Справа № 0910/2909/2012
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року
Справа № 876/10001/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді:
Гуляка В.В.

суддів:
Судової-Хомюк Н.М., Шинкар Т.І.

за участі секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Косівського
районного суду Івано-Франківської
області від 21 червня 2013 року в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Нижньоберезівської
сільської ради Косівського району
Івано-Франківської області, третя
особа ОСОБА_3, про визнання
протиправними дій, визнання нечинним
рішення,

встановив:

У грудні 2012 року позивач ОСОБА_1
звернулась в суд із адміністративним
позовом до відповідача
Нижньоберезівської сільської ради
Косівського району Івано-Франківської
області, в якому просила : 1) визнати
протиправними дії відповідача при
прийнятті рішення про поділ земельної
ділянки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3; 2) визнати
нечинним рішення відповідача № 6-9/2012
від 07.07.2012 року щодо розділення
земельної ділянки, якою користувалися
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у
рівних частинах, тобто по 0,8750 га..

В обгрунтування позовних вимог
покликалась позивач на те, що ОСОБА_5
був її чоловіком і помер ІНФОРМАЦІЯ_3
року, а ОСОБА_4 був батьком її чоловіка і
помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Оскарженим
рішенням сільської ради незаконно
розподілено земельну ділянку площею 1,75
га. між позивачем ОСОБА_1 і ОСОБА_3. Ця
земельна ділянка ще із 1993 року
рахувалась за господарством позивача
та ОСОБА_5. Цією земельною ділянкою 1,75
га. позивач користується із 1993 року і
продовжує користуватись після смерті
чоловіка ОСОБА_5 по даний час, та
сплачує земельний податок. Рішенням
сільської ради № 4-5/2011 року від 30.10.2011
року їй надано дозвіл на виготовлення
технічної документації на оформлення
права власності на цю земельну ділянку.
Ця земельна ділянка у позивача не
вилучалась. ОСОБА_3 не має жодних прав
на половину цієї земельної ділянки, а
тому, на думку позивача, оскарженим
рішенням неправомірно передано
половину цієї земельної ділянки третій
особі ОСОБА_3.

Постановою Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 21.06.2013
року в задоволенні позову відмовлено.

З цією постановою суду не погодилась
позивач ОСОБА_1 і оскаржила її в
апеляційному порядку. Вважає апелянт,
що постанова суду першої інстанції є
незаконною, винесена з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, а тому постанова
суду підлягає скасуванню з підстав
наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт посилається на те, що суд
першої інстанції безпідставно не
врахував доводів позивача щодо
обґрунтованості позовних вимог. Вказує
апелянт, що розглядуваною земельною
ділянкою площею 1,75 га. вона
користується на законних підставах, із
1993 року разом із чоловіком ОСОБА_5, а
після його смерті з вересня 2005 року -
особисто. Ця земельна ділянка не
вилучалась у позивача у визначеному
законом порядку. ОСОБА_3 не має жодних
прав на цю земельну ділянку, а тому
оскарженим рішенням від 07.07.2012 року
неправомірно передано половину цієї
земельної ділянки третій особі ОСОБА_3.

За наслідками апеляційного розгляду
апелянт просить скасувати постанову
суду першої інстанції від 21.06.2013 року та
прийняти нову постанову, якою
задоволити позовні вимоги.

Суд апеляційної інстанції заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі та
з'явились в засідання суду апеляційної
інстанції,перевіривши матеріали
справи, обговоривши підстави та межі
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційну скаргу слід задоволити
частково, з врахуванням наступного.

Судом встановлено, що оспореним
рішенням сесії Нижньоберезівської
сільської ради Косівського району
Івано-Франківської області № 6-9/2012 від
07.07.2012 року розділено земельні ділянки,
якими користувалися ОСОБА_4 та ОСОБА_5
між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у рівних частинах,
тобто по 0,8750 га. (а.с. 46).

Суд апеляційної інстанції не
погоджується із висновками суду першої
інстанції щодо правомірності
вказаного рішення відповідача.

Так, статтями 12, 122 ЗК України (в
редакції на час розглядуваних
правовідносин) передбачено, що до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин належать, зокрема,
розпорядження землями територіальних
громад, передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Норми безоплатної передачі земельних
ділянок, визначені статтею 121 ЗК
України, а Порядок безоплатної
приватизації земельних ділянок
громадянами визначений статтею 118 ЗК
України.

Відповідно до ст. 118 ЗК України, рішення
органів виконавчої влади та органів
місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки. Громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідної
районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
висновки конкурсної комісії (у разі
надання земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). Сільська,
селищна, міська рада розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні.

Із матеріалів адміністративної справи
видно, що рішенням Нижньоберезівської
сільської ради від 04.12.1995 року було
передано ОСОБА_5 у приватну власність
земельну ділянку площею 0,8490 га., в тому
числі 0,2495 га. для обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель і 0,5995 га. для ведення
особистого підсобного господарства, а
також надано в постійне користування
для ведення особистого підсобного
господарства - 0,3950 га. і надано в
тимчасове користування для
сінокосіння і випасання худоби - 0,5000
га., тобто усього 1,7440 га.. Цим же
рішенням було передано у власність та в
користування земельні ділянки ОСОБА_4
розмірами 0,8480 га. і 0,1000 га. (а.с. 98).

