Справа № 2-а-3885/11/0206
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-3885/11/0206
Головуючий у 1-й інстанції: Луценко В.В.
Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Загороднюк А.Г.

судді: Драчук Т. О. Смілянець Е. С.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Департаменту праці і соціального
захисту населення Вінницької міської
ради на постанову Замостянського
районного суду м.Вінниці від 23 серпня
2011 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Департаменту праці і
соціального захисту населення
Вінницької міської ради про
перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до Замостянського
районного суду м.Вінниці з
адміністративним позовом до
Департаменту праці і соціального
захисту населення Вінницької міської
ради про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання
нарахувати та виплатити недоплачену
суму разової грошової допомоги.

Постановою суду першої інстанції
дміністративний позов задоволено
частково.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати постановуЗамостянського
районного суду м.Вінниці та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись при цьому на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи та порушення норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення спору.

Суд апеляційної інстанції, відповідно
до положень ст.ст.197, 183-2 КАС України,
проводить розгляд справи в порядку
письмового провадження, при цьому
згідно частини 6 статті 12, частини 1
статті 41 КАС України, повне фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не відбувається.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції -без змін, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є інвалідом війни ІІ групи, з
врахуванням чого до 05 травня йому
виплачується разова щорічна грошова
допомога у розмірах 8 мінімальних
пенсій за віком.

Задовольняючи вимоги позивача, суд
першої інстанції виходив з того, що він
є інвалідом війни, якому відповідно до
вимог ст. 13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" щорічно до 05
травня виплачується грошова допомога у
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Безспірно встановлено, що інвалідом
війни ІІ групи, якій відповідно до
вимог ст. 13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" щорічно до 05
травня виплачується грошова допомога у
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно із постановою Кабінету
Міністрів України від 30.05.2007 року № 790
"Про затвердження типових положень про
Головне управління праці та
соціального захисту населення
обласної, Київської міської,
управління праці та соціального
захисту населення Севастопольської
міської і про управління праці та
соціального захисту населення
районної, районної у м. Києві та
Севастополі державної адміністрації"
Головне управління праці та
соціального захисту населення
обласної, Київської міської державної
адміністрації, управління праці та
соціального захисту населення
Севастопольської міської державної
адміністрації відповідно до
покладених на них завдань, зокрема,
проводять роботу з надання державної
соціальної допомоги і підтримки
малозабезпеченим громадянам;
здійснюють контроль за правильністю і
своєчасністю призначення та виплати
допомоги, компенсацій та інших
соціальних виплат, виконанням інших
заходів соціального захисту населення;
координують і контролюють роботу
підрозділів з нарахування і виплати
допомоги, компенсацій та інших
соціальних виплат; спрямовують і
контролюють роботу управлінь праці та
соціального захисту населення
районних, районних у містах Києві та
Севастополі держадміністрацій.

Одним із безпосередніх завдань
управлінь праці та соціального захисту
населення районної, районної у містах
Києві та Севастополі державної
адміністрації є призначення та виплата
соціальної допомоги, компенсацій та
інших соціальних виплат, установлених
законодавством.

Відповідно до частини першої статті 17-1
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
щорічну виплату разової грошової
допомоги до 5 травня в розмірах,
передбачених статтями 12-16 цього Закону,
здійснюють органи праці та соціального
захисту населення через відділення
зв'язку або через установи банків
(шляхом перерахування на особовий
рахунок отримувача) пенсіонерам - за
місцем отримання пенсії, а особам, які
не є пенсіонерами, - за місцем їх
проживання чи одержання грошового
утримання.

Тому місцеві управління праці та
соціального захисту населення
виступають відповідачами у справах
зазначеної категорії.

Згідно частинам 1 та 4 ст. 17-1 даного
Закону вказану виплату здійснюють
органи праці та соціального захисту
населення через відділення зв'язку або
через установи банків (шляхом
перерахування на особовий рахунок
отримувача) пенсіонерам - за місцем
отримання пенсії, а особам, які не є
пенсіонерами, - за місцем їх проживання
чи одержання грошового утримання.
Особи, які не отримали разової грошової
допомоги до 5 травня, мають право
звернутися за нею та отримати її до 30
вересня відповідного року, в якому
здійснюється виплата допомоги.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік" внесено зміни до
деяких законодавчих актів України,
зокрема, до ст. 13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", обов'язок
визначення розміру щорічної разової
грошової допомоги покладено на Кабінет
Міністрів України у межах бюджетних
призначень, встановлених законом про
Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 такі
положення визнані неконституційними.

