Справа № 811/3358/13-а
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2014 рокусправа № 811/3358/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Головко О.В.

суддів:
Суховарова А.В. Ясенової Т.І.

за участю секретаря судового
засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Маловисківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області на постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2013
року в адміністративній справі

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Новомиргородський
елеватор»

до Маловисківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

До суду надійшов позов Приватного
акціонерного товариства
«Новомиргородський елеватор», в якому
позивач просить визнати протиправним
та скасувати податкове
повідомлення-рішення № 0 від 01
липня 2013 року, прийняте
Маловисківською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2013
року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову господарського суду
Кіровоградської області та прийняту
нову постанову, якою у задоволенні
позову відмовити. Апеляційна скарга
ґрунтується на тому, що судом першої
інстанції не надано належної оцінки
обставинам справи та нормам чинного
законодавства, що призвело до
прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, а також правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права та правової
оцінки обставин у справі, колегія
суддів доходить висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що Маловисківською
об'єднаною державною податковою
інспекцією було проведено
документальну планову виїзну
перевірку ПрАТ «Новомиргородський
елеватор» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01 по 30 квітня 2012 року за
взаємовідносинами з ТОВ «Будкомплект»,
за результатами якої складено Акт від
05.06.2013 № 22/2210/00954685.

В ході перевірки суб'єкт владних
повноважень дійшов висновку про
порушення позивачем підпункту 198.6
статті 198 Податкового кодексу України,
а саме платником податків завищено
суми податкового кредиту за квітень 2012
року на суму 53664,00 грн. внаслідок
безпідставного формування податкового
кредиту за господарськими операціями з
ТОВ «Будкомплект», які не мали
реального характеру.

На підставі Акту перевірки податковим
органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 01 липня 2013
року № .

Надаючи оцінку обґрунтованості
висновків податкового органу та
правомірності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення суд
апеляційної інстанції зазначає, що
відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК
України витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Положеннями пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України
передбачено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті та інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Витрати операційної діяльності,
зокрема, включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Положеннями підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
встановлено, що податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає, зокрема, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів (послуг) або
дата отримання платником податку
товарів (послуг), що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Положеннями пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання товарів
(послуг), на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту
(п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи 06
квітня 2012 року між ПрАТ
«Новомиргородський елеватор»
(покупець) та ТОВ «Будкомплект»
(постачальник) укладено договір
поставки № 604/1, предметом якого є
постачання позивачеві 49920 л пічного
нафтового палива. За умовами договору
постачання товару здійснюється
транспортом постачальника.

Факт поставки товару за вказаним
договором підтверджується наявними у
матеріалах справи податковою
накладною видатковими накладними,
актом наданих послуг,
товарно-транспортними накладними,
платіжними дорученнями та
банківськими виписками по рахунку
позивача.

При цьому колегія суддів встановила, що
вказані первинні документи складені
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Вищезазначений договір не був визнаний
недійсним в судовому порядку.

Таким чином суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що факт здійснення ПрАТ
«Новомиргородський елеватор»
господарських операцій з ТОВ
«Будкомплект» підтверджується
належними та достатніми первинними
документами бухгалтерського обліку, що
є підставою для віднесення сум ПДВ,
сплачених в ціні послуг, до податкового
кредиту та отримання бюджетного
відшкодування, а також для віднесення
сум витрат по вказаним угодам до
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування податком на
прибуток.

Щодо посилання апелянта на довідку ДПІ
у Дзержинському районі м. Харкова від
06.02.2013 № 96/2207/33066131 «Про результати
зустрічної звірки ТОВ «Будкомплект»
щодо документального підтвердження
господарських відносин із платником
податків та зборів ТОВ «Реалтранс
груп», їх реальності та повноти
відображення в обліку за період з 01.04.2012
по 30.04.2012», а також на Акт ДПІ у
Ворошиловському районі м. Донецька
«Про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Реалтранс груп» з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
взаємовідносинам з підприємствами за
період з 01.02.2012 по 30.04.2012» № 227/22-2/37903438
від 05.07.2012, колегія суддів зазначає, що
останні не стосуються діяльності
позивача, а неналежне виконання
податкових зобов'язань контрагентами
позивача, в тому числі за ланцюгом
постачання, тягне відповідальність та
негативні наслідки саме для цих осіб.
Зазначені обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість та у випадку, коли останній
виконав усі передбачені законом умови
стосовно отримання такого
відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Доводи апелянта щодо не підтвердження
подальшого використання придбаного
товару не можуть впливати на
визначення правомірності спірного
податкового повідомлення-рішення, адже
це питання не було предметом
дослідження під час проведення
документальної планової виїзної
перевірки, за результатами якої
прийнято останнє.

З огляду на викладене колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про протиправність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень. Суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстави для його скасування
відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу
Маловисківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області залишити без
задоволення, а постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2013
року в адміністративній справі №
811/3358/13-а - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня складання в
повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 07
липня 2014 року.

Головуючий:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров

Суддя:
Т.І. Ясенова