Справа № П/811/1538/14
Суддя: Г.П. Нагібіна
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------ПОСТАНОВА
Справа № П/811/1538/14
Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючої - судді Нагібіної Г.П.
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Олександрійської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області про
скасування податкових повідомлень -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до Олександрійської ОДПІ ГУ Міндоходів
у Кіровоградській області в якому
просить скасувати податкові
повідомлення - рішення від 20.03.2014 року
Позивач не погоджується з висновками
акту перевірки та прийнятими на його
підставі податковими
повідомленнями-рішеннями й мотивує
позовні вимоги тим, що вказані рішення
порушують права позивача, суперечать
діючому законодавству, прийняті на
основі необґрунтованих висновків
перевіряючого податкового органу.
Позивач вважає, що висновки Акта
перевірки є необґрунтованими і
незаконними, та такими, що не
відповідають фактичним обставинам,
оскільки ґрунтуються лише на
припущеннях, що в свою чергу, не
підтверджені належними документами. Як
наслідок, штрафні (фінансові) санкції
застосовані згідно спірних
податкового повідомлення-рішення та
рішення на його підставі, являються
неправомірними та підлягають
скасуванню.

Відповідачем подано письмові
заперечення на позов, вимоги не
визнаються в повному обсязі та
зазначається, що прийняття
оскаржуваних рішень обумовлено
порушенням податкового законодавства,
що виявлені під час перевірки, а тому
рішення є правомірними та не
підлягають скасуванню.

За таких обставин, відповідач зазначає,
що оскаржувані рішення винесені
правомірно та відповідно до вимог
чинного законодавства, а тому позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Дослідивши подані позивачем документи
і матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, представника
відповідача, покази свідків,
дослідивши матеріали справи, повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, адміністративний суд,

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_1 08.04.1999 р. зареєстрований в
якості суб'єкта господарювання
виконавчим комітетом Олександрійської
міської ради за №0003333 та
перебуває на податковому обліку в
Олександрійській ОДПІ з 08.04.1999 року за
№4669.

Олександрійська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області (далі
відповідач) у розумінні статті 3 КАС
України є суб'єктом владних
повноважень, рішення якого оскаржено.

Згідно наказу Олександрійської ОДПІ
від 28.01.2014 року №44 «Про проведення
планової перевірки фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1» посадовими особами
податкового органу проведено
перевірку позивача, про що складено акт
від 28.02.2014 року №000004/11-28-17-03/НОМЕР_1 (далі
- акт перевірки, а.с.28-64).

Висновками перевірки є, на думку
податкового органу, порушення
позивачем:

- п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу
України - завищено суму загального
оподатковуваного доходу на 445900,65 грн., в
тому числі за 2011 рік на 444566,15 грн., за 2012
рік на 1334, 50 грн., та занижено суму
загального оподатковуваного доходу за
2013 рік на 3416,19 грн., завищено
задекларовані витрати на 465918,89 грн., в
тому числі за 2011 рік на455690,39 грн., за 2012
рік на 10228,50 грн., та занижено
задекларовані витрати за 2013 рік 3416,19
грн., в результаті чого донараховано
податок на доходи фізичних осіб в сумі
3002,70 грн., в тому числі за 2011 рік на 1668, 60
грн., за 2012 рік на 1334, 10 грн.;

- пп.201.11 ст.201 Податкового кодексу
України, донараховано ПДВ в сумі 44582,76
грн., в тому числі за січень 2011 року -
5252,75 грн., за лютий 2011 року - 3923,42 грн., за
березень 2011 року - 4367,00 грн., за квітень
2011 року - 3091,61 грн., за травень 2011 року -
3578,52 грн., за червень 2011 року - 350,52 грн.,
за липень 2011 року - 2334, 89 грн., за
вересень 2011 року - 3333,35 грн., за жовтень
2011 року - 11776, 33 грн., за грудень 2011 року -
407,21 грн., за березень 2012 року - 6167,16 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено:

- податкове повідомлення - рішення
№ від 20.03.2014 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем «Адміністративні штрафи та
інші санкції» в розмірі 510,00 грн. (а.с.10);

- податкове повідомлення - рішення
№ від 20.03.2014 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на доходи фізичних
осіб, що сплачується податковими
агентами, із доходів платника податку у
вигляді заробітної плати в розмірі 510,00
грн. (а.с.11);

- № від 20.03.2014 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особам за результатами
річного декларування в розмірі 3753,38
грн., в тому числі основного платежу -
3002,70 грн. та застосованих штрафних
(фінансових) санкцій - 750,68 грн. (а.с.12);

- № від 30.04.2014 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість на
загальну суму 50588,50 грн., в тому числі
основного платежу - 44582,76 грн. та
застосованих штрафних (фінансових)
санкцій - 6005,74 грн. (а.с.13).

