Справа № 818/1300/14
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 р.Справа № 818/1300/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Шевцової Н.В.

Суддів: Макаренко Я.М. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання
Шалаєвої І.Т.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Дишковця Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління державної
пенітенціарної Служби України в
Сумській області на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 05.06.2014р. по справі №
818/1300/14

за позовом ОСОБА_3

до Управління державної
пенітенціарної Служби України в
Сумській області

про скасування наказу про звільнення,
поновлення на посаді,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до
суду з позовом до Управління державної
пенітенціарної Служби України в
Сумській області (далі - відповідач), в
якому, з урахуванням уточнень, просив
суд:

- визнати дії Управління Державної
пенітенціарної служби України в
Сумській області щодо не скасування
наказу від 06.12.2010 року №166 о/с в частині
звільнення у запас Збройних Сил
України за ст.67 (за вчинення злочину)
його - капітана внутрішньої служби
ОСОБА_3 (М-063128), старшого інспектора
відділу інтендантського та
господарського забезпечення
Роменської виправної колонії №56.
Підстава: Вирок Роменського
міськрайонного суду Сумської області
від 26 жовтня 2010 року, протиправними;

- визнати дії Управління Державної
пенітенціарної служби України в
Сумській області щодо відмови поновити
його на посаді, протиправними.

- скасувати наказ від 06.12.2010 року №166 о/с
в частині звільнення у запас Збройних
Сил України за ст.67 (за вчинення
злочину) його - капітана внутрішньої
служби ОСОБА_3 (М-063128), старшого
інспектора відділу інтендантського та
господарського забезпечення
Роменської виправної колонії №56.
Підстава: Вирок Роменського
міськрайонного суду Сумської області
від 26 жовтня 2010 року

- поновити його - ОСОБА_3 на посаді
старшого інспектора відділу
інтендантського та господарського
забезпечення Роменської виправної
колонії №56.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 05.06.2014р.
зазначений позов задоволено частково.

Визнано дії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Сумській області щодо відмови у
поновленні ОСОБА_3 на посаді,
протиправними.

Скасовано наказ від 06.12.2010 року №166 о/с в
частині звільнення у запас Збройних
Сил України за ст.67 (за вчинення
злочину) капітана внутрішньої служби
ОСОБА_3, старшого інспектора відділу
інтендантського та господарського
забезпечення Роменської виправної
колонії №56.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді старшого
інспектора (з організації речового та
побутового забезпечення) відділу
інтендантського та господарського
забезпечення Роменської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Сумській області (№56).

В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції в
частині задоволення позову, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції в
оскаржуваній частині скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, відповідач посилається на
неповне встановлення судом першої
інстанції обставин, що мають значення
для справи та порушення норм
матеріального права, а саме: відповідач
зазначає, що судом першої інстанції не
враховано, що відбулася повна
процедура скорочення працівників у
зв'язку з ліквідацією Державного
департаменту України з питань
виконання покарань та утворенням
Державної пенітенціарної служби
України, а також судом порушено вимоги
ст. 6 Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду».

Колегія суддів заслухавши, доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення
представників сторін, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
вироком Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 26 жовтня 2010
року капітана внутрішньої служби,
старшого інспектора відділу
інтендантського та господарського
забезпечення Роменської виправної
колонії №56 ОСОБА_3 визнано винним в
скоєнні злочину, передбаченого ст.368 ч.2
КК України і призначено покарання у
вигляді 5 (п'яти) років позбавлення волі,
з позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням організаційно
розпорядчих та адміністративно
господарських обов'язків строком на
три роки та з конфіскацією майна. Міру
запобіжного заходу змінено з підписки
про невиїзд на взяття під варту в залі
суду (а.с.9-13).

Наказом Управління Державного
департаменту України з питань
виконання покарань у Сумській області
№166 о/с "По особовому складу" від 06
грудня 2010 року у відповідності з
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України
звільнено у запас Збройних Сил України
за ст.67 /за вчинення злочину/ капітана
внутрішньої служби ОСОБА_3, старшого
інспектора відділу інтендантського та
господарського забезпечення
Роменської виправної колонії №56.
Підстава: Вирок Роменського
міськрайонного суду Сумської області
від 26 жовтня 2010 року (а.с.17).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської
області від 23 грудня 2010 року вирок
Роменського міськрайонного суду
Сумської області від 26 жовтня 2010 року
змінено: вважати ОСОБА_3 засудженим за
ст.368 ч.2 КК України до покарання у виді 5
років позбавлення волі з позбавленням
права обіймати посади, пов'язані з
виконанням організаційно-розпорядчих
та адміністративно-господарських
обов'язків в системі правоохоронних
органів та Державного департаменту
України з питань виконання покарань
строком на 3 роки та з конфіскацією
всього належного йому майна (а.с.14-16).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 серпня 2011 року
вирок Роменського міськрайонного суду
Сумської області від 26 жовтня 2010 року
та ухвалу апеляційного суду Сумської
області від 23 грудня 2010 року відносно
ОСОБА_3 скасовано, а справу направлено
на новий судовий розгляд (а.с.18-20).

