Справа № 821/2124/14
Суддя: Варняк С.О.
Дата ухвалення: 2014-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

821/2124/14

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 р.

м. Херсон

Справа № 821/2124/14

встановив:

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача до суду не з'явився, до суду надіслав заперечення від 04.07.2014 року, де зазначив, що товариство з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Від" надавала щомісяця, починаючи з червня 2013 року - моменту початку використання найманої праці на підприємстві, до Херсонського міського центру зайнятості інформацію про створені робочі місця та вакансії для працевлаштування інвалідів шляхом надання звітів про наявність робочого місця та потребу у працівниках за формою №3-ПН.

Таким чином, на підприємстві були передбачені робочі місця для штатних працівників - інвалідів, створені відповідно до 4% нормативу, проте органи, які займаються направленням інвалідів для працевлаштування, таких осіб не направляли. Крім того, обов'язок підприємства створити робочі місця для інвалідів не супроводжується його обов'язком їх працевлаштувати.

Згідно з ч.4 ст.122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе розглянути адміністративну справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

06.06.13, 21.06.13, 04.07.13 року відповідач направляв до Херсонського міського центру зайнятості звіти "Про наявність вакансій" форми 3-ПН.

05.08.13, 30.08.13, 30.09.13, 29.10.13, 19.12.13, 16.01.14 року відповідач направляв до Херсонського міського центру зайнятості звіти "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" форми 3-ПН.

21.05.2014 року товариство з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Від" надало до позивача звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за формою 10-ПІ, який останній отримав 21.05.2014 р. У звіті в рядку "01" "середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб)" зазначено – 40, у рядку "02" з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким … встановлена інвалідність" -, у рядку "3" "кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на створених робочих місцях" - 2.

За змістом статті 19 Закону України від 21 березня 1991 року №875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Статтею 18 Закону №875-XII передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 19 Закону №875-XII того ж закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Таким чином, суд критично відноситься до посилання позивача на вимоги ст. 19 Закону №875-XII щодо обов’язку відповідача працевлаштовувати інвалідів.

Вимоги ст. 19 Закону №875-XII необхідно розглядати у сукупності з вимогами ст. 18 Закону № 875-XII про здійснення інвалідами своїх прав, шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

У частині 1 ст. 20 Закону №875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації. у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів, менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Разом з тим адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Законом України від 25 червня 1991 року №1251-XII "Про систему оподаткування", а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення. Такі санкції не можуть застосовуватися у разі відсутності необхідної кількості працевлаштованих інвалідів, якщо при цьому суб'єкт господарювання вжив усіх передбачених законом заходів для працевлаштування останніх, тобто коли у його діях відсутній склад правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. У частині 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Як встановлено судом, відповідач вжив усі залежні від нього заходи для недопущення господарського правопорушення, а саме створив робочі місця для працевлаштування інвалідів, неодноразово направляв звіти про вакансії до Херсонського міського центру зайнятості.

У зв'язку з тим, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження відповідача інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 8, 9, 12, 19, 158, 159, 161, 162, 163 КАС України, суд -

постановив:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення.

В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Варняк С.О.

кат. 10.3.4