Справа № 820/12432/14
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2014 р.
№ 820/12432/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Заічко О.В.,

при секретарі судового засідання
Демченко В.В.,

представники сторін - не прибули,

розглянувши у порядку письмового
провадження в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_1 до Відділу Держземагенства у
Балаклійському районі Харківської
області про визнання протиправним та
скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного
адміністративного суду звернувся
позивач, ОСОБА_1, з адміністративним
позовом до Відділу Держземагенства у
Балаклійському районі Харківської
області, в якому просить суд: визнати
протиправним та скасувати рішення
відповідача про відмову у погодженні
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки позивачці для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
споруд по АДРЕСА_1 на території
Червонодонецької селищної ради
Балаклійського району Харківської
області від 18.02.2014 року № 84; зобов'язати
відповідача погодити проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки позивачці для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських споруд по АДРЕСА_1 на
території Червонодонецької селищної
ради Балаклійського району
Харківської області та провести
державну реєстрацію вказаної
земельної ділянки в Державному
земельному кадастрі.

В обґрунтування позову зазначила, що на
підставі Свідоцтва про право на
спадщину за законом від 28.05.2013 р.
реєстраційний № 1-235, виданого
державним нотаріусом Балаклійської
державної нотаріальної контори
Харківської області, являється
власником житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами по
АДРЕСА_1. Належне позивачу нерухоме
майно зареєстровано в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно,
що підтверджується витягом від 28.05.2013 р.
№ 4051117. Рішенням Червонодонецької
селищної ради від 03.06.2013 р. № 969-VI
позивачці надано дозвіл на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 0,1500 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд за зазначеною
адресою.

Позивач зазначила, що ПП
«Землевпорядник», яке діяло від її
імені та є виконавцем робіт із
землеустрою, звернулося до Відділу
Держземагентства у Балаклійському
районі Харківської області з листом
від 06.02.2014 р. № 79 з матеріалами, стосовно
погодження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки гр.
ОСОБА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1.

За результатами розгляду вищевказаних
матеріалів Відділ Держземагентства у
Балаклійському районі листом від
18.02.2014 р. № 84 відмовив у погодженні
вищевказаного проекту землеустрою.

Вважає, що їй безпідставно було
відмовлено у погодженні проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки на підставі того, що ділянка
знаходиться в прибережній захисній
смузі річки, оскільки межі прибережної
захисної смуги р. Сіверський Донець в с.
Червона Гірка не встановлені, а отже
така відмова не ґрунтується на нормах
чинного законодавства та не звільняє
відповідні органи державної влади та
місцевого самоврядування від обов'язку
розробляти та затверджувати проекти
землеустрою по встановленню меж
прибережної захисної смуги.

У судове засідання, призначене на
31.07.2014, позивач, повідомлена належним
чином про час, дату та місце розгляду
справи, не прибула. Через канцелярію
суду надала клопотання про розгляд
справи за її відсутності.

Відповідач у судове засідання не
прибув. Про дату, час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином, що
підтверджується матеріалами справи.

Через канцелярію суду представником
відповідача надані письмові пояснення,
в яких він просив розглядати справу без
його участі на підставі наявних в ній
матеріалів.

В обґрунтування своєї позиції
представник відповідача, зокрема,
зазначив, що між громадянкою та
ліцензованою землевпорядною
організацією ПП «Землевпорядник»
укладено договір на виконання
землевпорядних робіт від 05.06.2013 р. № 403,
який розробив проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею
0,1500 га по АДРЕСА_1. Відділом
Держземагентства у Балаклійському
районі за результатами розгляду
проекту землеустрою листом від 18.02.2014 р.
№ 84 надано відмову у його погодженні,
оскільки згідно матеріалів проекту
землеустрою встановлено, що земельна
ділянка площею 0,1500 га знаходиться в
прибережній захисній смузі р.
Сіверський Донець, відстань від
крайньої межі запроектованої до
відведення гр. ОСОБА_1 земельної
ділянки до р. Сіверський Донець
становить 23 метри, а тому порушено
прибережну захисну смугу. Зважаючи на
вищевикладені обставини, Відділом
Держземагентства у Балаклійському
районі було надано відмову у
погодженні проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки гр.
ОСОБА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1 від 18.02.2014 р. № 84.

Представник відповідача просив суд
справу розглядати за наявними
матеріалами, прийняти законне та
обґрунтоване рішення у відповідності
до вимог чинного законодавства.

Таким чином, враховуючи положення ч.4
ст.122 КАС України, суд вважає за можливе
розглянути справу без участі сторін, за
наявними в ній доказами, в порядку
письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється. Таким чином,
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Оскільки матеріали справи містять
докази, які в своїй сукупності повно та
всебічно висвітлюють обставини
спірних правовідносин, а завданням
адміністративного судочинства України
згідно з ч.1 ст.2 КАС України є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, і неухильне дотримання
судом вимог даної норми процесуального
закону є обов'язковим в кожній
адміністративній справі, то спір
підлягає вирішенню на підставі наявних
у справі документів.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, дійшов висновку про
задоволення позовних вимог з огляду на
наступне.

За матеріалами справи судом
встановлено, що на підставі Свідоцтва
про право на спадщину за законом від
28.05.2013 р. реєстраційний № 1-235, виданого
державним нотаріусом Балаклійської
державної нотаріальної контори
Харківської області Носовою М.В., гр.
ОСОБА_1 являється власником житлового
будинку з надвірними будівлями та
спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 39-40).

