Справа № 815/4689/13-а
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4689/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2014 року 11 год.28
хв. м. Одеса

Одеський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Корой С.М.

секретар судового
засідання Філіппова Ю.В.

за участю сторін:

представника позивача
- Віноградова С.А. (за довіреністю);

представника
відповідача - Бачерікова Д.О. (за
довіреністю);

представника
відповідача - не з'явився;

представника
прокуратури Величко Т.І. (за
посвідченням);

представника третьої
особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом приватного підприємства
«Інтеркрайк» до Південної митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області, за участю
прокуратури Одеської області та
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Державної
казначейської служби України про
визнання бездіяльності протиправною,
стягнення надмірно сплаченого мита та
податку на додану вартість, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов приватного
підприємства «Інтеркрайк» (далі - ПП
«Інтеркрайк») до Південної митниці
Міндоходів (далі - Південна митниця),
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області (далі - ГУДКС України в
Одеській області), за участю
прокуратури Одеської області та
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Державної
казначейської служби України (далі -
ДКСУ), в якому позивач просить суд
визнати протиправною бездіяльність
Південної митниці щодо надання
відповіді на заяву ПП «Інтеркрайк» від
05.07.2011 року № 05-07/1, від 03.02.2012 року № 03-02/2,
від 01.08.2012 року № 01-08/3, від 13.08.2012 року №
13-08/5; стягнути з Державного бюджету
України на користь ПП «Інтеркрайк» (68001,
Одеська область, м. Іллічівськ, вул.
Промислова, 2) надмірно сплачене до
бюджету ПП «Інтеркрайк» мито у сумі
1675446 гривень 57 копійок, що зараховано до
бюджету; стягнути з Державного бюджету
України на користь ПП «Інтеркрайк» (68001,
Одеська область, м. Іллічівськ, вул.
Промислова, 2) надмірно сплачений до
бюджету ПП «Інтеркрайк» податок на
додану вартість у сумі 8316454 гривні 41
копійка, що зараховано до бюджету.

У своєму позові позивач зазначив, що
протягом 2007-2008 років ним було укладено
низку зовнішньоекономічних
контрактів, за умовами якого компанія
нерезиденти зобов'язувались
поставляти позивачеві товар. На
виконання умов зазначених контрактів
позивачеві поставлені товари
загальною вартістю 10102627,40 грн.. Однак
під час митного оформлення відповідних
товарів мито та ПДВ були сплачені з
митної вартості, зазначеною у графі 45
митних декларацій (третій або шостий
метод), відповідно до яких ціна товару з
урахуванням коригування склала 50009801,88
грн.. За таких умов позивач вважає, що
декларантом здійснена переплата мита
та ПДВ, оскільки в результаті
збільшення вартості товару після
митної оцінки збільшилась загальна
сума мита і ПДВ. На думку позивача, ним
надмірно сплачено мито у розмірі 1675446,57
грн. та податок на додану вартість у
сумі 9991900,98 грн.. Посилаючись на норми
ст.ст. 159, 266 Митного кодексу України у
редакції, чинній на момент здійснення
митного оформлення товарів, позивач
зауважив, що основним є метод
визначення вартості товарів за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються, а кожен наступний метод
(за ціною договорів щодо ідентичних
товарів, за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів, на
основі віднімання вартості, на основі
додавання вартості, резервний)
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу. При
цьому якщо митним органом
застосовується резервний метод,
виходячи з положень ч. 4 ст. 273 Митного
кодексу України, на вимогу декларанта
він зобов'язаний письмово
поінформувати його про митну вартість,
визначену відповідно до положень цієї
статті, та про використаний при цьому
метод. Якщо припустити, що позивач
самостійно визначив митну вартість за
резервним методом, то, на думку
позивача, у нього повинен бути
документ, який би свідчив про таке
інформування з боку митного органу,
однак, він у нього відсутній. Позивач
зазначив, що під час митного оформлення
ним вищезгаданих товарів були відсутні
передбачені законодавством обмеження
у застосуванні першого методу
визначення ціни товару, для митного
оформлення за цим методом позивачем
надані усі необхідні документи.
Оскільки позивачем внесено до бюджету
кошти з розрахунку митної вартості
товарів, визначеної всупереч
положенням чинного законодавства, тоді
як належною митною вартістю таких
товарів була вартість, визначена за
першим методом, позивачем і були
сплачені до бюджету кошту у більшому
розмірі, ніж встановлено
законодавством. Посилаючись на ст. 301
Митного кодексу України, п. 1.2. Порядку
розрахунково-касового обслуговування
через органи Державного казначейства
України митних та інших платежів, які
вносяться до/або під час митного
оформлення, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України,
Державної митної служби України від
24.01.2006 року № 25/44, позивач стверджує, що
надмірно сплачені до бюджету кошти
підлягають поверненню платнику
незалежно від того, в результаті
помилки митного органу або в
результаті помилки платника виникла
така переплата. Позивач зазначив, що
внаслідок невірного декларування ним
вартості товарів ним надмірно сплачені
кошти до бюджету, однак для митного
оформлення були надані всі необхідні
документи для визначення митної
вартості за першим методом. Натомість
митні органи, на які покладено
обов'язок визначати правильність
обчислення митної вартості товарів,
сплати платежів, не проконтролювали те,
що платежі до бюджету сплачені з митної
вартості третім та шостим методами, яка
документально та нормативно не
підтверджується. Крім того позивач
зазначив, що згідно з Порядком
повернення платникам податків коштів,
що обліковуються на відповідних
рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, затвердженого наказом
Державної митної служби України від
20.07.2007 року № 618, для повернення з
Державного бюджету України митних ат
інших платежів, надмірно сплачених до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу подається заява
довільної форми. З цього приводу
позивач зазначив, що ним неодноразово
направлялись до Південної митниці
відповідні заяви, на які відповідачем
не надано відповіді.