Вироком Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 22 листопада
2012 року ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні
злочину, передбаченого ст.368 ч.2 КК
України і призначено покарання у
вигляді 5-ти років позбавлення волі, з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських
обов'язків в , системі правоохоронних
органів та Державного департаменту
України з питань виконання покарань
строком на 2 роки, з позбавленням
спеціального знання "капітан
внутрішньої служби", з конфіскацією
частини належного йому майна (а.с.22-26).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської
області від 29 січня 2013 року вирок
Роменського міськрайонного суду
Сумської області від 22 листопада 2012
року відносно ОСОБА_3 скасовано, а
справу повернуто Роменському
міжрайонному прокурору на додаткове
розслідування. Обраний запобіжний
захід у вигляді взяття під варту
змінено на підписку про невиїзд та
звільнено позивача з-під варти із зали
суду (а.с.27-29).

Постановою слідчого прокуратури
Сумської області від 18.10.2013р.
кримінальне провадження відносно
ОСОБА_3 закрито у зв'язку з відсутністю
складу кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.368, ч.3 ст.364 КК
України (а.с.30-31).

ОСОБА_3 звернувся до Управління
державної пенітенціарної Служби
України в Сумській області з заявою про
скасування наказу про звільнення та
поновлення його на службі у
відповідності до Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду".

Між тим, відповідач відмовив у
поновленні позивача на роботі у зв'язку
зі скороченням посади, з якої він був
звільнений.

Не погодившись із вказаними діями
Управління державної пенітенціарної
Служби України, позивач звернувся до
суду.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що наказ про
звільнення позивача є неправомірним, а
відмова відповідача поновити позивача
на роботі, є необґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду" громадянин,
звільнений з роботи (посади) у зв'язку з
незаконним засудженням або
відсторонений від посади у зв'язку з
незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності, має
бути поновлений на колишній роботі
(посаді), а в разі неможливості цього
(ліквідація підприємства, установи,
організації, скорочення посади,
наявність інших передбачених законом
підстав, що перешкоджають поновленню
на роботі (посаді) - йому має бути надано
державною службою зайнятості іншу
підходящу роботу. Робота (посада)
надається громадянинові не пізніше ніж
через один місяць з дня звернення, якщо
воно надійшло протягом трьох місяців з
дня набрання законної сили
виправдувальним вироком або винесення
постанови (ухвали) про закриття
кримінального провадження за
відсутністю події кримінального
правопорушення, відсутністю у діянні
складу кримінального правопорушення
або невстановленням достатніх доказів
для доведення винуватості особи у суді
і вичерпанням можливостей їх отримати.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 отримав копію постанови
слідчого прокуратури про закриття
кримінальної справи 04.02.2014р., про що
свідчить його підпис на постанові
(а.с.30-31).

07.02.2014р. позивач звернувся до
управління Державного департаменту
України з питань виконання покарань в
Сумській області із заявою про
скасування наказу про його звільнення
та поновлення на службі (а.с. 32)

На заяву позивача підготовлена
відповідь від 21.02.2014 року про відмову у
задоволенні його вимог, яка була
направлена на адресу позивача, що
підтверджується журналом реєстрації
вихідної кореспонденції (а.с.57-61).

Між тим, доказів отримання позивачем
зазначеної відповіді управлінням
Державної пенітенціарної служби
України в Сумській області не надано.

11.04.2014р. ОСОБА_3 потворно звернувся до
відповідача зі скаргою про розгляд
його попередньої заяви, скасування
наказу про його звільнення та
поновлення на службі (а.с.34).

30.04.2014 року на адресу позивача була
направлена відповідь на його скаргу,
згідно якої ОСОБА_3 було відмовлено у
поновленні на роботі у зв'язку зі
скороченням посади, з якої він був
звільнений (а.с.35).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
посилання управління державної
пенітенціарної Служби України в
Сумській області на скорочення посади,
як на підставу відмови у поновленні на
роботі позивача, є не обґрунтованими, з
огляду на таке.

На підставі постанови Кабінету
Міністрів України від 20.10.2011р. № 1062 «Про
утворення територіальних органів
Державної пенітенціарної служби»,
наказу Державної пенітенціарної
служби України від 29.05.2012р. № 361,
проводилася реорганізація Державного
департаменту України з питань
виконання покарань та утворення
територіальних органів Державної
пенітенціарної служби.

