Справа № 804/15330/13-а
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2014 рокусправа № 804/15330/13-а
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Кругового О.О.

суддів:
Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О..

за участю

Позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2.

представника відповідача:
Туркіної А.С..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
17 грудня 2013 року у справі №804/15330/13-а за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в :

19 листопада 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом, в
якому просив скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в Жовтневому
районі Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 05.11.2013 р. №; скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції в
Жовтневому районі Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 05.11.2013
року №; скасувати податкове
повідомлення - рішення Державної
податкової інспекції в Жовтневому
районі Голвоного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 05.11.2013 р. №.

Адміністративний позов обґрунтовано
тим, що податкові повідомлення -
рішення, що оскаржуються, є
неправомірними та необґрунтованими,
оскільки прийняті на підставі акту
перевірки, в якому податковим органом
безпідставно зроблено висновок про
нереальність, «нікчемність»
здійснення господарських операцій з
ТОВ «Вектрас», ТОВ «Трансмультиторг»,
ПП «Геліос-Д», ТОВ «Фортуна - Сервіс
ЛТД», ТОВ «Промислова Екологія», ТОВ
«Деталон» та ПП «Забкін» у зв'язку з
відсутністю сертифікатів, паспортів
якості, товарно-транспортних накладних
на товар. Дані висновки спростовуються
наданими позивачем первинними
документами, а відтак податкові
повідомлення - рішення, прийняті на
підстав висновків акту перевірки, що не
відповідають дійсності підлягають
скасуванню, які такі, що порушують
права та законні інтереси платника
податку.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
грудня 2013 року адміністративний позов
задоволено; скасувати податкові
повідомлення - рішення за формою «Р»
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м.Дніпрпоетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 05.11.2013
року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачуються
фізичними особами за результатами
річного декларування на загальну суму
23370,89 грн., в тому числі за основним
платежем на суму 20597,63 грн. та штрафних
санкцій у розмірі на суму 2773,26 грн.; від
05.11.2013 р. № про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 23849,50
грн., в тому числі за основним платежем
на суму 20209,00 грн. та штрафних санкцій на
суму 3640,50 грн.; від 05.11.2013 р. № про
збільшення грошового зобов'язання за
платежем для фізичних
осіб-підприємців, у тому числі які
обрали спрощену систему оподаткування
та осіб, які проводять незалежну
професійну діяльність на загальну
суму 27014,20 грн., у тому числі за основним
платежем 25727,81 грн. та штрафних санкцій
на суму 1286,39 грн..

Не погодившись з рішенням суду
Державна податкова інспекція в
Жовтневому районі м.Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, відповідач,
звернулась з апеляційної скаргою, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції вимог норм
матеріального та процесуального права,
просить суд оскаржувану постанову суду
скасувати та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши, в межах доводів
апеляційної скарги, законність та
обґрунтованість судового рішення,
оцінивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню виходячи із
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що у
період з 02.10.2013 р. по 15.10.2013 р. посадовими
особами ДПІ в Жовтневому районі
м.Дніпропетровська було проведено
документальну планову виїзну
перевірку фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2010 р. по
31.12.2012 р., за результатами якої складено
Акт №1733/17-01/НОМЕР_1 від 22.10.2013 р..

В акті перевірки зроблено висновок про
порушення позивачем зокрема:

розділу IV Декрету Кабінету Міністрів
України №13-92 від 26.12.1992 р. «Про
прибутковий податок з громадян», п.177.2Ґ
п.177.4 ст.177, з урахуванням п.44.1, п.44.6 ст.44
п.п.139.1.12 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу
України, в результаті чого
донараховано податок з доходів
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності у сумі 20597,63
грн., у тому числі: за 2010 рік - 9504,58 грн.,
за 2011 рік -4459,72 грн., за 2012 рік -6633,33 грн.;

пп.7.2.6 п.7.2 пп.7.31 п.7.3 чт.198, п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість всього на загальну
суму 23376,00 грн. у тому числі по періодах:
за липень 2010 року на суму 1677,00 грн., за
вересень 2010 року на суму 2000,00 грн., за
жовтень 2010 року - 1681,00 грн., за листопад
2010 року - 1345,00 грн., за березень 2011 року -
985,00 грн., за червень 2011 року - 4666,00 грн.,
за червень 2012 року - 1965,00 грн. за липень
2012 року - 1508,00 грн., за серпень 2012 року -
2930,00 грн., за вересень 2012 року - 3071,00 грн.,
за жовтень 2012 року - 347,00 грн., за
листопад 2012 року - 1258,00 грн., за грудень
2012 року - 453,00 грн.;

ст.7 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», в
результаті чого занижено суму єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 25727,81
грн.