Записами погосподарських книг за 1991-2005
роки підтверджується, що ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 мали
різні домогосподарства. Згідно записів
цих погосподарських книг у
господарстві ОСОБА_5 проживала дружина
ОСОБА_1, тобто позивачка у справі, за
господарством рахувалась земля : 1995 р. -
2,10 га., 1996 р., 1997 р. - 1,75 га., 1998 р., 1999 р. - 2,25
га., 2000 - 2005 роки - 1,75 га.. Згідно записів
погосподарських книг за господарством
ОСОБА_4 рахувалась земля : 1991 - 2005 роки -
0,80 га. (а.с. 50-51).

Позивач ОСОБА_1 являється спадкоємцем
після смерті чоловіка ОСОБА_5, згідно
свідоцтва від 10.10.2006 року про право на
спадщину за законом та витягу від 25.10.2006
р. про реєстрацію права власності на ?
частину будинку АДРЕСА_1 (а.с. 64, 65).

Згідно довідки Нижньоберезівської
сільської ради № 493 від 19.07.2010 року за
господарством ОСОБА_1 було закріплено
земельну ділянку загальною площею 2,13
га. (а.с. 66).

Квитанціями за 1994 - 2011 роки,
повідомленнями ДПІ у Косівському
районі Ів.-Франківської області від
24.11.2010 р. і від 15.10.2012 р. підтверджуються
доводи позивача про сплату нею
земельного податку за користування
розглядуваною земельною ділянкою.

У письмовій заяві від 16.11.2006 року до
Нижньоберезівської сільської ради
позивач ОСОБА_1 просила закріпити за
нею земельну ділянку 1,75 га. для
обслуговування житлового будинку і
ведення сільського господарства (а.с.
62).

Рішенням Нижньоберезівської сільської
ради № 4-5/2011 від 30.10.2011 року позивачу
ОСОБА_6 надано дозвіл на виготовлення
технічної документації на оформлення
права власності на землю (а.с. 48).

Згідно записів погосподарських за
2007-2012 роки за господарством ОСОБА_1
рахувалася не приватизована земельна
ділянка площею 2,15 га., доки її не було
зменшено до 1,2750 га. оспореним рішенням
№ 6-9/2012 від 07.07.2012 р. (а.с. 60).

З врахуванням наведеного, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що відповідач
Нижньоберезівська сільська рада
приймаючи оспорене рішення № 6-9/2012 від
07.07.2012 року не врахував права позивача
ОСОБА_1 на розглядувану земельну
ділянку площею 1,75 га., яка рахувалась за
її домогосподарством із 1993 року,
рішення прийняв без врахування
фактичних обставин справи та з
порушенням права позивача на участь у
процесі прийняття цього рішення.

Крім цього, суд апеляційної інстанції
враховує, що в матеріалах справи немає
доказів про наявність рішень
Нижньоберезівської сільської ради про
передачу у власність чи в користування
ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,8750 га.
із загальної площі земельної ділянки
1,75 га..

Згідно ж рішення Нижньоберезівської
сільської ради № 4-5/2007 від 17.01.2007 р.
ОСОБА_3 було надано в користування 0,40
га. земельної ділянки, якою
користувався до дня смерті ОСОБА_4 (а.с.
63).

Також в матеріалах справи немає і
відповідачем не наведено обгрунтувань
того, якими саме правовими нормами,
технічними та іншими матеріалами
керувалась Нижньоберезівська сільська
рада при прийнятті спірного рішення
про розподіл земельних ділянок.

Відповідно до ст. 71 ч.2 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З врахуванням наведеного, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про протиправність і
наявність підстав для скасування
оспореного позивачем рішення
відповідача № 6-9/2012 від 07.07.2012 року.

Відносно позовної вимоги про визнання
протиправними дій відповідача, то така
позовна вимога до задоволення не
підлягає, оскільки позивачем не
уточнено і не наведеного обґрунтувань
того, які саме дії відповідача
позивачем оспорюються, в чому полягає
зміст таких дій, ким і коли вони були
вчинені.

Таким чином, постанову суду першої
інстанції від 21.06.2013 року, яка прийнята
з неповним з'ясуванням обставин, що
мають значення для справи, з
невідповідністю висновків суду першої
інстанції фактичним обставинам справи,
з порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, слід скасувати та прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги
задоволити частково.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити
частково.

Постанову Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 21
червня 2013 року в адміністративній
справі за позовом ОСОБА_1 до
Нижньоберезівської сільської ради
Косівського району Івано-Франківської
області - скасувати і прийняти нову
постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити
частково.

Визнати протиправним і скасувати
рішення 9 сесії 6 скликання
Нижньоберезівської сільської ради
Косівського району Івано-Франківської
області № 6-9/2012 від 07.07.2012 року про
розділення земельних ділянок між
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у рівних частинах,
тобто по 0,8750 га..

В задоволенні решта позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів
після набрання нею законної сили може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
В.В. Гуляк

Судді:
Н.М. Судова-Хомюк

Т.І. Шинкар

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 25.07.2014 року.