Справа № 2а-4400/11
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2013-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2013 рокусправа № 2а-4400/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Ясенової Т.І.

суддів: Головко
О.В. Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська на постанову
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 10.11.2011 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська про визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

24.10.2011 року позивач звернулась з
позовом до суду в якому просила визнати
протиправною бездіяльність управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська щодо не нарахування
та невиплаті щомісячного підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком . як дитині війни відповідно до
Закону України „Про соціальний захист
дітей війни". Зобов'язати управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська здійснити
перерахунок, нарахувати та виплатити
щомісячне підвищення до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
як дитині війни за період з 18.10.2010 року
по 06.03.2011 року включно відповідно до
Закону України „Про соціальний захист
дітей війни" за рахунок коштів
Державного бюджету України з
урахуванням проведених виплат.

Ухвалою Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 27.10.2011 року
позовні вимоги за період з 18.10.2010 року
по 06.03.2011 року залишено без розгляду.

Постановою Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
10.11.2011 року у задоволення позову
відмовлено.

З зазначеною постановою суду не
погодився відповідач, який посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову
про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
відповідач при нарахуванні позивачу
підвищення до пенсії передбаченого ст.
6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» діяв в межах та у спосіб,
що передбачені Конституцією та
Законами України.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваної
постанови суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач є особою,
на яку поширюється дія абзацу 1 статті 1
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» №2195-ІV від 18 листопада 2004
року, та має статус «дитина війни».

Згідно статті 6 Закону № 2195-ІV дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.
Редакція цієї статті набрала чинності
з 1 січня 2006 року.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від
09.07.2003 року, №1058-IV мінімальний розмір
пенсії за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Виходячи із змісту статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» у якій йдеться саме про
«мінімальний розмір пенсії за віком»,
який встановлюється лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», та відсутність іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, суд апеляційної
інстанції не бере до уваги, як підставу
для скасування рішення суду.

Управлінням Пенсійного фонду України
має бути нараховано та виплачено
пенсію, підвищену на 30% мінімальної
пенсії за віком виходячи з розміру,
встановленого частиною 1 статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", відповідно до ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни"до зміни законодавчих норм, що
регулюють призначення цього виду
пенсії.

Відповідно до Закону України "Про
внесення змін до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік" від
14 червня 2011 року, прикінцеві положення
Закону доповнено пунктом 4, відповідно
до якого встановлено, що у 2011 році норми
і положення статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

06 липня 2011 року Кабінетом Міністрів
України було прийнято Постанову №745
"Про встановлення деяких розмірів
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету", яка набула
чинності 23 липня 2011 року, відповідно до
пункту 6 якої встановлено, що дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Законів України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
та "Про жертви нацистських
переслідувань") до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення проводиться у
розмірі 49,8 гривні.

Отже, починаючи з 23.07.2011 року виплати
особам, які мають статус "дитина війни",
повинні здійснюватись у відповідності
до постанови КМУ №745.

Враховуючи те, що позивач звертаючись з
позовом 20.10.2011 року та просить суд
зобов'язати відповідача провести
перерахунок та виплату підвищення до
пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з
розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
пенсійне страхування» за період з
18.10.2010 року по 06.03.2011 року суд першої
інстанції вірно відмови в задоволені
позову з огляду на наступне.

Відповідно до статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач не навів поважних причин
пропуску строку.

Враховуючи, що про своє порушене право
позивач мав відомості під час
щомісячного отримання пенсії, то
поважні причини пропуску звернення до
суду за висновком колегії суддів
відсутні, тому наслідки пропуску
строку звернення до суду підлягають
застосуванню.

При цьому, вимоги апеляційної скарги
відповідача є безпідставними та
необґрунтованими.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального права,
у відповідності до вимог норм
матеріального права, є законною та
обґрунтованою. Доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду.
Підстави для скасування рішення суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі міста
Дніпропетровська - залишити без
задоволення.

Постанову Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 10.11.2011 року
- залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій. Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров