцять
копійок).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання такої постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
І.В. Батрак