Правомірність та обґрунтованість
оскаржуваних рішень є предметом спору,
який передано на вирішення суду.

Щодо податкового повідомлення -
рішення № від 20.03.2014 р., яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем «Адміністративні штрафи та
інші санкції» в розмірі 510,00 грн. суд
зазначає наступне.

Під час перевірки податковим органом
встановлено, що ФОП ОСОБА_1 книгу обліку
доходів та витрат не вів, на перевірку
її надано не було, чим порушено вимоги
п.44.1 ст.44, п. 176.1 ст.176, п.177.10 ст.177
Податкового кодексу України.

Позивач, не погодившись з зазначеним
податковим повідомленням - рішенням,
зазначив, що воно прийнято з порушенням
вимог податкового законодавства, в з
в'язку з тим, що податковим органом не
конкретизовано в самому рішнні
підпункт п.176.1 ст.176 Податкового кодексу
України, який порушив позивач.

При цьому доказів ведення книги обліку
доходів та витрат ФОП ОСОБА_1 до суду не
надано.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 Податкового
кодексу України фізичні особи -
підприємці зобов'язані вести Книгу
обліку доходів і витрат та мати
підтверджуючі документи щодо
походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та
порядок її ведення визначаються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Отже, позивач був зобов'язаний вести
книгу обліку доходів і витрат.

Згідно пункту 121.1 статті 121 ПК України,
незабезпечення платником податків
зберігання первинних документів,
облікових та інших регістрів,
бухгалтерської та статистичної
звітності, інших документів з питань
обчислення і сплати податків та зборів
протягом установлених статтею 44 цього
Кодексу строків їх зберігання та/або
ненадання платником податків
контролюючим органам оригіналів
документів чи їх копій при здійсненні
податкового контролю у випадках,
передбачених цим Кодексом, - тягнуть за
собою накладення штрафу в розмірі 510
гривень.

Оскільки позивачем до суду не надано
доказів ведення Книги обліку та витрат,
суд дійшов висновку, що відповідачем
правомірно застосовано до позивача
суму штрафних санкцій в розмірі 510,00
грн.

Посилання представника позивача на
неконкретизацію абзацу пункту 176.1
статті 176 ПК України, не приймається
судом, з огляду на те, що дана
неточність не спростовує допущене
позивачем порушення податкового
законодавства, а суть порушення
зазначена також і в акті перевірки, на
підставі якого винесене дане податкове
повідолмення - рішення.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позову в частині визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення - рішення № від
20.03.2014 р.

Щодо податкового повідомлення -
рішення № від 20.03.2014 р., яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на доходи фізичних
осіб, що сплачується податковими
агентами, із доходів платника податку у
вигляді заробітної плати в розмірі 510,00
грн. суд зазначає наступне.

Податковим органом під час
перевірки дотримання самозайнятою
особою встановленого порядку
заповнення Податкового розрахунку
(форма 1ДФ) , достовірності, повноти
відображення в ньому відповідних
відомостей встановлено, що в порушення
вимог пп. «б» п.176.2 ст.176 Податкового
кодекс у України, Порядку заповнення та
подання податковими агентами
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку встановлено, що позивачем в
розрахунках за формою 1ДФ, поданих до
податкового органу не відображено суми
виплачених доходів фізичним особам -
підприємцям при придбанні товарів
(робіт, послуг).

З такими висновками відповідача суд не
погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу а), б) пункту 176.2
ст.176 ПК України, особи, які відповідно
до цього Кодексу мають статус
податкових агентів, зобов'язані: а)
своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок;
б) подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до
контролюючого органу за місцем свого
розташування. Такий розрахунок
подається лише у разі нарахування сум
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду. Запровадження інших форм
звітності з зазначених питань не
допускається;

Згідно з підпунктом 177.7 статті 177 ПК
України, фізична особа-підприємець
вважається податковим агентом
працівника - фізичної особи, яка
перебуває з нею у трудових,
цивільно-правових відносинах, або
будь-якої іншої фізичної особи щодо
будь-яких оподатковуваних доходів,
нарахованих (виплачених, наданих) на
користь такої особи.