Не погодившись з актом перевірки
позивач подав на нього заперечення із
додатками - первинними документами, що
не знайшли свого відображення в акті
перевірки. За наслідками розгляду
заперечень висновки податкового
органу залишено без змін, а заперечення
без задоволення.

На підставі висновків акту перевірки
податковим органом було прийнято
податкові повідомлення - рішення :

№ від 05.11.2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб за
результатами річного декларування
всього на суму 23 370,89 коп., у т.ч. за
основним платежем на суму 20597,63 грн., та
за штрафними (фінансовими) санкціями на
суму 2773,26 грн..

№ від 05.11.2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів робіт
послуг всього на суму 23849,50 грн., в т.ч. за
основним платежем 20209 грн., та за
штрафними (фінансовими) санкціями на
суму 3640,50 грн..

№ від 05.11.2013 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем для фізичних осіб -
підприємців, в тому числі які обрали
спрощену систему оподаткування та
осіб, які проводять незалежну
професійну діяльність всього на суму
27014,20 грн., в т.ч. за основним платежем на
суму 25 727,81 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями на суму 1286,39
грн..

Правомірність та обґрунтованість
податкових повідомлень - рішень
№, №, № від 05.11.2013 р. є
предметом спору переданого н вирішення
суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
висновки податкового органу щодо
порушення позивачем вимог норм
податкового законодавства
спростовуються наданими позивачем до
суду документами первинного
бухгалтерського обліку та іншими
документами. Таким чином податкові
повідомленні - рішення, прийняті на
підставі недостовірних висновків
податкового органу підлягають
скасуванню, оскільки порушують права
та інтереси позивача.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про оприбуткований
податок з громадян» №13-92 від 16.12.1992
року, оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) i документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами,
визначеними Головною державною
податковою інспекцією України за
погодженням з Міністерством економіки
України та Державним комітетом України
по сприянню малим підприємствам та
підприємництву.До складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, належать витрати, які
включаються до складу валових витрат
виробництва (обігу) або підлягають
амортизації згідно з Законом України
"Про оподаткування прибутку
підприємств".

Відповідно до п.п.5.1. ст..5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до п.5.2. ст..5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до п.п.5.3.9. п.5.3. ст..5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК
України витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно із п.138.2 ст.138 ПК України, витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що не враховуються при
визначені оподатковуваного прибутку,
визначені ст.139 ПК України.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г) в
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного
фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права
визначено підстави за яких платник
податків має право на віднесення
понесених витрат, у зв'язку з
придбаванням товарів (робіт, послуг), до
складу валових витрат та сплачених сум
ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг),
до складу податкового кредиту
підприємства. До таких підстав
віднесено: наявність господарської
операції, наслідок якої є поставка
товару (робіт, послуг), понесення
витрат, у зв'язку з господарською
діяльністю платника, сплата
(нарахування) податку на додану
вартість у вартості товарів (робіт,
послуг), факт понесення витрат та
сплати податку на додану вартість має
підтверджуватися відповідними
первинними документами.

Встановлені обставини справи свідчать
про те, що в період з 01.07.2010 року по 31.12.2012
року ФОП ОСОБА_1 здійснював діяльність
з оптової торгівлі електротехнічною та
світлотехнічною продукцією (лампи,
прожектори, світильники, із острівки,
стартери, блоки живлення, кабелі
проводи, тощо).

