Справа № 806/1016/14
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"22" липня 2014 р.
Справа № 806/1016/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Майора Г.І.

суддів:
Бучик А.Ю.

Одемчука Є.В.,

при секретарі
Городнюк В. М. ,

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

від відповідача: Житкевич С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги Фізичної
особи - підприємець ОСОБА_3,
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"17" квітня 2014 р. у справі за позовом
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання недійсними та
скасування податкових повідомлень -
рішень,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року Фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 звернулася до
Житомирського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просила, з урахуванням доповнень
(а.с.52-53) визнати недійсними та
скасувати наказ Головного управління
Міндоходів у Житомирській області №102
від 07.02.2014 року про проведення
фактичної перевірки та прийняті 20.04.2014
року Коростенською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області податкові
повідомлення-рішення №, №
та рішення про застосування фінансових
санкцій № /22-01/.

В обґрунтування позову зазначила, що
для проведення фактичної перевірки не
було підстав, передбачених пп. 80.2.2 п. 80.2
ст. 80 Податкового кодексу України, а
тому наказ №102 від 07.02.2014 року є
протиправним. До податкових
повідомленнях-рішеннях №, №
не надано розрахунку податкових
зобов'язань та штрафних (фінансових)
санкцій, в них відсутнє посилання на
пункт та статтю законодавчого акту,
порушення якого встановлено, в рішенні
про застосування фінансових санкцій
№/22-01/ відсутня перша частина
даного рішення. Порушення, встановлені
в акті перевірки не відповідають
дійсності.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 20.02.2014 року № в
частині застосування штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 680 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Присуджено ОСОБА_3 понесені нею судові
витрати у розмірі 182,70 грн. з
Державного бюджету України,
зобов'язавши орган Державної
казначейської служби України стягнути
судові витрати із Державного бюджету
України шляхом їх безспірного
списання.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Коростенська ОДПІ звернулося до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вищевказане рішення та
прийняти нове, яким відмовити в
задоволенні позову повністю. В
апеляційній скарзі відповідач
посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для скасування постанови суду першої
інстанції.

Також з апеляційною скаргою до суду
звернулася Фізична особа - підприємець
ОСОБА_3, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою позов задовольнити
повністю.

Позивач надав суду письмові
заперечення на апеляційну скаргу
відповідача.

Представник відповідача в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги
Коростенської ОДПІ підтримав в повному
обсязі та заперечив проти доводів
апеляційної скарги позивача.

Представник позивача в засіданні суду
доводи апеляційної скарги ФОП ОСОБА_3
підтримав в повному обсязі та
заперечив проти доводів апеляційної
скарги відповідача.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального законодавства, колегія
суддів уважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню з огляду на
таке.

Наказом Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
07.02.2014 року №102 "Про проведення
фактичної перевірки" (а.с.16) була
призначена фактична перевірка
діяльності фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 з 07.02.2014 року тривалістю 10 діб за
місцем фактичного провадження
діяльності, розташування
господарських або інших об'єктів права
власності платника податків за
адресою: м.Коростень вул. Житомирська, 2.

На виконання вказаного наказу
працівниками Головного управління
Міндоходів у Житомирській області в
період з 7 по 12 лютого 2014 року була
проведена фактична перевірка,
оформлена актом від 13.02.2014 року
№0038/06/30/22/НОМЕР_1 за результатами
фактичної перевірки щодо дотримання
порядку здійснення платником податків
розрахункових операцій, ведення
касових операцій, наявності патентів,
свідоцтв, у тому числі свідоцтв про
державну реєстрацію виробництва та
обігу підакцизних товарів (а.с.87).

12 лютого 2014 року зазначений акт був
підписаний без зауважень і один
примірник його отриманий фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 (а.с.13).

20 лютого 2014 року Коростенською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Житомирській області були
прийняті:

- податкове повідомлення-рішення
№ (а.с.10), яким до ОСОБА_3
застосовані штрафні санкції у розмірі
681 грн.;

- податкове повідомлення-рішення
№ (а.с.11), яким до ОСОБА_3
застосовані штрафні санкції у розмірі
23251,25 грн.;

- рішення про застосування фінансових
санкцій №/22-01/ (а.с.12), яким до
ОСОБА_3 застосований штраф у розмірі 1000
грн.