Як вбачається зі змісту акту перевірки,
позивач не реєстрував трудові договори
з фізичними особами, тобто позивач не
мав найманих працівників відносно яких
він міг виступати як податковий агент
розрахунок сум, яких не було включено
до звітів 1-ДФ.

В розділ 2.3 акту перевірки перераховано
особи, доходи, яких, не були відображені
в звіті 1-ДФ. Проте, згідно даного
переліку позивачем були перераховані
кошти ФОП ОСОБА_2 - за товар, ФОП ОСОБА_3 -
за товар, ФОП ОСОБА_4 - за товар, ФОП
ОСОБА_5 - за товар, ФОП ОСОБА_6 - за товар,
ФОП ОСОБА_7 -за товар, ФОП ОСОБА_10, ФОП
ОСОБА_8 - за товар, що підтверджується
долученими до справи копіями договорів
(а.с.182-190).

Тобто, всі господарські операції були
щодо купівлі позивачем товарів
відбулись між позивачем та фізичними
особами підприємцями. Жодних доказів
щодо оплати робіт чи то послуг
позивачем фізичним особам
відповідачем суду не надано і в акті
перевірки не відображено.

Позивач мав господарські відносини з
фізичними особами - підприємцями, а не з
фізичними особами, а відносно фізичних
осіб - підприємців позивач не є
податковим агентом. Оскільки позивач,
як зазначено в акті перевірки та
підтверджено в судовому засіданні
позивачем, не мав господарських
взаємовідносин з фізичними особами,
доходи від яких не включено до
розрахунку 1-ДФ, а мав господарські
взаємовідносини лише з фізичними
особами-підприємцями, тому не мав
обов'язку включати до звіту 1-ДФ
інформацію про такі виплати.

Суд дійшов висновку, що збільшення
грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб в розмірі 510
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями відповідач здійснив
неправомірно, а відтак, в цій частині
адміністративний позов належить
задовольнити.

Враховуючи вищезазначене, податкового
повідомлення - рішення № від
20.03.2014 р. підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення -
рішення № від 20.03.2014 р., яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб, суд
дійшов наступних висновків.

Згідно детального розрахунку
грошового зобов'язання по
оскаржуваному рішенню, наданому
відповідачем, позивачу визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб у зв'язку з
віднесенням до складу задекларованих
витрат вартість невикористаного
дизельного палива (а.с.250 т.1). Такі
висновки відповідач обгрунтовує тим,
що позивач перевіряючим особам не
надав подорожні листи на використання
дизельного пального.

Позивач на спростування даних
висновків зазначив, що перевіряючим
особам була надані усі первинні
документи щодо використання
придбаного дизельного палива та надав
копії таких документів суду (а.с.12-250 т.2 -
а.с.1-83 т.3). Крім того, позивач надав
зведені у таблиці дані придбання
пального та подорожніх листків (а.с.9-10
т.2).

Позивач та відповідач надав суду опис
документів пред'явлених для проведення
документальної перевірки (а.с.5-6, 11 т.2),
проте, з даного переліку неможливо
встановити відсутність де яких
дкоументів, оскільки в переліку
зазначені назви документи, кількість
яких обрахована папками.

Отже, суд зазначає, що в судовому
засіданні не підтверджено висновки
відповідача що не використання
позивачем придбаного дизельного
палива, оскільки позивач при зверненні
до суду надав, подорожні листи за
періоди, у яких відповідач не врахував
суми витрат (а.с.19-22 т.1).

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК
України, до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов
висновку, що позивачем правомірно
віднесено до складу витрати, витрати у
сумі 11124 грн. за 2011 р. та 10228,50 грн. за 2012
р., а тому податкове повідомлення -
рішення № від 20.03.2014 р.. яким
збільшено суму податку на доходи
фізичних осіб в сумі 3002,70 грн. за
основним платежом та 750,68 грн. за
штрафними санкціями підлягає
скасуванню.

Щодо податкового повідомлення -
рішення № від 30.04.2014 р., яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість,
суд дійшов наступних висновків.

Під час перевірки податковим органом
встановлено, що за період з 01.01.2011 р. по
31.12.2013 р. позивачем задекларовано
податкового кредиту з ПДВ у сумі 731491,00
грн.