Відповідач Головне управління
державної казначейської служби
України в Одеській області надав до
суду заперечення (т. 4 а.с. 140-142), в яких
зазначив, що відповідно до ст. 43
Бюджетного кодексу України Державна
казначейська служба України здійснює
лише обслуговування державного
бюджету, а не фінансує державні органи,
що передбачає розрахунково-касове
обслуговування розпорядників та
одержувачів бюджетних коштів, а також
інших клієнтів відповідно до
законодавства, контроль за здійсненням
бюджетних повноважень при зарахуванні
надходжень бюджету, взятті бюджетних
зобов'язань розпорядниками бюджетних
коштів та здійсненні платежів за цими
зобов'язаннями; ведення
бухгалтерського обліку і складання
звітності про виконання бюджетів з
дотриманням національних положень
(стандартів) бухгалтерського обліку,
здійснення інших операцій з бюджетними
коштами. Відповідно до ст. 23 Бюджетного
кодексу України виплати державних
коштів з державного бюджету
здійснюються лише за наявності
відповідного бюджетного призначення.
пунктом 6 ч. 1 ст. 2 вказаного кодексу
встановлено, що повноваження на
здійснення платежів з конкретною метою
в процесі виконання бюджету надаються
розпоряднику бюджетних коштів
відповідно до бюджетного призначення.
При цьому відповідач звернув увагу, що
відповідно до розділу ІІІ Порядку
повернення платникам податків коштів,
що обліковуються на відповідних
рахунках митного органу як
передоплата, і митних платежів,
помилково та/або надмірно сплачених до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами»,
затвердженого наказом Державної
митної служби України від 20.07.2007 року №
618, повернення здійснюється
відповідним органом Державного
казначейства України на підставі
висновків митних органів шляхом
перерахування коштів з рахунку обліку
доходів державного бюджету на рахунок,
зазначений у висновку про повернення
та протягом п'яти днів від дати
отримання висновку про повернення
здійснює повернення коштів з бюджету.
Оскільки ГУДКС України в Одеській
області висновок Південної митниці про
повернення з Державного бюджету
України на користь ПП «Інтеркрайк»
надмірно сплаченого мита та податку на
додану вартість не отримувало, у нього
відсутні правові підстави для
здійснення операцій щодо повернення
позивачеві спірної грошової суми у
розмірі 9991900,98 грн. Окремо відповідач
звернув увагу, що у позові не
вказується на порушення ним правових
норм, а також на те, що доходи
Державного бюджету України за своєю
економічно-правовою природою не
належать на будь-яких правах органам
Державної казначейської служби.

Відповідач - (Південна митниця) надав
до суду заперечення (т. 4 а.с 207-212), в яких
зазначив, що з його боку не допускалось
протиправної бездіяльності, оскільки
бездіяльність є певною формою
поведінки особи, пов'язаної з
невиконанням нею дій, які вона повинна
була і могла вчинити в силу покладених
на неї посадових обов'язків і згідно з
чинним законодавством України. З цього
приводу відповідач зазначив, що не
виявлено надходження до Південної
митниці заяв ПП «Інтеркрайк» від 05.07.2011
року № 05-07/1, від 03.02.2012 року № 03-02/2, від
01.08.2012 року № 01-08/03. Заява про повернення
надмірно сплачених коштів від 13.08.2012
року № 13-08/5 надійшла на адресу
Південної митниці 14.08.2012 року. Листом
від 16.08.2012 року № 8-42-02/17895 Південна
митниця надала обґрунтовану відповідь
ПП «Інтеркрайк» та запросила
документи, необхідні для підтвердження
наявності підстав для повернення
надмірно сплачених коштів до бюджету,
однак зазначений лист був повернутий
до митного органу із відміткою
поштового відділення про відсутність
адресата за адресою, що зазначена на
конверті, тоді як вказана адреса була
зазначена у відповідній заяві самим
позивачем. При цьому відповідно до
пунктів 7, 11 Порядку повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу як передоплата, і митних
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами», затвердженого наказом
Державної митної служби України від
20.07.2007 року № 618, за відсутності підстав
для повернення коштів у встановленому
порядку готується та надсилається
заявнику письмова обґрунтована
відповідь до закінчення 20-денного
строку з дня подання платниками
податків заяви, у зв'язку з чим, на думку
відповідача, він діяв в межах
визначених повноважень. При цьому
відповідач звертає увагу, що правові
підстави для повернення коштів у сумі
9991900,98 грн. відсутні, оскільки при
проведенні оформлення вантажу, що
надійшов на адресу ПП «Інтеркрайк»
Південна митниця здійснила всі
передбачені законодавством дії. При
цьому, посилаючись на ст. 260 Митного
кодексу України, відповідач звернув
увагу, що графи митної декларації, що
містять дані про ціну товару, метод
визначення митної вартості, про митну
вартість товару заповнюються
декларантом, а не посадовими особами
митних органів. У вантажних митних
деклараціях, що є предметом оскарження,
у кількості 307 штук 1 ВМД оформлена за
другим методом, 197 - за третім, 15 - за
шостим, що спростовує твердження
позивача. Виходячи з положень ст. 42
митного кодексу України під час
проведення митного контролю митні
органи самостійно визначають форму та
обсяг контролю, достатні для
забезпечення додержання законодавства
України з питань митної справи. Митний
контроль здійснюється шляхом
проведення перевірки документів,
поданих для підтвердження митної
вартості товарів, порівняння рівня
заявленої митної вартості з рівнем
митної вартості ідентичних або
подібних товарів, митне оформлення
товарів яких вже здійснено. За
результатами такої перевірки митницею
прийнято рішення про можливість
застосування митної вартості,
заявленої декларантом ПП «Інтеркрайк».
Відповідач також звернув увагу, що
декларантом позивача самостійно
визначалась митна вартість товарів та
самостійно сплачувались митні платежі,
тоді як п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
встановлене, що податкове зобов'язання,
самостійно визначене платником
податків у податковій декларації,
вважається узгодженим з дня подання
такої декларації. Зазначене податкове
зобов'язання не може бути оскаржене
платником податків в
адміністративному або судовому
порядку.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги та
обґрунтування адміністративного
позову у повному обсязі.