Статтею 152 Конституції України
передбачено, що Закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, після 22.05.2008 року
застосуванню до спірних правовідносин
підлягали положення Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту".

У 2011 році Закон України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" не зупинявся та не
змінювався, тому позивач має право на
отримання щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня у відповідності до
ч. 5 ст. 13 цього Закону.

А тому, до спірних правовідносин не
підлягає застосуванню Постанова
Кабінету Міністрів України від 04.04.2011
року № 341 "Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується у 2011 році
відповідно до Законів України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту"та "Про жертви
нацистських переслідувань", якою
визначений розмір виплат разової
грошової допомоги до 5 травня, оскільки
виходячи із загальних принципів
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при розрахунку
разової грошової допомоги, слід
керуватися Законом (Законом України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту", а не
підзаконним нормативно-правовим актом
(Постановою Кабінету Міністрів України
від 04.04.2011 року № 341).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС і має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС І категорії.

Відповідач не виплачував позивачу суму
компенсації на оздоровлення, при цьому
керувався ст. 95 Конституції України, ст
71 Закону України "Про Державний бюджет
України на 2009 рік" та постановою
Кабінету Міністрів України № 562.

Статтею 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ
учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 1 категорії
передбачена щорічна допомога на
оздоровлення у розмірі 5 мінімальних
заробітних плати. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

Колегія суддів зазначає, що
вищевикладені приписи статті 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", є діючими,
та на час спірних правовідносин не
зупинялись та не змінювались іншими
нормативно-правовими актами.

Разом з цим, Постановою КМУ № 562 від
12.07.2005 року, всупереч Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (яким
встановлено розмір щорічної допомоги
як величину, кратну до розміру
мінімальної заробітної плати,
визначеної Законом на час здійснення
виплати) встановлено конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі
й, зокрема, учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
2 категорії - 120 гривень.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 9 КАС
України, суд при вирішення справи
керується принципом законності,
відповідно до якого вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Тому, виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні
даного спору підлягають застосуванню
ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та Закон України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік",
якими встановлено розмір мінімальної
заробітної плати на 2011 рік.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідач при виплаті
позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення, діяв в порушення вимог
статті 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та здійснив виплатив суму
меншу, ніж встановлено Законом України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2011 рік", що призвело до порушення
прав позивача.

Також, згідно з ч.3 статті 46 Конституції
України пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним
джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.Тому, пенсії та
інші види соціальних виплат, що є
єдиним джерелом існування не можуть
бути нижче від прожиткового мінімуму,
який встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України
"Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999р.
№966-14 для встановлення розмірів
мінімальної заробітної плати та
мінімальної пенсії за віком
застосовується прожитковий мінімум.

З вищезазначеного випливає, що
прожитковий мінімум є основою для
розрахунку мінімальної заробітної
плати, мінімальної пенсії за віком,
інших соціальних виплат виходячи з
вимог Конституції України та законів
України, та ґрунтується, зокрема, на
частині 3 статті 46 Конституції, у
відповідності до якої пенсії, інші види
соціальних виплат та допомоги не
можуть бути нижчими ніж прожитковий
мінімум, встановлений законом.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною 1 статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", згідно якої мінімальний
розмір пенсії за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, положення
частини 3 статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, не можуть бути взяті до уваги,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
підвищення пенсії, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком.

На підставі наведеного, враховуючи
положення ст. 195 КАС України та беручи
до уваги надане суду апеляційної
інстанції право перегляду рішень суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб, строках та
межах визначених законом.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про порушення судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, тобто
прийнята постанова відповідає
матеріалам справи та вимогам закону і
підстав для її скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Департаменту праці
і соціального захисту населення
Вінницької міської ради, -залишити без
задоволення, а постанову
Замостянського районного суду
м.Вінниці від 23 серпня 2011 року, -без
змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Загороднюк А.Г.

Судді
Драчук Т. О.

Смілянець Е. С.