Відповдіач дійшов висновку, що ФОП
ОСОБА_1 завищив задекларований
податковий кредит на 267496,56 грн.., в тому
числі ПДВ - 44582,76 грн., а саме: за січень
2011 р. - 5252,75 грн., за лютий 2011р. - 3923,42 грн.;
за березень 2011 р. - 4367,00 грн., за квітень
2011р. - 3091,61 грн., за травень 2011 р. - 3578,52
грн., за червень 2011 р. - 350,52 грн., за
липень 2011 р. - 2334,89 грн., за вересень 2011 р.
- 3333,35 грн., за жовтень 2011 р. - 11776,33 грн., за
грудень 2011 р. - 407,21 грн., за березень 2012 р.
- 6167,16 грн., чим порушено вимоги пп.201.11
ст.201 ПК України.

Вказане порушення, на думку
податкового органу, виникло внаслідок
включення до податкового кредиту
фіскальних чеків, загальна сума яких
перевищує 200,00 грн.

Відповідно до акту перевірки, ФОП
ОСОБА_1 донараховано ПДВ в сумі 44582,76
грн., в тому числі за січень 2011 року -
5252,7 грн., за лютий 2011 року - 3923,42 грн. У
зв'язку з цим, відповідачем визначено
суму грошового зобов'язання в
податковому повідомлення - рішення від
20.03.2014р. №.

Так, згідно детального розрахунку суми
збільшеного грошового зобов'язання,
відповідач визначив суму податку за
січень 2011 р. у сумі 5252,75 грн. та за лютий
2011 р. у сумі 3923,42 грн. (а.с.250 т.1).

Згідно п.102.1. ст.102 ПК України,
контролюючий орган, крім випадків,
визначених пунктом 102.2 цієї статті, має
право самостійно визначити суму
грошових зобов'язань платника податків
у випадках, визначених цим Кодексом, не
пізніше закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання.

Податкові декларації по ПДВ подаються
щомісяця протягом 20 календарних днів,
що настають за останнім календарним
днем звітного (податкового) місяця
(ст.203 ПК України).

Останнім днем подання податкової
декларації з ПДВ за січень 2011р. -
20.02.2011р., а останнім днем подання
податкової декларації по ПДВ за лютий
2011р. - 20.03.2011р. (а.с.173-181 т.1).

Податкове повідомлення - рішення
№ винесено 20.03.2014 р.

Граничний строк подачі податкової
декларації з ПДВ за січень 2011 р. - 20.02.2011
р., а тому відлік 1095 днів розпочався з
21.02.2011 р.

Період з 21.02.2011р. по 31.12.2011р. (включно)
становить 314 днів, кількість днів в 2012 р.
становить 366 днів (2012р. є високосним),
кількість днів в 2013 р. - 365, період з
01.01.2014р. по 20.03.2014р. (включно) становить 79
днів. Тобто, сума ПДВ за січень 2011 р.
визначено відповідачем на 1124 днів.

Граничний строк подачі податкової
декларації з ПДВ за лютий 2011 р. - 20.02.2011
р., а тому відлік 1095 днів розпочався з
21.02.2011 р.

Період з 21.02.2011р. по 31.12.2011р. (включно)
становить 286 днів, кількість днів в 2012 р.
становить 366 днів (2012р. є високосним),
кількість днів в 2013 р. - 365, період з
01.01.2014р. по 20.03.2014р. (включно) становить 79
днів. Тобто, сума ПДВ за січень 2011 р.
визначено відповідачем на 1096 день.

Якщо протягом зазначеного строку
контролюючий орган не визначає суму
грошових зобов'язань, платник податків
вважається вільним від такого
грошового зобов'язання, а спір стосовно
такої декларації та/або податкового
повідомлення не підлягає розгляду в
адміністративному або судовому
порядку (статті 102 ПК України).

Таким чином, суд погоджується з
позицією позивача, що податковим
органом прийнято податкове
повідомлення - рішення № щодо
донарахування ПДВ за січеньта лютий 2011
року з порушенням строків,
встановлених п.102.1. ст.102 ПК України.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов
висновку, що оскаржуване рішення в
частині визначення грошового
зобов'язання з ПДВ за січень та лютий 2012
р. в сумі 9176,17 грн. є протиправним.

Щодо формування податкового кредиту за
фіскальними чеками, суд дійшов
наступних висновків.

