Справа № 524/5239/14-а
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 р.Справа № 524/5239/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Мінаєвої О.М. , Шевцової Н.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1,
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області на
постанову Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 25.06.2014р. по справі № 524/5239/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Кременчуці Полтавської
області

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач)
звернувся до Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області
(надалі по тексту відповідач), в якому
просив:

- визнати неправомірною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області в
перерахунку та виплаті позивачу його
щомісячних державних пенсій (основної
та додаткової) відповідно до вимог ст.
ст. 50, 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991р. №796-12, виходячи
з кратного розміру мінімальної пенсії
за віком, встановленої законом на час
виплат;

- зобов"язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Кременчуці
Полтавської області здійснити
позивачу починаючи з 01.01.2014р.
перерахунок та виплату йому щомісячної
основної державної пенсії по
інвалідності в розмірі відшкодування
фактичних збитків, як інваліду ІІІ
групи, щодол захворювання якого
встановлено зв"язок з Чорнобильською
катастрофою в розмірі не нижче 6
мінімальних пенсій за віком,
встановленої законом на час виплати,
відповідно до вимог ст. ст. 54, 67 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991р.
№796-12, з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов"язкове
державне пенсійне страхування",
відповідно виплати провести з
урахуванням вже проведених виплат;

- зобов"язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Кременчуці
Полтавської області здійснити
позивачу починаючи з 01.01.2014р.
перерахунок та виплату йому щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров"ю, як інваліду ІІІ групи, щодо
захворювання якого встановлено зв"язок
з Чорнобильською катастрофою в розмірі
50% мінімальної пенсії за віком,
встановленої законом на час виплат,
відповідно до вимог ст. ст. 50, 67 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991р.
№796-12, з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов"язкове
державне пенсійне страхування",
відповідно виплати провести з
урахуванням вже проведених виплат;

Постановою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 25.06.2014р. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірною відмову
Управління Пенсійного Фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області в
перерахунку ОСОБА_1 пенсій по
інвалідності відповідно до вимог ст. 49,
50, 51, 54, 67 Закону України " Про статус і
соціальний захист громадян , які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи ", виходячи з кратного
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленої законом на час виплат.

Зобов'язано Управління Пенсійного
Фонду України в м. Кременчуці
Полтавської області провести
перерахунок та здійснити виплати
ОСОБА_1 з 01 січня 2014 року щомісячної
основної державної пенсії по
інвалідності в розмірі не нижче 6-ти
мінімальних пенсій за віком та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду
в розмірі 50-ти відсотків мінімальної
пенсії за віком, заподіяну здоров'ю, як
інваліду 3 -ї групи, щодо захворювання
якого встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою
відповідно до вимог ст. 50, ч. 4 ст. 54
Закону України " Про статус і
соціальний захист громадян , які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" встановлених та чинних на
час виплат, з врахуванням виплачених
раніше сум.

Позивач, не погодившись з рішенням суду
першої інстанції в частині не
зазначення у постанові про
зовов"язання Управління Пенсійного
фонду України в м. Кременчуці
Полтавської області подати суду звіт
про виконання судового рішення
протягом 1 місяця з дня набрання
постановою законної сили, просить
прийняти нову постанову, якою змінити
постанову якою задовольнити в даній
частині позовні вимоги.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог відповідач
зазначив, що оскаржувана постанова
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного
вирішення спору.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційні
скарги не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 195 КАС України
справа розглядається в межах доводів
апеляційних скарг.

Судом встановлено, що позивач
відноситься до 1 категорії громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, є інвалідом
3 групи, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1, довідкою
МСЕК серії МСЕ № 0358648.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що з 01.01.2014
року позивачу підлягали виплаті суми
основної пенсії в розмірі 6 мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії в
розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком,
що дорівнюють розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність в залежності від зміни
прожиткового мінімуму для осіб, що
втратили працездатність.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Статтею 49 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991р. передбачено, що
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Відповідно до статей 50, 54 Закону №
796-ХІІ розміри пенсій для інвалідів ІІІ
групи, щодо яких установлено зв'язок із
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими 6 мінімальних пенсій за
віком, а особам, які є інвалідами ІІІ
групи і віднесені до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах 50 процентів мінімальної
пенсії за віком.

Відповідно до п.28 розділу 11 ЗУ "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" статтю 50 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" викладено у
такій редакції: особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах: інвалідам IІI групи
- 15 процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до п.28 розділу 11 ЗУ "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" статтю до ст. 54 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
викладено у такій редакції: у всіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими зокрема по IІI групі
інвалідності - 180 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Статтею 64 Конституції України
встановлено, що Конституційні права і
свободи людини і громадянина не можуть
бути обмежені.

Рішенням Конституційного суду України
№ 10-рп від 22 травня 2008 року положення
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та внесення змін до
деяких законодавчих актів України",
якими внесено зміни до ст.ст. 50, 54 ЗУ "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" визнано
такими, що не відповідають Конституції
України, тобто є неконституційними.