Так, ВОП ОСОБА_1 на підставі договору з
ТОВ «Промислова екологія» №ПЕ-6 від
22.06.2011 р. отримав 23 червня 2011 року товар
на суму 2490,00 грн., згідно рахунку №FDR-56,
видатковій накладній № FDR-8, податкової
накладної №1 від 23.06.2011 р.

Від ПП № «Геліос-Д» ФОП ОСОБА_1 за
накладною №237 від 22.03.2011 р., рахунку №237
від 22.03.2011 р., податковою накладною №237
від 12.03.2011 р. отримав товар (лампи) на
суму 5912,02 грн..

Також, ФОП ОСОБА_1 від ТТН ТОВ «Деталон»
на підставі договору поставки від
01.06.2011 року №106/11-2, за накладною №Дт-0000131
від 06.06.2011 р., податкової накладної №13
від 06.06.2011 р., рахунку №Дт-0000128 від 06.06.2011
р. отримав товар (світильними, лампи,
стартери) на суму 25505,88 грн..

Від ТОВ «Вектрас» ФОП ОСОБА_1 отримав
товар (лампи, світильники, тощо), що
підтверджується накладною «РН-0000380 від
03.07.2010 р., податковою накладною №1 від
03.07.2010 р., рахунку СФ -0000380 від 03.07.2010 р.,
рахунку СФ - 0000830 від 03.07.2010 р. - на суму
7000,00 грн.; за накладною №РН-0002337 від
05.08.2010 р., податковою накладною №1 від
05.08.2010 р., рахунку СФІ-0002437 від 05.08.2010 р. -
на суму 4602,00 грн..

ФОП ОСОБА_1 від ТОВ «Трансмультиторг»
за накладною РН-00003404 від 02.11.2010 р.,
податкової накладної №1 від 01.11.2010 р.,
рахунку - фактури №СФ - 003404 від 02.11.2010 р.
отриманий товар (лампи) на суму 10083,13
грн.

Також, ФОП ОСОБА_1 від ПП «ОСОБА_5» на
підставі договору від 06.06.2012р.,
видатковими накладними, податковими
накладними, товарно-транспортними
накладними за період червень, липень,
серпень, вересень, листопад, грудень 2012
року отриманий товар на суму 69191,73 грн..
Згідно умов договору та
товарно-транспортним накладним товар
транспортується до покупця
транспортом ПП «ОСОБА_5».

Судом першої інстанції також
встановлено, що господарську
діяльність ФОП ОСОБА_1 здійснює в
орендованих виробничих приміщеннях, що
розташовані за адресою АДРЕСА_1, про що
свідчать договори оренди від 01.08.2009
року № 20 з ФОП ОСОБА_4 та від 01.01.2012 р. №86
з ТОВ «ДЗ «Темп-50»; у власній
господарській діяльності використовує
автомобілі «Пежо Партнер» держ. номери
АЕ6358ЕІ та НОМЕР_2.

На підтвердження реальності
здійснення господарської діяльності в
розрізі зазначених вище контрагентів у
перевіряємий період позивачем надано
наступні первинні документи: договори
та додатки до них, специфікації,
податкові накладні, видаткові
накладні, товарно-транспортні
накладні, платіжні доручення.

Придбаний товар ФОП ОСОБА_1 був
реалізований споживачам, що
підтверджується договорами,
видатковими накладними, податковими
накладними, довіреностями, платіжними
дорученнями.

Досліджені вище документи
відповідають вимогам чинного
законодавства, та визнаються судом
апеляційної інстанції як первинні з
огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9
означеного Закону первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань платників
здійснюється на підставі первинних
документів, у яких міститься
інформація саме про господарські
операції (результати їх здійснення).

Надані позивачем для підтвердження
реальності здійснення господарських
операцій, первинні документи
відображають зміст та обсяг укладених
договорів, містять всі необхідні
реквізити, та обов'язкові посвідчення,
що вказує на безпідставність висновків
податкового органу про неправомірне
відображення позивачем сум податку на
додану вартість та податку на прибуток
у податковій звітності за вказаними
господарськими операціями.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2
ст.71 КАС України покладено обов'язок
щодо доказування правомірності
прийнятого рішення, не доведено того,
що сторонами укладено угоди не з метою
реального настання правових наслідків,
а з метою порушення публічного порядку.