Згідно пп. «б» п.201.11 ст.201 ПК України
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту
без отримання податкової накладної,
також є касові чеки, які містять суму
отриманих товарів/послуг, загальну
суму нарахованого податку (з
визначенням фіскального номера та
податкового номера постачальника). При
цьому з метою такого нарахування
загальна сума отриманих товарів/послуг
не може перевищувати 200 гривень за день
(без урахування податку).

Аналізуючи вказану норму, суд
погоджується з позицією позивача, що
законодавчо не встановлено обмеження,
що касовий чек, загальна сума якого
перевищує 240,00 грн. ( в тому числі ПДВ -
40,00 грн.) не може бути підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту без
отримання податкової накладної, а
ставить таке право платника податків в
залежність від загальної кількості
отриманих товарів/послуг.

Отже, позивач мав право на формування
податкового кредиту за фіскальними
чеками на суму ПДВ що не перевищує 40
грн.

Проте, згідно розрахунку наданого
позивачем такопій фіскальних чеків,
суд убачає, що позивач відносив до
складу податкового кредиту суми ПДВ за
фіскальними чеками, які виписані в
інших податкових періодох, ніж
сформовано податковий кредит.

Згідно абзацу 3 пункту 198.6 статті 198 ПК
України визначено, що у разі якщо
платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Отже, позивач мав право формувати
податковий кредит з урахуванням пп. «б»
п.201.11 ст.201 ПК України, у тому
податкового періоді, в якому такі
фіскальні чекі виписані, оскільки
абзац 3 пункту 198.6 статті 198 ПК України
надає право протягом 365 днів формувати
податковий кредит лише на підставі
податкових накладних.

Враховуючи вищеописане, суд дійшов
висновку, про помилковість віднесення
позивачем до складу податкового
кредиту сум ПДВ на підставі фіскальних
чеків, які видані в іншому податковому
періоді.

Відповідач надав суду детальний
розрахунок грошового зобов'язання з
ПДВ в розрізі податкових періодів та
сум штрафних санкцій (а.с.250 т.1).

Так, згідно письмової інформації та
копії фіскальних чеків, суд дійшов
наступних висновків.

В березні 2011р. підставою для
нарахування ПДВ стали фіскальні чеки,
які виписані у попередніх податкових
періодах, а тому сума ПДВ в розмірі 4367
грн. визначена відповідачем
правомірно.

В квітні 2011р. підставою для нарахування
ПДВ стали фіскальні чеки на суму 18549,66
грн,, які виписані у попередніх
податкових періодах а тому сума ПДВ в
розмірі 3091,61 грн. визначена
відповідачем правомірно.

В травні 2011р. підставою для нарахування
ПДВ стали фіскальні чеки на суму 21471,12
грн,, 18 з яких виписано у попередніх
податкових періодах. Сума ПДВ за
фіскальним чеком від 11.05.2011 р. в сумі 40
грн. позивачем визначена правомірно, а
тому сума ПДВ в розмірі 3538,52 грн. (3578,52 -
40) визначена відповідачем правомірно.

В червні 2011р. підставою для нарахування
ПДВ стали фіскальні чеки на суму
2103,12грн, які виписані у попередніх
податкових періодах, а тому сума ПДВ в
розмірі 350,52 грн. визначена
відповідачем правомірно.

В липні 2011р. підставою для нарахування
ПДВ стали фіскальні чеки на суму 14009,34
грн., які виписані у попередніх
податкових періодах, а тому сума ПДВ в
розмірі 2334,89 грн. визначена
відповідачем правомірно.

В вересні 2011р. підставою для
нарахування ПДВ стали фіскальні чеки
на суму 20000,00 грн, які виписані у
попередніх податкових періодах, а тому
сума ПДВ в розмірі 3333,35 грн. визначена
відповідачем правомірно.