Щодо вимоги про скасування наказу
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області № 102 від 07.02.2014
року про проведення фактичної
перевірки.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) органи державної податкової
служби мають право проводити перевірки
платників податків (крім Національного
банку України) в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Статтею 75 ПК України визначено, що
органи державної податкової служби
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Згідно з пп.80.2.3 п.80.2 ст.80 ПК України
фактична перевірка може проводитися на
підставі рішення керівника органу
податкової служби, оформленого
наказом.

Стаття 81 ПК України передбачає умови та
порядок допуску посадових осіб
податкової служби до проведення
перевірки, а також можливість
недопущення платниками податків
посадових (службових) осіб органу
державної податкової служби до
проведення документальної виїзної або
фактичної перевірки.

Враховуючи, що наказ про перевірку є
актом одноразової дії і з дозволу
працівника позивача фактично був
реалізований, що свідчить про те, що
позивач визнав його правомірність,
допустивши відповідача до перевірки, і
погодився з діями перевіряючи щодо
його виконання, суд вважає, що
скасування наказу №102 від 07.02.2014 року не
може призвести до відновлення
порушених права позивача, а тому
позовні вимоги з приводу його
скасування задоволенню не підлягають.

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ від 20.02.2014 року.

Як вбачається з акту від 13.02.2014 року
№0038/06/30/22/НОМЕР_1, пояснень представника
відповідача, податковим
повідомленням-рішеням № були
застосовані штрафні санкції у розмірі:

- 680 грн. за незабезпечення щоденного
друку фіскальних звітних чеків за
09.08.2013 року та 09.02.2014 року;

- 1 грн. за не проведення розрахункової
операції на повну суму покупки через
РРО.

Позивачем був до справи наданий
фіскальний звітний чек за 09.08.2013 року
(а.с.30), оригінал якого був досліджений
судом.

Відносно не роздрукування фіскального
звітного чеку за 09.02.2014 року,
представник позивача пояснив, що у
зв'язку з відсутністю
електропостачання (що підтверджується
актом від 09.02.2014 року та довідкою ПАТ
"Коростенський завод "Янтар" №01/1182 від
22.07.2014 року), чек був роздрукований о 00:52
год. 10 лютого 2014 року.

Пункт 9 ст. 3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" зобов'язує суб'єктів
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг щоденно друкувати
на реєстраторах розрахункових
операцій (за виключенням автоматів з
продажу товарів (послуг) фіскальні
звітні чеки і забезпечувати їх
зберігання в книгах обліку
розрахункових операцій.

Відповідно до п. 2.6 глави 2 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного Банку України від
15.12.2004р. №637, уся готівка, що надходить
до кас, має своєчасно (у день одержання
готівкових коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися. У разі проведення
готівкових розрахунків із
застосуванням РРО або використанням РК
оприбуткуванням готівки є здійснення
обліку зазначених готівкових коштів у
повній сумі їх фактичних надходжень у
книзі обліку розрахункових операцій на
підставі фіскальних звітних чеків РРО
(даних РК).

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" фіскальний звітний чек -
документ встановленої форми,
надрукований реєстратором
розрахункових операцій, що містить
дані денного звіту, під час друкування
якого інформація про обсяг виконаних
розрахункових операцій заноситься до
фіскальної пам'яті; денний звіт -
документ встановленої форми,
надрукований реєстратором
розрахункових операцій, що містить
інформацію про денні підсумки
розрахункових операцій, проведених з
його застосуванням.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 18.02.2002р. №199 затверджено Вимоги щодо
реалізації фіскальних функцій
реєстраторами розрахункових операцій
для різних сфер застосування.

У пункті 2 Вимог щодо реалізації
фіскальних функцій реєстраторами
розрахункових операцій для різних сфер
застосування зміну визначено як період
роботи реєстратора від реєстрації
першої розрахункової операції після
виконання Z-звіту до виконання
наступного Z-звіту.

У примітках до формату і розрядності
даних, що зберігаються у фіскальній
пам'яті (додаток до названих Вимог)
зазначено, що максимальна тривалість
зміни РРО не повинна перевищувати 24
години.

Таким чином, виконання Z-звіту після
відновлення електоропостачання цілком
відповідає наведеній законодавчій
вимозі та не може кваліфікуватися як
порушення вимог пункту 9 статті 3 Закону

Таким чином відображені в акті від
13.02.2014 року № 0038/06/30/22/НОМЕР_1 порушення,
які виразились в незабезпечені
щоденного друку фіскальних звітних
чеків за 09.08.2013 року та 09.02.2014 року, не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні, позивач виконав свій
обов'язок, зазначений в п. 9 ст. 3 Закону
України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", а тому застосування до нього
штрафної санкції в сумі 680 грн.,
передбаченої п.4 ст. 17 цього Закону, є
протиправним, і податкове
повідомлення-рішення № в цій
частині підлягає скасуванню.

Щодо застосування штрафної санкції в
сумі 1 грн. за не проведення позивачем
розрахункової операції на повну суму
покупки, слід зазначити таке.

Враховуючи, що не проведення позивачем
розрахункової операції на повну суму
покупки через РРО в порушення вимог п.1
ст.3 Закону України від 06.07.1995 року
№265/95-ВР "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", підтверджується актом від
13.02.2014 року №0038/06/30/22/НОМЕР_1, який без
заперечень підписаний позивачем, в
позовній заяві з цього приводу нічого
не зазначено і представник позивача в
судовому засіданні суду першої
інстанції ніяких доводів на
спростування вказаного порушення не
навів, суд вважає, що штрафна санкція у
розмірі 1 грн. була застосована до
позивача правомірно, у відповідності
до п.1 ст. 17 Закону України від 06.07.1995
року №265/95-ВР "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг".

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ від 20.02.2014 року (а.с.11), яким до
ОСОБА_3 застосовані штрафні санкцій у
розмірі 23251,25 грн.

Як вбачається з акту від 13.02.2014 року
№0038/06/30/22/НОМЕР_1 та додатку №1 до нього
(а.с.89), перевіркою встановлено не
оприбуткування, в порушення підпунктів
2.2, 2.6 пункту 2 Положення про ведення
касових операцій у національній
валюті, затвердженого постановою
Правління Національного Банку України
від 15 грудня 2004 року №637 (далі -
Положення) сум готівкової виучки в
розділі ІІ КОРО в розмірі 4650,25 грн. (4400,75
грн.+153,00 грн.+96,50 грн.).

Те, що представником позивача в судове
засідання суду першої інстанції були
надані книги обліку розрахункових
операцій (КОРО), в розділі ІІ яких вже
були оприбутковані суми готівкової
виучки в розмірі 4650,25 грн., суд до уваги
не приймає, оскільки факт не
оприбуткування підтверджується актом
від 13.02.2014 року № 0038/06/30/22/НОМЕР_1 та
додатку №1 до нього, підписаних без
зауваження ОСОБА_3, а також показами
свідка ОСОБА_6, яка пояснила, що на
момент проведення перевірки
відповідних записів в розділі ІІ КОРО
не було.

Твердження ж представника позивача про
те, що наявність в КОРО фіскальних
звітних чеків свідчить про
оприбуткування готівки в КОРО, не
ґрунтується на вимогах законодавства.

Так, за правилами пункту 2.6 Положення
уся готівка, що надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися (абзац перший), при
цьому у разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням РРО або
використанням розрахункової книги
оприбуткуванням готівки є здійснення
обліку зазначених готівкових коштів у
повній сумі їх фактичних надходжень у
книзі обліку розрахункових операцій на
підставі фіскальних звітних чеків РРО
(даних розрахункової книги) (абзац
третій зазначеного пункту Положення).

Абзацом третім частини першої статті 1
Указу №436/95, який прийнятий згідно зі
статтею 25 Конституційного договору між
Верховною Радою України та Президентом
України від 8 червня 1995 року та діє до
прийняття відповідного закону,
установлено, що у разі порушення
юридичними особами всіх форм
власності, фізичними особами -
громадянами України, іноземними
громадянами та особами без
громадянства, які є суб'єктами
підприємницької діяльності, а також
постійними представництвами
нерезидентів, через які повністю або
частково здійснюється підприємницька
діяльність, норм з регулювання обігу
готівки у національній валюті, що
встановлюються Національним банком
України, до них застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафу,
зокрема, за неоприбуткування (неповне
та/або несвоєчасне) оприбуткування у
касах готівки - у п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми.

Наведене вище дає підстави дійти
висновку, що у разі проведення
готівкових розрахунків із
застосуванням РРО оприбуткуванням
готівки є сукупність дій з фіксації
повної суми фактичних надходжень
готівки у фіскальних звітних чеках РРО
(даних розрахункової книги) та
відображення на їх підставі готівки у
книзі обліку розрахункових операцій.
При цьому невідображення готівки у
книзі обліку розрахункових операцій
після їх проведення із застосуванням
РРО є порушенням порядку
оприбуткування готівки,
відповідальність за яке встановлена
саме Указом №436/95.

Вказана правова позиція висловлена в
постанові Верховного Суду України від
02.04.2013 року по справі №21-439а12 (а.с.83-86),
яка в силу приписів ст.244-2 КАС України є
обов'язковою.

Таким чином суд вважає податкове
повідомлення-рішення № від 20.02.2014
року правомірним, прийнятим відповідно
до діючого законодавства.

Щодо рішення про застосування
фінансових санкцій №/22-01/ від
20.02.2014 року (а.с.12), яким до ОСОБА_3
застосований штраф у розмірі 1000 грн.

Як вбачається з акту від 13.02.2014 року
№0038/06/30/22/НОМЕР_1, пояснень представника
відповідача, позивачем, в порушення
вимог ст.15 Закону України від 19.12.1995
року №481/95-ВР "Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів",
реалізовано 05.08.2013 року алкогольних
напоїв на суму 84,00 грн. через реєстратор
розрахункових операцій з
реєстраційним №, не внесений до
ліцензій на право здійснення
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями.

Факт реалізації 05.08.2013 року алкогольних
напоїв на суму 84,00 грн. через реєстратор
розрахункових операцій з
реєстраційним № позивачем не
заперечується.

Статтею 15 Закону України від 19.12.1995 року
№481/95-ВР "Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів"
передбачено, що роздрібна торгівля
алкогольними напоями (крім столових
вин) або тютюновими виробами може
здійснюватися суб'єктами
господарювання всіх форм власності, у
тому числі їх виробниками, за наявності
у них ліцензій; у додатку до ліцензії на
роздрібну торгівлю алкогольними
напоями суб'єктом господарювання
зазначається адреса місця торгівлі і
вказуються перелік електронних
контрольно-касових апаратів та
інформація про них: модель,
модифікація, заводський номер,
виробник, дата виготовлення;
реєстраційні номери книг обліку
розрахункових операцій, які
знаходяться у місці торгівлі.

Відповідно до ліцензії серії НОМЕР_2
(а.с.17), виданої 22.11.2012 року, ФОП ОСОБА_3
надано право здійснення роздрібної
торгівлі алкогольними напоями в кафе
за адресою АДРЕСА_1.

У додатку до ліцензії НОМЕР_2 (а.с.18),
термін дії якого з 03.08.2013 року, вказані
ФОП ОСОБА_3, місце торгівлі - кафе за
адресою АДРЕСА_1, електронний
контрольно-касовий апарат №
реєстраційного посвідчення .
Електронний контрольно-касовий апарат
№ реєстраційного посвідчення в
даному додатку не вказаний.

Згідно абз. 5 ч.2 ст. 17 Закону України від
19.12.1995 року №481/95-ВР "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів", до суб'єктів господарювання
застосовуються фінансові санкції у
вигляді штрафів у разі роздрібної
торгівлі алкогольними напоями через
електронний контрольно-касовий апарат
(книгу обліку розрахункових операцій),
не зазначений у ліцензії - 200 відсотків
вартості реалізованої через такий
контрольно-касовий апарат (книгу
обліку розрахункових операцій)
продукції, але не менше 1000 гривень.

Наведене свідчить, що порушення вимог
ст.15 Закону України від 19.12.1995 року
№481/95-ВР "Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів" з боку
позивач мало місце і штрафна санкція в
розмірі 1000 грн. застосовано до нього у
відповідності до вимог закону.

З приводу порушень відповідачами
діючого законодавства щодо змісту
оскаржуваних рішень та не додання до
податкових повідомлень-рішень
розрахунку податкового зобов'язання та
штрафних санкцій, вручення позивачу
акту перевірки до його реєстрації, то
вони ніяким чином не спростовують
факту скоєння позивачем вищевказаних
порушень і правомірності
застосуваннях за них штрафних санкцій.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції. Постанова суду першої
інстанції прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів уважає, що постанова суду першої
інстанції є законною та обґрунтованою,
відповідає матеріалам справи та
чинному законодавству, а підстави для
задоволення апеляційних скарг
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 та
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 та Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "17" квітня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Г.І. Майор

судді: (підпис)
А.Ю.Бучик

(підпис)
Є.В.Одемчук

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Г.І. Майор

Повний текст cудового рішення
виготовлено "25" липня 2014 р.

Роздруковано та надіслано: р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 АДРЕСА_2

3- відповідачу: Коростенська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області вул.Коротуна, 3,
м.Коростень, Житомирська область, 11500

- ,