Справа № 2а-7897/11/2670
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2014-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1Вн. № 2а-7897/11/2670
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 червня 2014 року №
2а-7897/11/2670

Окружний адміністративний суд міста
Києва, у складі: Головуючого Судді
Добрянської Я.І., Суддів: Головань О.В.,
Мазур А.С., розглянув відповідно до
вимог ч. 6 ст. 128 КАС України в порядку
письмового провадження
адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до Кабінету Міністрів України

про визнання незаконною постанови
Кабінету Міністрів України від 04.04.2011 р.
№ 341

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Окружний
адміністративний суд міста Києва з
адміністративним позовом до
відповідача Кабінету Міністрів
України про визнання незаконною
постанови Кабінету Міністрів України
від 04.04.2011 р. № 341.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03.06.2011 р.
головуючим суддею Добрянською Я.І. було
відкрито провадження в
адміністративній справі № 2а-7897/11/2670 та
призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21.07.2011 р. було
закінчено підготовче провадження та
призначено справу № 2а-7897/11/2670 до
судового розгляду колегією суддів.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19.09.2011 р.
(колегіальним складом суду: головуючий
суддя Добрянська Я.І., судді Донець В.А.,
Костенко Д.А.) провадження у справі №
2а-7897/11/2670 було зупинено до набрання
законної сили постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 червня 2011 року в адміністративній
справі № 2а-5686/11/2670 за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Кабінету Міністрів
України про визнання незаконними
абзаців третього, четвертого, п'ятого
підпункту 2 пункту 1 Постанови Кабінету
Міністрів України від 4 квітня 2011 року
№ 341 «Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується у 2011 році
відповідно до Законів України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань».

Крім того, ухвалою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19.09.2011 р. про зупинення провадження у
справі № 2а-7897/11/2670, було зобов'язано
сторін по справі повідомити суд про
усунення обставин, які стали підставою
для зупинення провадження по справі №
2а-7897/11/2670.

Станом на 19.05.2014 р. жодних клопотань
щодо поновлення провадження у справі №
2а-7897/11/2670 від сторін до суду не
надходило.

Однак, з електронної бази діловодства
суду, Окружному адміністративному суду
міста Києва стало відомо, що рішення по
пов'язаній справі № 2а-5686/11/2670 (з підстав
наявності якої зупинялося провадження
в даній справі № 2а-7897/11/2670) набрало
законної сили 30.05.2013 р., із прийняттям
ухвали поданій справі Київським
апеляційним адміністративним судом.

Зважаючи на усунення обставин, які були
підставою для зупинення провадження у
справі № 2а-7897/11/2670, а саме - набрання
законної сили рішенням суду по
пов'язаній справі № 2а-5686/11/2670, ухвалою
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 19.05.2014 р. було поновлено
провадження у справі № 2а-7897/11/2670 за
ініціативою суду, та призначено судове
засідання на 17.06.2014 року.

Також, ухвалою Окружного
адміністративного суду міста Києва про
поновлення провадження у справі №
2а-7897/11/2670 від 19.05.2014 р., зважаючи на
знаходження суддів по справі №
2а-7897/11/2670 Донця В.А. та Костенко Д.А. в
іншій адміністративній будівлі суду,
було змінено колегіальний склад суду з
розгляду даної адміністративної
справи № 2а-7897/11/2670 на такий: головуючий
суддя Добрянська Я.І., судді: Головань
О.В., Мазур А.С.

Однак, в судове засідання 17.06.2014 року
позивач та відповідач не прибули, та не
скерували своїх представників, хоча
останні належним чином були
повідомлені про дату, час та місце
судового засідання, докази чого
містяться в матеріалах справи.

Позивач, в свою чергу, скерував до
канцелярії суду клопотання про розгляд
справи № 2а-7897/11/2670 за його відсутності,
зважаючи на поганий стан здоров'я.

Таким чином, зважаючи на неприбуття
всіх сторін по справі в судове
засідання 17.06.2014 р., що були повідомлені
належним чином, суд, на підставі ч. 6 ст.
128 КАС України, ухвалив розглядати
справу № 2а-7897/11/2670 в порядку письмового
провадження без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Про перехід до розгляду вказаної
справи № 2а-7897/11/2670 в порядку письмового
провадження, позивача та відповідача
було належним чином повідомлено листом
від 17.06.2014 р., що також був отриманий
останніми, та докази зазначеного
місяться в матеріалах справи.

Станом на 20.06.2014 р. жодних інших
документів від сторін по справі №
2а-7897/11/2670 до канцелярії суду не
надходило.

Отже, розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін в
попередніх судових засіданнях,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, Кабінетом Міністрів України
04.04.2011 року було прийнято постанову № 341
«Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується у 2011 році
відповідно до законів України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань»,
відповідно до якої у 2011 році виплати
разової грошової допомоги
здійснюються у розмірі меншому, ніж
передбачено зазначеним Законом
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Не погоджуючись із зазначеним, а саме з
тим, що підпункт 2 пункту 1 такої
постанови зменшує обсяг гарантованих
державою видатків (разової грошової
допомоги учасникам бойових дій) до 5
травня, позивач оскаржив вказану
постанову КМУ від 04.04.2011 р. № 341 в
судовому порядку до Окружного
адміністративного суду м. Києва.