Представник відповідача - Південної
митниці та прокуратури проти позовних
вимог заперечували, посилаючись при
цьому на доводи та обґрунтування,
викладені в наданих до суду
запереченнях.

Представники відповідача Головного
управління державної казначейської
служби України в Одеській області та
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів - Державної
казначейської служби України у судове
засідання не з'явились, про дату, час та
місце судового засідання повідомленні
належним чином.

Суд, заслухавши осіб, що з'явились в
судове засідання, дослідивши доводи
адміністративного позову, заперечень
проти нього, пояснення сторін, наявні
матеріали справи та обставини, якими
обґрунтовуються вимоги, докази, якими
вони підтверджуються, встановив
наступне.

15.08.2007 року між ПП «Інтеркрайк»
(покупець) та компанією RIVERBERG VENTURES LLP.,
Англія (продавець) укладено
зовнішньоекономічний контракт № IN-RIV/07
на поставку товарів згідно із
специфікацією та інвойсами на загальну
суму поставки у розмірі 5000000 доларів
США (т. 3 а.с. 243-250, т. 4 а.с. 1-3).

28.11.2007 року між ПП «Інтеркрайк»
(покупець) та компанією RIVERBERG VENTURES LLP.,
Англія (продавець) укладено
зовнішньоекономічний контракт № Р-1R/07
на поставку товарів згідно із
інвойсами на загальну суму поставки у
розмірі 5000000 доларів США (т. 4 а.с. 4-10).

15.05.2008 року між ПП «Інтеркрайк»
(покупець) та компанією FEDMAX LIMITED, Нова
Зеландія, (продавець) укладено
зовнішньоекономічний контракт № FL-INT/02
на поставку товарів згідно із
інвойсами на загальну суму поставки у
розмірі 5000000 доларів США (т. 4 а.с. 11-19).

15.08.2005 року між ПП «Інтеркрайк»
(покупець) та компанією ANTECH TRADE ELECTRONICS
LIMITED, Гонг-Конг, Китай, (продавець)
укладено зовнішньоекономічний
контракт № КА-15/2005 на поставку товарів
згідно із специфікацією та інвойсами
на загальну суму поставки у розмірі 500000
доларів США (т. 4 а.с. 20-28).

На виконання умов вищезгаданих
контрактів контрагентами позивача
протягом 2008 року здійснювалась
поставка товарів на митну територію
України на підставі відповідних
інвойсів, з приводу митного оформлення
яких декларантом ПП «Інтеркрайк»
складались та в установленому
законодавством порядку подавались для
митного оформлення відповідні
вантажні митні декларації (т. 1 а.с. 14-250;
т. 2 а.с. 1 - 250, т. 3 а.с. 1 - 241).

В зазначених вантажних митних
деклараціях митна вартість визначена
позивачем за 3-м (за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів) та 6-м
(резервним) методом самостійно із
зазначенням даних щодо вартості товару
за інвойсами у рядках 22, 42 в загальній
сумі 10102627,40 грн., а з урахуванням
коригування ціни товару у графі 45
визначено митну вартість в загальній
сумі 50009801,88 грн..

Вищезгадані митні декларації були
прийняті Південною митницею до
оформлення без зауважень та за ними
здійснено митне оформлення товару.
Відповідно до рядку 47 митних
декларацій ПП «Інтеркрайк» нараховані
та сплачені платежі у загальній сумі
12486007,60 грн., що підтверджується
відмітками митних органів про сплату
митних платежів.

Водночас, позивач, вважаючи, що під час
митного оформлення зазначених товарів
декларантом помилково у вантажних
митних деклараціях визначено митну
вартість товарів, розраховану за
третім та шостим методами митної
вартості, тоді як, на його думку, митна
вартість товару мала визначатись за
основним методом визначення митної
вартості - за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, направив до
Південної митниці заяву від 05.07.2011 року

№ 05-07/1 про повернення надмірно
сплаченого мита та податку на додану
вартість у загальній сумі 9991900,98 грн. (т.
4 а.с. 46-47). На підтвердження направлення
вищезгаданої заяви на адресу
відповідача позивачем до суду надано
копію квитанції № 34, на зворотному боці
якої міститься відтиск штампу
поштового відділення від 05.07.2011 року (т.4
а.с.48-49). Водночас, відтиск штампу
поштового відділення на лицевому боці
квитанції, інформація на якому містить
ідентифікаційні дані щодо змісту
поштового відправлення, зроблений у
такий спосіб, що унеможливлює
встановлення його змісту.