Згідно наказу Державної
пенітенціарної служби України від
29.05.2012 року №361 на виконання постанови
Кабінету Міністрів України від 20
жовтня 2011 року №1062 "Про утворення
територіальних органів Державної
пенітенціарної служби" був
затверджений штат Роменської
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в Сумській області (№56), яким
передбачені посади: старшого
інспектора (з організації
продовольчого забезпечення) відділу
інтендантського та господарського
забезпечення, а також старшого
інспектора (з організації речового та
побутового забезпечення) відділу
інтендантського та господарського
забезпечення (а.с.64-70).

Зі штатного розпису Роменської
виправної колонії управління
Державного департаменту України з
питань виконання покарань у Сумській
області (№56) вбачається, що на момент
звільнення ОСОБА_3 зі служби, існувало
також дві посади старшого інспектора
відділу інтендантського та
господарського забезпечення, одну з
яких займав позивач (а.с.72-78).

З посадових інструкцій старшого
інспектора відділу інтендантського та
господарського забезпечення, яку
займав ОСОБА_3 та старшого інспектора
(з організації речового та побутового
забезпечення) відділу інтендантського
та господарського забезпечення, яка
була утворена після реорганізації,
вбачається, що завдання та обов'язки
зазначених посад є аналогічними
(а.с.123-128).

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено, що посада старшого
інспектора відділу інтендантського та
господарського забезпечення не було
скорочено, а лише деталізовано її назву
та залишено незмінними посадові
обов'язки права та відповідальність
службовця.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відмова відповідача
поновити позивача на посаді є
протиправною, а тому позивач має бути
поновлений на посаді старшого
інспектора (з організації речового та
побутового забезпечення) відділу
інтендантського та господарського
забезпечення Роменської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Сумській області (№56).

Також колегія суддів вважає
обгрнутованим висновок суду першої
інстанції щодо протиправності наказу
від 06.12.2010 року №166 о/с про звільнення у
запас Збройних Сил України за ст.67 (за
вчинення злочину) капітана внутрішньої
служби ОСОБА_3, старшого інспектора
відділу інтендантського та
господарського забезпечення
Роменської виправної колонії №56.

Так, з оскаржуваного наказу
вбачається, що ОСОБА_3 було звільнено на
підставі вироку Роменського
міськрайонного суду Сумської області
від 26 жовтня 2010 року.

Між тим, на момент звільнення позивача
з посади за вчинення злочину
зазначений вирок суду не набрав
законної сили та в подальшому був
скасований.

Таким чином, наказ від 06.12.2010 року №166
о/с про звільнення у запас ОСОБА_3, є
необґрунтованим, а тому підлягає
скасуванню.

Щодо доводів відповідача про пропуск
позивачем строку звернення до суду з
позовом, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до суду у справах щодо
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Правовідносини в даній справі повинні
розглядатися, в першу чергу, виходячи з
правомірності або неправомірності дій
чи бездіяльності відповідача щодо
поновлення позивача на публічній
службі, скасування наказу про
звільнення з публічної служби.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3, дізнавшись про постанову про
закриття кримінального провадження
відносно нього 04.02.2014 року, у
встановлений законом тримісячний
строк у відповідності до вимог Закону
України "Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду" звернувся до управління
Державного департаменту України з
питань виконання покарань в Сумській
області із заявою про скасування
наказу про його звільнення та
поновлення на службі.

11.04.2014 року позивач, не отримавши
відповіді на своє звернення, звернувся
зі скаргою про розгляд його
попередньої заяви.

30.04.2014 року ОСОБА_3 отримав відповідь на
скаргу, згідно якої позивачу було
відмовлено у поновленні на роботі у
зв'язку зі скороченням посади, з якої
він був звільнений.

До суду позивач звернувся 19.05.2014 року,
тобто в межах місячного строку на
звернення до суду з моменту, як
дізнався про порушення своїх прав.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає необґрунтованим та
недоведеними доводи відповідача щодо
пропуску позивачем строку звернення до
адміністративного суду.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 2 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України, якою передбачено обов'язок
відповідача щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності, колегія суддів вважає,
що Управлінням державної
пенітенціарної Служби України в
Сумській області не доведено
правомірності дій щодо відмови у
поновленні ОСОБА_3 на посаді.

За викладених обставин, переглянувши
постанову суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів підтверджує, що при її
прийнятті суд першої інстанції дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1
205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
пенітенціарної служби України в
Сумській області на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 05.06.2014р. залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 05.06.2014р. по
справі №818/1300/14 в частині задоволення
позову ОСОБА_3 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Шевцова
Н.В.Судді(підпис) (підпис) Макаренко Я.М.
Мінаєва О.М. Повний текст ухвали
виготовлений 28.07.2014 р.