В жовтні 2011р. підставою для нарахування
ПДВ стали фіскальні чеки на суму 70657,98
грн. Сума ПДВ за фіскальними чеками від
23.10.11 - 8,60 грн., 04.10.11 - 40 грн., 04.10.11 - 40 грн.,
04.10.11 - 40 грн., 10.10.11 - 40 грн., 21.10.11 - 40 грн.,
22.10.11 - 40 грн., 02.10.11 - 40 грн., 22.10.11 - 40 грн.,
10.10.11 - 40 грн., 24.10.11 - 40 грн., 18.10.11 - 40 грн.,
27.10.11 - 40 грн., 04.10.11 - 40 грн., 29.10.11 грн. - 40
грн., 28.10.11 - 40 грн., 14.10.11 - 40 грн., 25.10.11 - 40
грн., 20.10.11 - 22,50 грн., які як виписані у
жовтні місяці так і були включені до
складу податкового кредиту у жовтні
місяці. Проте, оскільки в один день було
декілька чеків, а тому сума зарахування
до складу податкового кредиту в такі
дати підлягає зарахуванню лише в сумі 40
грн., а тому податковий кредит в сумі
551,10 грн. (13 х 40 + 8,6 + 22,50) сформовано
позивачем правомірно. Отже,
оскаржуване рішення в частині
визначення суми основного платежу в
розмірі 11225,23 грн. та віповідно штраф в
розмірі 2806 грн., відповідачем винесено
правомірно.

В грудні 2011р. підставою для нарахування
ПДВ підставою фіскальні чеки на суму
2443,36 грн,, які виписані у попередніх
податкових періодах, а тому сума ПДВ в
розмірі 407,21 грн. визначена
відповідачем правомірно.

В березні 2012р. підставою для
нарахування ПДВ стали фіскальні чеки
на суму 37002,96 грн, які виписані у
попередніх податкових періодах, а тому
сума ПДВ в розмірі 6167,16 грн. визначена
відповідачем правомірно.

Таким чином, як на думку суду,
позивач правомірно сформував суму
податкового кредиту за період з січня
2011 р. по грудень 2011 р. та у березні 2012 р. в
сумі 9767,27 грн. (5252,75+3923,42+551,10+40), а тому
оскаржуване рішення в цій частині та в
частині визначення штрафних санкцій в
сумі 148 грн. (40+551,10) х 25%)) належить
скасувати.

Позивач в судовому засіданні пояснив
суду, що формування податкового
кредиту за фіскальними чеками
зумовлено тим, що іноді, заправивши
автомобіль для здійснення перевезення
вантажу (основним видом діяльності
позивача є перевезення вантажів),
просто не вистачає кількості пального
на весь шлях, а тому водії здійснювали
заправку пального на АЗС з
використанням фіскальних чеків.

Проте, навіть такі об'єктивні обставини
не можуть змінити норми ПК України, яка
регулює порядок формування
податкового кредиту.

Вирішуючи питання про розподіл
судових витрат, суд виходить з
положень частини 3 статті 94 КАС України
та частинами 2,3 Закону України "Про
судовий збір".

За подання до суду
адміністративного позову з
майновими вимогами на загальну
суму 55361,88 грн. позивачем сплачено
судовий збір у розмірі 182 грн.
(а.с.2 т.1). З огляду на висновок суду
про частковое задоволення позовних
вимог на суму 14882,56 грн., суд вважає за
необхідне стягнути з позивачева
судовий збір до Державного бюджету
України, у розмірі 1149,47 грн. (1821-(14882,56 х
1821 : 55361,88) - 182)).

Керуючись ст. ст. 2,17, 94, 158 - 163 КАС
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 до Олександрійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
про скасування податкових повідомлень
- рішень задовольнити частково.

Скасувати податкове
повідомлення - рішення
Олександрійської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області від 20.03.2014 р.
№, яким збільшено грошове
зобов'язання за платежом: податок на
доходи фізичних осіб за штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 510 грн.

Скасувати податкове повідомлення
- рішення Олександрійської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Кіровоградській області
від 20.03.2014 р. №, яким збільшено
грошове зобов'язання за платежом:
податок на доходи фізичних осіб за
основним платежом в сумі 3002,70 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями в
сумі 750,68 грн.

Скасувати податкове повідомлення
- рішення Олександрійської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Кіровоградській області
від 20.03.2014 р. №, яким збільшено
грошове зобов'язання за платежом:
податок на додану вартість в частині
визначення основного платежу в сумі
9767,27 грн. та та штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 851,91 грн.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Стягнути з фізичної особи - підприємцю
ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1149,47 грн.
(одна тисяча сто сорок дев'ять) гривень
47 копійок.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку, передбаченому статтею 254 КАС
України та може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі,
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови суду, апеляційної
скарги через Кіровоградській окружний
адміністративний суд, з одночасним
надсиланням копії апеляційної скарги
до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
Г.П.
Нагібіна