Також листом від 03.02.2012 року № 03-02/2
позивачем до Південної митниці
направлено заяву з проханням надати
відповідь на попередньо направлену ним
заяву щодо повернення надміру
сплаченого мита та податку на додану
вартість (т.4 а.с.50). На підтвердження
направлення вищезгаданої заяви на
адресу відповідача позивачем до суду
надано копію квитанції № 35, на
зворотному боці якої міститься відтиск
штампу поштового відділення від 03.02.2012
року (т. 4 а.с. 51-52). Водночас, відтиск
штампу поштового відділення на
лицевому боці квитанції, інформація на
якому містить ідентифікаційні дані
щодо змісту поштового відправлення,
зроблений у такий спосіб, що
унеможливлює встановлення його змісту.

01.08.2012 року листом № 01-08/3 позивач
направив до Південної митниці ще одну
заяву аналогічного змісту (т. 4 а.с. 53). На
підтвердження її направлення до суду
надана копія квитанції № 62, на
зворотному боці якої міститься відтиск
штампу поштового відділення від 01.08.2012
року (т. 4 а.с. 51-52). Водночас, відтиск
штампу поштового відділення на
лицевому боці квитанції, інформація на
якому містить ідентифікаційні дані
щодо змісту поштового відправлення,
зроблений у такий спосіб, що
унеможливлює встановлення його змісту.

Доказів, які б підтверджували фактичне
отримання відповідачем вищезгаданих
листів

ПП «Інтеркрайк» до суду не надано, тоді
як Південна митниця у своїх
запереченнях зауважує, що отримала
лише одну заяву ПП «Інтеркрайк» з
приводу повернення надміру сплаченого
мита та податку на додану вартість, яка
датується 13.08.2012 року (т. 4 а.с. 56-57).
Зазначене відповідач підтверджує,
зокрема, службовою запискою заступника
начальника загального відділу
Південної митниці Стоянової Г.В. від
08.07.2013 року № 3.1/44, з якої вбачається, що
до Південної митниці від ПП
«Інтеркрайк» надходили лише заяви від
13.08.2012 року № 13-08/3, № 13-08/4 та

№ 13-08/5 (т. 4 а.с. 116). Оскільки вищезгадані
заяви позивача направлялись позивачем
простими листами, що не дозволяє
встановлення фактичного отримання
вкладеної у них кореспонденції
адресатом, а будь-які інші докази їх
отримання відповідачем у матеріалах
справи відсутні, суд вважає
недоведеним факт їх отримання
Південною митницею, та, відтак, не
вбачає протиправної бездіяльності з
боку відповідача щодо надання на них
відповіді.

В свою чергу, у відповідь на листи ПП
«Інтеркрайк» від 13.08.2012 року № 13-08/3,

№ 13-08/4 та № 13-08/5 щодо повернення
надмірно сплаченого мита та податку на
додану вартість Південною митницею
направлений лист від 16.08.2012 року №
8/42-02/17895, в якому позивача повідомлено
про те, що відповідно до ст. 262 Митного
кодексу України митна вартість
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, визначається
декларантом та заявляється митному
органу від час переміщення товарів
через митний кордон України шляхом
подання декларації митної вартості,
звернуто увагу ПП «Інтеркрайк» на тому,
що визначення митної вартості товарів
за другорядними методами визначення
митної вартості здійснено самостійно
декларантом ПП «Інтеркрайк», а за
результатами контролю та правильністю
визначення митної вартості Південною
митницею прийнято рішення про
можливість застосування митної
вартості, заявленої декларантом, та
здійснено митне оформлення за
вищезазначеними вантажними митними
деклараціями. Крім того, з метою
об'єктивного опрацювання листів ПП
«Інтеркрайк» позивачу запропоновано
надати копії карток відмови у
прийнятті митої декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України, а також рішень про
визначення митної вартості за
вантажними митними деклараціями, по
яких надмірно сплачено мито та податок
на додану вартість (т. 4 а.с. 113-114).

Зазначений лист направлений на адресу
позивача, наведену на бланку
підприємства, про що свідчить копія
відповідного конверту (т. 4 а.с. 115), однак
зазначене поштове відправлення
повернулось із відміткою поштового
відділення про те, що адресат за
вказаною адресою не знаходиться.

Тим самим спростовується твердження
позивача про ненадання йому відповіді
на вищезгадану заяву, у зв'язку з чим
суд вважає безпідставною також і
вимогу позивача про визнання
протиправної бездіяльності Південної
митниці щодо надання йому відповіді на
заяву від 13.08.2012 року № 13-08/5.

Досліджуючи питання обґрунтованості
вимог ПП «Інтеркрайк» щодо стягнення з
Державного бюджету України надміру
сплаченого ним мита та податку на
додану вартість, суд встановив
наступне.

Порядок митного оформлення товарів у
період, протягом якого декларантом

ПП «Інтеркрайк» подавались до митного
оформлення вантажні митні декларації
щодо товарів, які імпортувались на
підставі вищезгаданих
зовнішньоекономічних контрактів,
регламентувався Митним кодексом
України у редакції Закону України від
11.07.2002 року № 92-IV із змінами.