Згідно ч. 2 ст. 152 Конституції України,
Закони та інші правові акти за рішенням
Конституційного Суду України
визнаються неконституційними повністю
чи в окремій частині, якщо вони не
відповідають Конституції України або
якщо була порушена встановлена
Конституцією України процедура їх
розгляду, ухвалення або набрання ними
чинності. Закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Пунктом 4 Прикінцевих положень ЗУ "Про
Державний бюджет України на 2013 рік"
встановлено, що у 2013 році норми і
положення, зокрема, статей 50,54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік. Тобто, визначення порядку та
розмірів виплат указаним категоріям
громадян на 2013 рік делеговано Кабінету
Міністрів України.

Згідно ст. 3 Бюджетного Кодексу України
бюджетний період для всіх бюджетів, що
складають бюджетну систему України,
становить один календарний рік, який
починається 1 січня кожного року і
закінчується 31 грудня того ж року.

Тобто положення п.4 Прикінцевих
положень ЗУ "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" діяли протягом
бюджетного року та закінчилися 31.12.2013
року.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" не встановлено
обмеження щодо виплат основної та
додаткової пенсії, не внесено змін до
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
тому з 01.01.2014 року діють положення ст.ст.
50, 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", відповідно до яких розміри
пенсій для інвалідів ІІІ групи, щодо
яких установлено зв'язок із
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими 6 мінімальних пенсій за
віком, а особам, які є інвалідами ІІІ
групи і віднесені до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах 50 процентів мінімальної
пенсії за віком.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачу основна та щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виплачується з 01.01.2014 року в
розмірі встановленому постановою
Кабінету Міністрів України № 1210 від
23.11.2011 року.

Між тим, у 2014 році Кабінету Міністрів
України не надано право змінювати
розміри пенсії, вищезазначених Законом
України «України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи"».

Частиною 1 статті 8 Конституції
передбачено, що в Україні визнається і
дії принцип верховенства права. При
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод ( ч.3 ст.22 Конституції).

За таких обставин, правовідносини щодо
виплати додаткової пенсії особам, які
постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС,
регулюються Законом України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а тому
застосування до таких правовідносин
підзаконного акту - постанови КМУ № 1210,
яка суперечить Закону № 796-ХІІ, є
помилковим.

Також колегія суддів вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги позивача щодо зобов"язання УПФУ
в м. Кременчуці Полтавської області
подати суду звіт про виконання
судового рішення протягом 1 місяця з
дня набрання постановою законної сили,
з наступних підстав.

Положеннями КАС України визначені
загальні та спеціальні способи
судового контролю.

Загальний судовий контроль за
виконанням судових рішень в
адміністративних справах здійснюється
в порядку, встановленому ст. 181 КАС
України.

В свою чергу, спеціальні способи
судового контролю за виконанням
судових рішень закріплені статтею 267
КАС України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України
визначено, що суд, який ухвалив судове
рішення в адміністративній справі, має
право зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Вказані норми кореспондують положення
абзацу сьомого пункту 4 частини першої
статті 163 КАС України та абзацу п'ятого
пункту 4 частини першої статті 207 КАС
України, згідно з якими у резолютивній
частині постанови суду першої чи
апеляційної зазначається встановлений
судом строк для подання суб'єктом
владних повноважень - відповідачем до
суду першої інстанції звіт про
виконання постанови, якщо вона вимагає
вчинення певних дій.

Виходячи із системного аналізу
вищенаведених правових норм, колегія
суддів дійшла висновку, що встановити
судовий контроль за виконанням рішення
суб'єктом владних повноважень -
відповідачем у справі, суд першої чи
апеляційної інстанції може під час
прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом
шляхом зобов'язання суб'єкта владних
повноважень надати звіт про виконання
судового рішення, розгляду поданого
звіту на виконання постанови суду
першої, апеляційної чи касаційної
інстанцій, а в разі неподання такого
звіту - встановленням нового строку для
подання звіту та накладенням штрафу.

Тобто, встановлення судового контролю
за виконанням судового рішення є
правом суду, а не його обов'язком, яке
реалізується виключено під час
прийняття постанови по суті.

Також, колегія суддів зазначає, що
ухвалою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 01.07.2014р було вирішено питання за
заявою позивача щодо зобов'язання
суб'єкта владних повноважень подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення, та за
наслідками розгляду відмовлено ОСОБА_1
у задоволенні заяви про ухвалення
додаткової постанови, допущення
постанови суду до негайного виконання
та покладення зобовязання на
відповідача управління Пенсійного
Фонду України в м. Кременчуці
Полтавської області подання звіту про
виконання судового рішення. Вказану
ухвалу позивач не оскаржував.

За таких обставин, колегія суддів
переглянувши, у межах апеляційних
скарг, рішення суду першої інстанції,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області
залишити без задоволення.

Постанову Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 25.06.2014р. по справі № 524/5239/14-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Макаренко
Я.М.Судді(підпис) (підпис) Мінаєва О.М.
Шевцова Н.В.