Проаналізувавши наявні матеріали
справи, та дослідивши всі необхідні
докази у справі, а також вивчивши норми
чинного законодавства з приводу даного
спору, суд прийшов до висновку про те,
що позовні вимоги позивача не
підлягають задоволенню, зважаючи
зокрема на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Так, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру разової грошової допомоги до 5
травня застосуванню підлягає Закон
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», а не
постанова Кабінету Міністрів України,
якою істотно звужується обсяг
встановлених законом прав.

Разом з тим, при вирішенні в суді
адміністративно-правового спору суд
зобов'язаний проаналізувати та
застосувати всі норми права, які
регулюють спірні правовідносини, в їх
сукупності.

Відповідно до ст. 113 Конституції
України, Кабінет Міністрів України є
вищим органом у системі органів
виконавчої влади, який у своїй
діяльності керується Конституцією
України та законами України, а також
указами Президента України та
постановами Верховної Ради України,
прийнятими відповідно до Конституції
та законів України.

Згідно з частиною першої ст. 117
Конституції України, Кабінет Міністрів
в межах своєї компетенції видає
постанови і розпорядження, які є
обов'язковими до виконання.

Ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державні
соціальні стандарти та державні
соціальні гарантії» до числа основних
державних соціальних гарантій
віднесено розміри державної
соціальної допомоги та інших
соціальних виплат.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», щорічно до 5
травня учасникам бойових дій та
інвалідам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірі, який
визначається Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України.

Ст. 2 Закону України «Про прожитковий
мінімум» визначено, що прожитковий
мінімум застосовується, зокрема, для
встановлення розмірів мінімальної
заробітної плати та мінімальної пенсії
за віком, визначення розмірів
соціальної допомоги та інше.

Згідно зі ст. 1 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», мінімальна пенсія - це
державна соціальна гарантія, розмір
якої визначається цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 цього Закону,
мінімальний розмір пенсії за віком за
наявності у чоловіків 25 років, а у жінок
- 20 років страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 ст. 28 цього ж Закону
визначено, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом 1
цієї статті, застосовується виключно
для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом.

Непоширення мінімального розміру
пенсії за віком, встановленого
вказаною правовою нормою, на
правовідносини, що виникають на
підставі інших законів, дає підстави
стверджувати про наявність прогалини у
законодавчому регулюванні виплат
ветеранам війни, особам, на яких
поширюється чинність Закону «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Вказане, на думку колегії суддів, дає
підстави для висновку, що Кабінет
Міністрів України, встановивши
оскаржуваною постановою розмір
виплати разової грошової допомоги
учасникам війни до 5 травня 2011 р., як
однієї із соціальних гарантій, діяв в
межах повноважень та з урахуванням
відсутності відповідного регулювання
такої виплати Законом та залежно від
прожиткового мінімуму.

В пункті 3 Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» Верховна Рада фактично
надала Уряду повноваження щодо
встановлення порядку та розмірів
соціальних виплат, виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2011 рік при
застосуванні ст.ст. 14, 22, 37, 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб».

Викладене дає колегії суддів підстави
вважати, що Кабінет Міністрів України
при прийнятті постанови від 04.04.2011 р. №
341 «Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується у 2011 р.
відповідно до Законів України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистський переслідувань» діяв
відповідно повноважень та відповідно
до Закону.

Аналогічної позиції дотримується
також Вищий адміністративний суд
України в своїй ухвалі від 19.11.2013 р. про
справі № 2а-5686/11/2670 (за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Кабінету Міністрів
України про визнання незаконними
абзаців третього, четвертого, п'ятого
підпункту 2 пункту 1 Постанови Кабінету
Міністрів України від 4 квітня 2011 року
№ 341 «Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується у 2011 році
відповідно до Законів України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань»), з підстав
розгляду саме якої зупинялося
провадження у даній справі № 2a-11083/11/2670.

Враховуючи вищевикладене, та
керуючись нормами наведеного
законодавства, а також беручи до уваги
позицію Вищого адміністративного суду
України з приводу аналогічних спорів
(зокрема у справі № 2а-5686/11/2670), суд
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог позивача.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь
у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку, позивач не довів суду
обґрунтованості заявлених ним
позовних вимог, що були спростовані
відповідачем, зважаючи на що, суд
дійшов висновку про наявність підстав
для відмови в адміністративному
позові.

Враховуючи вищенаведене в сукупності,
та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 158-163 КАС
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В адміністративному позові
відмовити.

Строк і порядок набрання судовим
рішенням законної сили встановлені у
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий Суддя
Я.І. Добрянська

Судді
О.В. Головань

А.С. Мазур

Дата складання та підписання в повному
обсязі постанови - 20.06.2014 р.