Таким чином, встановлені обставини
справи свідчать про реальність
господарських операцій між позивачем
та його контрагентом наслідком яких є
поставка товару.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції щодо
правомірності віднесення позивачем до
складу податкового кредиту
відповідних сум ПДВ, а також
правомірності формування податку на
прибуток за рахунок договорів,
укладених позивачем та його
контрагентами, на підставі належним
чином оформлених первинних документів,
в тому числі податкових накладних,
отриманих в ході реального здійснення
господарської операції, що ґрунтується
на вимогах податкового законодавства.

Крім того, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо безпідставності
посилань податкового органу при
обґрунтування порушень позивачем
податкового законодавства на
матеріали перевірки його контрагентів
з огляду на наступне.

Формування підприємством податкового
кредиту не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами. Якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, або припустився інших
порушень при здійсненні господарської
діяльності, це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо включення сум податку, сплачених
ним в ціні придбаних товарів (робіт,
послуг), до складу податкового кредиту
та має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Щодо податкового повідомлення -
рішення від 05.11.2013 р. № суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ч.2 ст.2 КАС України
до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

У відповідності до Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних
перевірок, виїзних планових та
позапланових перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства за кожним
відображеним в акті фактом порушення
податкового, валютного чи іншого
законодавства податковий орган
зобов'язаний:

- висвітлити показники, які
відображаються підприємством у
податковій звітності та фактичні
показники, виявлені у ході перевірки на
підставі первинних документів
податкового та бухгалтерського обліку
підприємства у розрізі періодів;

- зазначити первинний документ, на
підставі якого вчинено записи в
податковому та бухгалтерському обліку
(навести кореспонденцію рахунків
операцій) та інші докази, що достовірно
підтверджують наявність факту
порушення.

В висновках акту перевірки податковий
орган зобов'язаний вказати норму права,
яку було порушено платником податку, та
на підставі якої в подальшому суб'єкту
господарювання може бути визначено
грошове зобов'язання з відповідного
податку, обов'язкового платежу, та
застосовано визначену Законом суму
штрафних (фінансових) санкцій.

Виходячи з аналізу зазначених приписів
норм процесуального права, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що підставою для скасування
рішення суб'єкта владних повноважень
може бути лише невідповідність даного
рішення вимогам чинного законодавства
за його змістом та суттю.

Як вбачається зі змісту Акту перевірки
від 22.10.2013 р. №1733/17-01/НОМЕР_1, податковим
органом в якості норми, що було
порушено позивачем при визначенні та
сплаті платежу для фізичних осіб -
підприємців, в тому числі що обрали
спрощену систему оподаткування та
осіб, які проводять незалежну
професійну діяльність, вказано норму,
що не міститься в Закону України «Про
збір єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування». В податковому
повідомленні - рішенні від 05.11.2013 р.
№, прийнятому за наслідками
встановленого правопорушення,
податковим органом взагалі не вказано
норму права, що стала підставою для
визначення грошового зобов'язання з
платежу для фізичних осіб -
підприємців, в тому числі що обрали
спрощену систему оподаткування та
осіб, які проводять незалежну
професійну діяльність.

Вказане дає суду апеляційної інстанції
підстави вважати, що податкове
повідомлення - рішення від 05.11.2013 р.
№ не відповідає вимогам Закону
щодо своєї форми та змісту, а тому є
протиправним та підлягає скасуванню як
таке, що порушує права та законні
інтереси позивача.

Отже, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що позивачем було
правомірно сформовано податкові дані
податкового обліку з податку на
прибуток та податку на додану вартість,
в тому числі і податкового кредиту, а
висновки податкового органу не
відповідають дійсним обставинам
справи, що зумовлює достатність
підстав для задоволення позовних вимог
ФОП ОСОБА_1.

З огляду на викладені обставини, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про те, що судом першої інстанції в
достатньому обсязі з'ясовано обставини
справи та ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим,
підстав для скасування рішення суду, в
межах доводів апеляційної скарги, не
існує.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
17 грудня 2013 року у справі №804/15330/13-а -
без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
О.О. Круговий

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко