Справа № 2а-350/11
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" липня 2014 р. м. Київ
К/800/54878/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого: судді Мороза В.Ф.,

суддів: Донця О.Є.,

Логвиненка А.О.

за участю секретаря судового
засідання: Носенко Л.О.

за участю:

представника відповідача: Охріменко
В.В.

третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційні скарги
виконавчого комітету Львівської
міської ради, Львівського міського
комунального підприємства
«Львівтеплоенерго», Львівського
комунального підприємства
«Залізничнетеплоенерго» на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року у справі

за позовом Житлового кооперативу №140
(надалі - кооператив)

до виконавчого комітету Львівської
міської ради (надалі - виконавчий
комітет)

за участю третіх осіб без самостійних
вимог на предмет спору:

Департамент житлового господарства та
інфраструктури Львівської міської
ради; ЛМКП "Львівтеплоенерго"; ЛКП
"Залізничнетеплоенерго"; Львівське
обласне територіальне відділення
Антимонопольного комітету України;
Державна інспекція з контролю за
цінами у Львівській області; Об'єднання
профспілок Львівщини;
Житлово-будівельний кооператив - 220; ТОВ
"Формула"; Членська благодійна
організація "Львівська міська спілка
захисту прав громадян";
Житлово-будівельний кооператив
"Світовид-93"; Житлово-будівельний
кооператив № 152; Асоціація об'єднань
співвласників багатоквартирних
будинків "Сихівчани"; ОСББ "Сихівчани-1";
ОСББ "Сихівчани - 2"; ОСББ "Сихівчани - 4";
ОСББ "Сихівчани - 5"; ОСББ "Ластівка";
Житлово-будівельний кооператив № 186;
ОСОБА_5; Громадська організація
"Вартові закону"; ОСОБА_6; ОСОБА_7; ОСОБА_8;
ОСОБА_9; ОСОБА_10; ОСОБА_11; ОСОБА_3; ОСОБА_12;
ОСОБА_13; ОСОБА_14; ОСОБА_15; ОСОБА_16;
ОСОБА_17; ОСОБА_18; ОСОБА_19; ОСОБА_20;
ОСОБА_21; ОСОБА_22; ОСОБА_4; ОСОБА_23;
ОСОБА_24; ОСОБА_25, ОСОБА_26; ОСОБА_27;
ОСОБА_28; ОСОБА_29; ОСОБА_30; ОСОБА_31;
ОСОБА_32; ОСОБА_33; ОСОБА_34; ОСОБА_35;
ОСОБА_36; ОСОБА_37; ОСОБА_38; ОСОБА_39;
ОСОБА_40; ОСОБА_41; ОСОБА_42; ОСОБА_43;
ОСОБА_44; ОСОБА_45; ОСОБА_46; ОСОБА_47,
ОСОБА_48; ОСОБА_49; ОСОБА_50; ОСОБА_51;
ОСОБА_52; ОСОБА_53; ОСОБА_54; ОСОБА_55;
ОСОБА_56; ОСОБА_41; ОСОБА_57

про визнання недійсним рішення,

а також за адміністративним позовом
третьої особи , яка заявляє самостійні
вимоги на предмет спору - об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Угорська №22» до виконавчого
комітету Львівської міської ради про
визнання незаконним та протиправним
рішення,

в с т а н о в и л а :

Житловий кооператив звернувся з
позовом про визнання незаконним
рішення виконавчого комітету №1189 від
20.10.2006 року «Про двоставковий тариф на
теплову енергію, тариф на підігрів води
та послуги з централізованого опалення
і підігріву води».

Також з самостійними вимогами на
предмет спору про визнання незаконним
та протиправним цього ж рішення
виконавчого комітету №1189 від 20.10.2006
року звернулось об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Угорська №22».

Заявлені позови мотивовані
невідповідністю вказаного рішення
вимогам закону, а також порушеннями,
допущеними при його прийнятті.

Постановою Галицького районного суду
м. Львова від 29 січня 2013 року у
задоволенні позову позивача та третьої
особи з самостійними вимогами на
предмет спору відмовлено. Відмовляючи
у позові суд першої інстанції виходив з
того, що оскаржуване рішення
виконавчого комітету прийнято з
дотриманням закону, затверджені
тарифи на теплову енергію, підігрів
води та послуги з централізованого
опалення і підігріву води є економічно
обґрунтованими та сформованими
відповідно визначеного законодавством
порядку формування тарифів на
виробництво, транспортування,
постачання теплової енергії та послуг
з централізованого опалення і
постачання гарячої води.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове, яким позови
третьої особи та позивача задоволені,
визнано протиправним рішення
виконавчого комітету Львівської
міської ради №1189 від 20.10.2006 року «Про
двоставковий тариф на теплову енергію,
тариф на підігрів води та послуги з
централізованого опалення і підігріву
води». Суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що оскаржуване
рішення виконавчим комітетом прийнято
з перевищенням повноважень, а також
вказав на необґрунтоване застосування
судом першої інстанції наказу
Державного комітету будівництва
архітектури та житлової політики
України «Про затвердження Правил
розрахунку двоставкового тарифу на
теплову енергію та гарячу воду»

Виконавчий комітет Львівської міської
ради, Львівське міське комунальне
підприємство «Львівтеплоенерго»,
Львівське комунальне підприємство
«Залізничтеплоенерго» не погодившись
з рішенням суду апеляційної інстанції
звернулись з касаційною скаргою, у
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просять його скасувати, а рішення суду
першої інстанції залишити в силі.

Від третіх осіб надійшли заперечення.
ОСОБА_27, ОСОБА_44, ОСОБА_6, ОСОБА_58,
ОСОБА_11, ОСОБА_35, ОСОБА_55, ОСОБА_3, ОСОБА_8,
ОСОБА_51, ОСОБА_41, ОСОБА_4, ОСОБА_33,
ОСОБА_32, ОСОБА_43, ОСОБА_10, Обєднання
профспілок Львівщини проти
задоволення касаційної скарги
заперечують, рішення суду апеляційної
інстанції вважають обґрунтованим та
законним, просять залишити його без
змін.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 20.10.2006 року виконавчим
комітетом Львівської міської ради
прийнято рішення №1189 «Про
двоставковий тариф на теплову енергію,
тариф на підігрів води та послуги
централізованого опалення і з
підігріву води», яким запроваджено
двоставковий тариф на послуги
теплопостачання.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 28 Закону України «Про місцеве
самоврядування» до відання виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад належить встановлення в порядку і
межах, визначених законодавством,
тарифів щодо оплати побутових,
комунальних, транспортних та інших
послуг, які надаються підприємствами
та організаціями комунальної
власності відповідної територіальної
громади; погодження в установленому
порядку цих питань з підприємствами,
установами та організаціями, які не
належать до комунальної власності.

Також частиною першою статті 7 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» до повноважень органів
місцевого самоврядування у сфері
житлово-комунальних послуг віднесено
встановлення цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги відповідно
до закону.

Відповідно до статті 17 Закону України
«Про теплопостачання» до повноважень
Національної комісії регулювання
електроенергетики України у сфері
теплопостачання належить регулювання
тарифів на теплову енергію, що
виробляється на
теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС та
когенераційних установках і
установках з використанням
нетрадиційних або поновлюваних джерел
енергії.

При цьому частиною третьою статті 20
цього Закону передбачено, що тарифи на
виробництво, транспортування та
постачання теплової енергії
затверджуються органами місцевого
самоврядування, крім теплової енергії,
що виробляється суб'єктами
господарювання, що здійснюють
комбіноване виробництво теплової і
електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії, на
підставі розрахунків, виконаних
теплогенеруючими,
теплотранспортуючими та
теплопостачальними організаціями за
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

Суд апеляційної інстанції дійшов
необґрунтованого висновку про
перевищення виконавчим комітетом
повноважень при прийнятті
оскаржуваного рішення, не спростував
висновку суду першої інстанції про те,
що відповідач діяв у межах визначених
законом повноважень, оскільки не
встановив обставин, з якими закон
пов'язує віднесення до компетенції
Національної комісії регулювання
тарифів на теплову енергію.

При цьому судом апеляційної інстанції
при прийнятті рішення не було
враховано рішення судів у іншій
адміністративній справі за позовом до
виконавчого комітету про оскарження
того ж рішення №1189 від 20.10.2006 року «Про
двоставковий тариф на теплову енергію,
тариф на підігрів води та послуги з
централізованого опалення і підігріву
води», яка має преюдиціальне значення
для вирішення даної. У цій справі суди
дійшли висновку, що оскаржуване
рішення №1189 від 20.10.2006 року є
економічно обґрунтованим та прийнято
виконавчим комітетом з дотриманням
вимог законодавства.

Також необґрунтованим є посилання суду
апеляційної інстанції не відсутність
підстав для застосування наказу
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України від 8 вересня 2000 року N 191 «Про
затвердження Правил розрахунку
двоставкового тарифу на теплову
енергію та гарячу воду», оскільки такий
наказ на час прийняття виконавчим
комітетом оскаржуваного рішенні був
чинним.

Відповідно до частини першої статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
позбавлений можливості досліджувати
докази, встановлювати та визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Отже висновок суду апеляційної
інстанції не ґрунтується на
встановлених у справі обставинах та
зроблений при неправильному
застосуванні норм матеріального права,
що призвело до помилкового скасування
рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись статтями 221, 223, 226, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Касаційні скарги виконавчого комітету
Львівської міської ради, Львівського
міського комунального підприємства
«Львівтеплоенерго», Львівського
комунального підприємства
«Залізничнетеплоенерго» задовольнити.

Скасувати постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 16 жовтня 2013, а постанову Галицького
районного суду м. Львова від 29 січня 2013
року залишити в силі.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, оскарженню не
підлягає, але може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку,
передбаченому ст.ст. 235-244 КАС України.

Судді:
В.Ф. Мороз

О.Є. Донець

А.О. Логвиненко