Відповідно до ст. 40 Митного кодексу
України митному контролю підлягають
усі товари і транспортні засоби, що
переміщуються через митний кордон
України. Митний контроль передбачає
проведення митними органами мінімуму
митних процедур, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань митної справи. Обсяг
таких процедур та порядок їх
застосування визначаються відповідно
до цього Кодексу, інших
нормативно-правових актів, а також
міжнародних договорів України,
укладених в установленому законом
порядку.

Статтею 42 вказаного
нормативно-правового акта закріплений
принцип вибірковості митного контролю,
відповідно до якого під час проведення
митного контролю митні органи
самостійно визначають форму та обсяг
контролю, достатні для забезпечення
додержання законодавства України з
питань митної справи та міжнародних
договорів України, укладених в
установленому законом порядку,
контроль за дотриманням яких покладено
на митні органи.

Виходячи з приписів ст. 70 Митного
кодексу України, метою митного
оформлення є засвідчення відомостей,
одержаних під час митного контролю
товарів і транспортних засобів, що
переміщуються через митний кордон
України, та оформлення результатів
такого контролю, а також статистичного
обліку ввезення на митну територію
України, вивезення за її межі і
транзиту через її територію товарів і
транспортних засобів. Митне оформлення
здійснюється посадовими особами
митного органу. Операції митного
оформлення, порядок їх здійснення, а
також форми митних декларацій та інших
документів, що застосовуються під час
митного оформлення товарів і
транспортних засобів, визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 81 Митного кодексу
України декларування здійснюється
шляхом заявлення за встановленою
формою (письмовою, усною, шляхом
вчинення дій) точних відомостей про
товари і транспортні засоби, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення.

Умови та порядок застосування форм
декларування, перелік відомостей,
необхідних для здійснення митного
контролю та митного оформлення,
визначаються Кабінетом Міністрів
України, а порядок заповнення митних
декларацій та інших документів, що
застосовуються під час митного
оформлення товарів і транспортних
засобів, встановлюється спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної
справи.

При цьому до прав декларанта статтею 91
Митного кодексу України віднесено
можливість зміни чи доповнення з
дозволу митного органу відомостей,
зазначених у митній декларації. При
цьому зміна, доповнення чи відкликання
можуть бути здійснені лише до моменту
прийняття митним органом митної
декларації до митного оформлення.

Так, одним із показників вантажних
митних декларацій, що підлягає
контролю митним органом, є митна
вартість товару.

Згідно з положеннями ст. 259 Митного
кодексу України митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є їх ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, обчислена
відповідно до положень цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 260 вказаного Кодексу
передбачено, що митна вартість товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 262
зазначеного нормативно-правового акта
митна вартість товарів і метод її
визначення заявляються (декларуються)
митному органу декларантом під час
переміщення товарів через митний
кордон України шляхом подання
декларації митної вартості.

Порядок та умови декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
встановлюються Кабінетом Міністрів
України, а порядок заповнення
декларацій митної вартості -
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Частиною 3 ст. 264 Митного кодексу
України закріплено право декларанта у
разі виникнення потреби в уточненні
заявленої митної вартості товарів або
в разі незгоди декларанта з митною
вартістю, визначеною митним органом,
звернутися до митного органу з
проханням випустити товари, що
декларуються, у вільний обіг під
гарантію уповноваженого банку або
сплатити податки і збори (обов'язкові
платежі) згідно з митною вартістю цих
товарів, визначеною митним органом.

Згідно з положеннями ст. 265 Митного
кодексу України митний орган здійснює
контроль правильності визначення
митної вартості товарів згідно з
положеннями цього Кодексу. Такий
контроль може здійснюватися в
установленому порядку із
застосуванням різних форм, у тому числі
відповідно до статей 60 і 69 цього
Кодексу, після закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску через митний кордон України
товарів і транспортних засобів.
Порядок контролю правильності
визначення митної вартості товарів
після закінчення операції митного
контролю, оформлення та пропуску через
митний кордон України товарів і
транспортних засобів та донарахування
обов'язкових платежів визначається
Кабінетом Міністрів України.

Митний орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості.

Якщо митний орган дійшов висновку, що
визначена декларантом митна вартість
нижча, ніж прямі витрати на виробництво
цього товару, в тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару, митний орган
має право зобов'язати декларанта
визначити митну вартість іншим
способом, ніж він використав для її
визначення.

Порядок здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 09.04.2008 року № 339. Здійснення такого
контролю, зокрема, передбачає
перевірку документів, поданих для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, і відомостей, що
необхідні для здійснення митного
контролю, згідно з Порядком
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 р. № 1766, співставлення
рівня заявленої митної вартості
товарів з рівнем митної вартості
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів, митне оформлення яких вже
здійснено; наявною у митного органу
інформацією про рівень цін на такі
товари або вартість прямих витрат на їх
виробництво, у тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектувальних
виробів, які входять до складу товарів.

Методи визначення митної вартості
встановлені у гл. 47 Митного кодексу
України. Зокрема, у ст. 266 зазначеного
Кодексу встановлено, що визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, здійснюється
за такими методами: 1) за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); 2) за ціною договору
щодо ідентичних товарів; 3) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; 4) на основі віднімання
вартості; 5) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); 6)
резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 цього Кодексу за основу може братися
або ціна, за якою оцінювані ідентичні
або подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
статті 271, або обчислена відповідно до
вимог статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на розсуд
декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених статтею 273 цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 5.3 розділу 1
Інструкції про порядок заповнення
вантажної митної декларації,
затвердженої наказом Державної митної
служби України від 09.07.1997 року № 307, (яка
діяла на час здійснення митного
оформлення товару позивачем) графи
митної декларації, що містять дані про
ціну товару, метод визначення митної
вартості, митну вартість товару (графи
12, 42, 43, 45) заповнюються декларантом.

Згідно з приписами пунктів 4, 5
Положення про вантажну митну
декларацію, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 09.06.1997
року № 574, митний орган не приймає ВМД
для оформлення, якщо вона подається без
повного комплекту документів,
необхідних для здійснення митного
оформлення товарів; якщо вона
заповнена декларантом з порушенням
цього Положення, Інструкції про
порядок заповнення ВМД; в інших
випадках, передбачених законодавством
України.

У разі відмови у прийнятті ВМД для
оформлення обов'язково заповнюється
картка відмови у митному оформленні
згідно з порядком, установленим
Держмитслужбою.

Достовірність зазначених декларантом
відомостей у ВМД, яка заповнена згідно
з діючими правилами та засвідчена ним у
встановленому порядку, закріплюється
одним з видів митного забезпечення
(штамп «Під митним контролем») на всіх
аркушах ВМД та реєстраційним номером, а
також реєстрацією ВМД у журналі обліку
вантажних митних декларацій. Після
завершення цієї процедури декларант
несе юридичну відповідальність за
відомості, зазначені у ВМД. Ця
декларація не може бути відкликана
декларантом.

Сукупний аналіз вищезазначених норм
законодавства свідчить, що митне
оформлення товарів здійснюється
митним органом на підставі митної
декларації, до якої, зокрема,
декларантом вноситься інформація про
митну вартість товару та метод її
визначення. Заявлення митної вартості
товару здійснюється декларантом
самостійно, а також за результатами
консультацій з митним органом,
корегуванням митної вартості з
понесенням додаткових витрат,
пов'язані з цим коригуванням митної
вартості. Однак, корегування митної
вартості товару митним органом
здійснюється виключно у письмовому
вигляді із зазначенням таких підстав,
про що оформлюється відповідне
рішення. Процедури попередніх
консультацій з митним органом щодо
визначення митної вартості товарів
чинним на той час законодавством не
передбачалось.

Позивач не заперечує факту
самостійного визначення його
декларантом в деклараціях числового
значення митної вартості товару,
методу визначення митної вартості та
коригування митної вартості, проте
зазначає, що такі дії були обумовлені
вимогою митного органу здійснити
відповідне коригування митної
вартості. Представник позивача в
судовому засіданні підтвердив, що
інших декларації з визначенням митної
вартості за ціною договору (за 1
методом) до митного органу не
надавалось, а коригування здійснено в
зв'язку із попереднім обговоренням з
митним органом до подання декларації
ціни товар, яка буде зазначена в
декларації.

Викладені обставини не
підтверджуються належними доказами у
справі, оскільки представник Південної
митниці заперечує зазначені обставини,
будь-яких письмових доказів з цього
приводу сторонами не надано, вантажні
митні декларації подані декларантом
позивача самостійно, інших декларацій
з митною вартістю за ціною договору та
першим методом визначення митної
вартості до митного органу не
подавалось, будь-яких даних про
проведення консультацій з митним
органом щодо митної вартості товару не
має, будь-яких рішень митного органу
щодо коригування митної вартості та
відмови у прийнятті митної декларації
Південною митницею не складалось.

Більше того, суд звертає увагу, що
навіть за умови допущення до моменту
подачі вантажних митних декларацій
усного, суб'єктивного за своєю суттю
(адже чинним законодавством такої
процедури не передбачено),
інформування працівником митного
органу про необхідність проведення
корегування митної вартості товарів,
декларант не позбавлений права
заявляти митну вартість в розмірах,
які, на його думку, відповідають
положенням чинного законодавства
України.

Суд також критично оцінює твердження
позивача про те, що за умови
самостійного визначенням ним митної
вартості за резервним методом, у нього,
виходячи з положень ч. 4 ст. 273 Митного
кодексу України, мав залишитися
документ, що засвідчує інформування
митним органом про те, що митна
вартість товару визначена за резервним
методом, тоді як у позивача такий
документ відсутній. Так, нормою закону,
на яку в даному випадку послався
позивач, встановлений порядок
визначення митної вартості за
резервним методом, який, зокрема,
передбачає, що якщо ця стаття
застосовується митним органом, на
вимогу декларанта, митний орган
зобов'язаний письмово поінформувати
його про митну вартість, визначену
відповідно до положень цієї статті, та
про використаний при цьому метод.

Виходячи з гіпотези цієї норми закону,
вона застосовується лише у випадках
застосування резервного методу
безпосередньо митним органом, тоді як з
матеріалів справи вбачається, що
резервний метод застосований
декларантом позивача за власною
ініціативою, що не потребує
відповідного повідомлення митного
органу.

За таких умов суд вважає таким, що не
ґрунтується на нормах чинного
законодавства України та не
підтверджується належними доказами у
справі, посилання позивача на
відсутність у нього волі визначати
митну вартість товарів за другорядними
методами її визначення.

При цьому, митним органом здійснений
контроль правильності визначення
митної вартості товарів, яка за даними
щодо рівня митної вартості на
аналогічні та подібні товари
відповідала заявленій декларантом.

Положеннями Митного кодексу України
передбачені методи визначення митної
вартості товарів та порядок і
послідовність їх застосування, проте
враховуючи самостійне визначення
позивачем митної вартості і методу за
яким вона визначена, суд не приймає
доводи позивача про необхідність
оформлення митним органом товарів за
спірними вантажними митними
деклараціями за першим методом.

Поряд з цим, суд також вважає
безпідставним та таким, що не
підтверджений належними доказами у
справі, довід позивача про те, що митна
вартість ввезеного на підставі
вищезгаданих вантажних митних
декларацій товар підлягав
декларуванню саме за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються.

Так, відповідно до п. 7 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 року № 1766, який був чинний на
момент подачі декларантом ПП
«Інтеркрайк» окреслених вантажних
митних декларацій, для підтвердження
заявлених відомостей про митну
вартість товарів декларант
зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню. Також згідно з п. 11 цього
Порядку для підтвердження митної
вартості товарів на вимогу митного
органу декларант зобов'язаний подати
додаткові документи.

Перевірка правильності визначення
митної вартості задекларованих
товарів здійснюється митним органом,
зокрема, на підставі відомостей,
наведених у відповідних документах.
Проте, позивачем на підтвердження
зазначеного посилання до суду надані
лише зовнішньоекономічні контракти із
додатками та відповідні інвойси, що є
недостатнім для встановлення судом
наявності правових підстав для
визначення митної вартості заявлених
до митного оформлення товарів за
основним методом. В свою чергу,
відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Крім того, позивачем не оскаржені дії
митного органу, вчинені під час
здійснення розмитнення товарів за
спірними вантажними митними
деклараціями як під час розмитнення
так і при зверненні до суду з позовом
щодо стягнення коштів з Державного
бюджету України.

Згідно з пп. 2.1.1.п. 2.1. ст. 2 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», який
був чинним на момент виникнення
спірних відносин, митні органи є
контролюючими органами стосовно
акцизного збору та податку на додану
вартість (з урахуванням випадків, коли
законом обов'язок з їх стягнення або
контролю покладається на податкові
органи), ввізного та вивізного мита,
інших податків і зборів (обов'язкових
платежів), які відповідно до законів
справляються при ввезенні
(пересиланні) товарів і предметів на
митну територію України або вивезенні
(пересиланні) товарів і предметів з
митної території України.

Згідно з п. 1.11 ст. 1 зазначеного Закону
податкова декларація, розрахунок (далі
- податкова декларація) - документ, що
подається платником податків до
контролюючого органу у строки,
встановлені законодавством, на
підставі якого здійснюється
нарахування та/або сплата податку,
збору (обов'язкового платежу).

Відповідно до п. 2 Положення про
вантажну митну декларацію,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 09.06.1997 року № 574,
вантажна митна декларація - письмова
заява встановленої форми, що подається
митному органу і містить відомості про
товари та транспортні засоби, які
переміщуються через митний кордон
України, митний режим, у який вони
заявляються, а також іншу інформацію,
необхідну для здійснення митного
контролю, митного оформлення, митної
статистики, нарахування податків,
зборів та інших платежів.

З урахуванням наведеного вантажна
митна декларація одночасно із функцією
документа, необхідного для проведення
митного оформлення, виконує функцію й
податкової декларації, яка
використовується як документ, що
підтверджує податкові зобов'язання із
відповідних загальнообов'язкових
податків та платежів.

В свою чергу, виходячи з вимог п. 5.1. ст. 5
вищезгаданого Закону, податкове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків у податковій
декларації, вважається узгодженим з
дня подання такої податкової
декларації.

Зазначене податкове зобов'язання не
може бути оскаржене платником податків
в адміністративному або судовому
порядку. Якщо у майбутніх податкових
періодах (з урахуванням строків
давності, визначених статтею 15 цього
Закону) платник податків самостійно
виявляє помилки у показниках раніше
поданої податкової декларації, такий
платник податків має право надати
уточнюючий розрахунок.

Враховуючи самостійне визначення
позивачем бази оподаткування податком
на додану вартість та ввізним митом
шляхом декларування відповідних
показників у вантажних митних
деклараціях, суд вважає, що відповідні
податкові зобов'язання ПП «Інтеркрайк»
є узгодженими, що унеможливлює їх
оскарження у судовому порядку.

Також суд звертає увагу, що здійснюючи
судочинство, суд не може підміняти
контролюючі органи у здійсненні ними
закріплених законом повноважень.
Однак, задоволення заявленого ПП
«Інтеркрайк» адміністративного позову
фактично призведе до прийняття судом
рішення про визначення митної вартості
за іншим методом, що відноситься до
виключної компетенції митного органу
та має оформлюватись у визначений
наведеними вище нормами законодавства
спосіб, що також унеможливлює
постановлення судом рішення про
задоволення заявлених вимог.

Така позиція суду зокрема узгоджується
із висновками, викладеними в рішенні
Верховного Суду України від 17.12.2013 року
по справі №21-439а13, виходячи з яких до
виключної компетенції митних органів
відносяться питання контролю
правильності обчислення декларантом
митної вартості та обрання методу її
обчислення, у зв'язку з чим суди,
встановивши протиправність рішень
митного органу про визначення митної
вартості товарів за тим чи іншим
методом, не вправі підміняти митний
орган, стягуючи з державного бюджету
надмірно сплачену з такої вартості
суму податку на додану вартість,
фактично визначаючи при цьому інший
метод обчислення митної вартості.

В свою чергу, відповідно до ст. 244-2 КАС
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

Згідно з ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу
України повернення коштів, помилково
або надміру зарахованих до бюджету, за
поданням органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету
здійснює центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері казначейського обслуговування
бюджетних коштів, веде бухгалтерський
облік усіх надходжень Державного
бюджету України.

Порядок повернення платникам податків
коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, встановлений наказом
Державної митної служби України від
20.07.2007 року № 618, який зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 25.09.2007
року за № 1097/14364.

Пунктом 1 розділу ІІІ зазначеного
Порядку передбачено, що для повернення
з Державного бюджету України митних та
інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу, яким
здійснювалось оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником і
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го
дня, наступного за днем зарахування
коштів до Державного бюджету України.

Виходячи з приписів вищевказаного
Порядку, процедура розгляду питання
про повернення за заявою платника
податку з Державного бюджету України
митних та інших платежів, помилково
та/або надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
передбачає кілька етапів, а саме: 1)
реєстрацію заяви в загальному відділі,

2) розгляд керівником (заступником
керівника) митного органу, 3) передачу
до відділу митних платежів митного
органу (далі - відділ) для перевірки
обґрунтованості повернення заявлених
сум; 4) перевірку відділом факту
перерахування митних та інших платежів
з відповідного рахунку до Державного
бюджету України та наявність
переплати, .5) проведення за потреби
перевірки в митному органі щодо
правильності митного оформлення із
залученням відповідних підрозділів
митного органу; 6) підготовку висновку
про повернення з Державного бюджету
України помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних та інших
платежів, контроль за справлянням яких
покладається на митні органи; 7) подачу
керівнику митного органу документів, в
тому числі висновку, акта перевірки,
заяви, супровідного листа,
адресованого Держказначейству, для
прийняття остаточного рішення; 8)
надсилання документів до
Держказначейству у разі позитивного
рішення, або за відсутності підстав для
повернення коштів у встановленому
порядку - письмової обґрунтованої
відповіді заявнику.

Відповідно до розділу ІІІ вказаного
Порядку повернення здійснюється
відповідним органом Державного
казначейства України лише на підставі
висновків митних органів шляхом
перерахування коштів з рахунку обліку
доходів державного бюджету на рахунок,
зазначений у висновку про повернення
та протягом п'яти днів від дати
отримання висновку про повернення
здійснює повернення коштів з бюджету.

Водночас, з матеріалів справи
вбачається, що Південною митницею не
складалось та не направлялось для
виконання ГУДКС України в Одеській
області висновку про повернення

ПП «Інтеркрайк» надміру сплачених до
Державного бюджету України мита та
податку на додану вартість у загальній
сумі 9991900,98 грн., у зв'язку з чим суд не
вбачає правових підстав для здійснення
ГУДКС України в Одеській області як
органом державної влади, який
відповідно до приписів ч. 2 ст. 19
Конституції України зобов'язаний діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
відповідних платежів на користь
позивача.

Крім того, прийняття судом рішення про
стягнення надміру сплачених мита та
податку на додану вартість за
відсутністю відповідного висновку
митного органу, до виключних
повноважень якого віднесено розгляд
відповідного питання, також призведе
до підміни судом функцій контролюючого
органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З огляду на вищевикладене та оцінюючи
надані докази в сукупності, беручи до
уваги те, що декларантом позивача
самостійно визначені митна вартість
товару, метод її визначення та
самостійно здійснено коригування цієї
вартості без втручання митних органів,
встановлення Південною митницею під
час митного оформлення зазначених
товарів відповідності заявленої
митної вартості рівню вартості
заявлених до митного оформлення
товарів, відсутність рішень митного
органу про відмову у прийнятті митної
декларації для митного оформлення,
відсутність належних доказів на
підтвердження правових підстав для
визначення митної вартості за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються, неприйняття митним
органом у встановленому порядку
висновку про повернення платнику
податків надміру сплачених мита та
податку на додану вартість, враховуючи
неприпустимість підміни судом функцій
митного органу, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги ПП «Інтеркрайк» є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163,
167,186, 254 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову приватного підприємства
«Інтеркрайк» до Південної митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області, за участю
прокуратури Одеської області та
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Державної
казначейської служби України про
визнання бездіяльності протиправною,
стягнення надмірно сплаченого мита та
податку на додану вартість - відмовити.

Судові витрати розподілити відповідно
до приписів ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Одеський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги. Апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови
виготовлений та підписаний суддею
30.07.2014 року.

Суддя
С.М. Корой

У задоволенні адміністративного
позову приватного підприємства
«Інтеркрайк» до Південної митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області, за участю
прокуратури Одеської області та
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Державної
казначейської служби України про
визнання бездіяльності протиправною,
стягнення надмірно сплаченого мита та
податку на додану вартість - відмовити.

Судові витрати розподілити відповідно
до приписів ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Одеський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги. Апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови
виготовлений та підписаний суддею
30.07.2014 року.

Суддя
С.М. Корой

30 липня 2014 року.