Належне їй нерухоме майно
зареєстровано в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, що
підтверджується витягом від 28.05.2013 р. №
4051117.

Згідно даних технічного паспорту на
житловий будинок АДРЕСА_1 від 07.03.2013 р.,
виготовленого на замовлення гр. ОСОБА_1
Балаклійським бюро технічної
інвентаризації, вбачається, що
житловий будинок літ. «А-1» за вказаною
адресою побудовано ще в 1959 р.,
господарські будівлі та споруди: сарай
літ. «Б» - 1985 р., сарай-літ.кухня
літ. «В» - 1975 р., сарай літ. «Г» - 1987 р.,
сарай з погрібом літ. «Д» - 1985 р., сарай
літ. «Е» - 1975 р., навіси літ. «Ж», «З» - 1991
р., паркан № 1 -1988 р., ворота № 2 - 1988 р.,
убиральня № 3 - 1975 р., літній душ № 4 - 2004
р.

Рішенням Червонодонецької селищної
ради від 03.06.2013 р. № 969-VI позивачці
надано дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 0,1500 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1.

Судом з'ясовано, що між ОСОБА_1 та
ліцензованою землевпорядною
організацією - ПП «Землевпорядник»
укладено договір на виконання
землевпорядних робіт від 05.06.2013 р. № 403
(а.с. 16).

На виконання умов укладеного договору,
ПП «Землевпорядник» було розроблено
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 0,1500 га по
АДРЕСА_1 (а.с. 17-35).

За матеріалами справи судом
встановлено, що ПП «Землевпорядник»,
яке являється виконавцем робіт із
землеустрою та діє від імені гр. ОСОБА_1,
звернулося до Відділу
Держземагентства у Балаклійському
районі Харківської області з листом
від 06.02.2014 р. № 79 з матеріалами стосовно
погодження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки гр.
ОСОБА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1.

Відділом Держземагентства у
Балаклійському районі за результатами
розгляду проекту землеустрою листом
від 18.02.2014 р. № 84 надано відмову у його
погодженні на підставі того, що
земельна ділянка площею 0,1500 га по
АДРЕСА_1 знаходиться в прибережній
захисній смузі р. Сіверський Донець,
відстань від крайньої межі земельної
ділянки до р. Сіверський Донець
становить 23 метри, а тому порушено
прибережну захисну смугу. Отже,
погодити проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки гр.
ОСОБА_1 та в подальшому здійснити
відповідні дії щодо державної
реєстрації земельної ділянки площею
0,1500 га по АДРЕСА_1 не вбачає за можливе.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 19
Конституції України, правовий порядок
в Україні грунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно п.п. 2, 5 ч. 2 ст. 7 Закону
України «Про державний земельний
кадастр» до повноважень центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері земельних
відносин, зокрема належать погодження
надання висновків за результатами
проведення державної експертизи
програм і проектів з питань ведення
та адміністрування Державного
земельного кадастру, матеріалів і
документації Державного земельного
кадастру, здійснення державної
реєстрації земельних ділянок, обмежень
у їх використанні, тощо.

Статтею 186-1 Земельного кодексу
України регламентовано, що проект
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок усіх категорій та форм
власності підлягає обов'язковому
погодженню з територіальним органом
центрального органу виконавчої влади,
що здійснює реалізацію державної
політики у сфері земельних відносин.

Органи, зазначені в частинах
першій - третій цієї статті, зобов'язані
протягом десяти робочих днів з дня
одержання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або копії
такого проекту безоплатно надати або
надіслати рекомендованим листом з
повідомленням розробнику свої
висновки про його погодження або про
відмову в такому погодженні з
обов'язковим посиланням на закони та
прийняті відповідно до них
нормативно-правові акти, що регулюють
відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у
погодженні проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки може бути
лише невідповідність його положень
вимогам законів та прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, документації із землеустрою або
містобудівній документації.

З наявних матеріалів справи
вбачається, що на підставі Рішення
Червонодонецької селищної ради від
03.06.2013 р. № 969-VI позивачці надано дозвіл
на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
площею 0,1500 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1 на території Червонодонецької
селищної ради Балаклійського району
Харківської області.

Проте, ОСОБА_1 Відділом
Держземагентства у Балаклійському
районі листом від 18.02.2014 р. № 84
відмовлено у погодженні вищевказаного
проекту землеустрою на підставі того,
що земельна ділянка площею 0,1500 га по
АДРЕСА_1 знаходиться в прибережній
захисній смузі р. Сіверський Донець.

Жодних юридичних мотивів прийняття
спірної відмови суб'єкт власних
повноважень у тексті висновку не навів.

Перевіряючи відповідність закону
спірної відмови, суд зазначає, що
критерії правомірності рішень та діянь
суб'єкта владних повноважень викладені
законодавцем в ч.3 ст.2 КАС України.

Так, ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до Конституції України та
ст.1 Земельного Кодексу України земля є
основним національним багатством, що
перебуває під особливою охороною
держави.

Статтею 2 Земельного Кодексу
передбачено, що земельні відносини - це
суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею.
Суб'єктами земельних відносин є
громадяни, юридичні особи, органи
місцевого самоврядування та органи
державної влади. Об'єктами земельних
відносин є землі в межах території
України, земельні ділянки та права на
них, у тому числі на земельні частки
(паї).

Відповідно до статті 3 Земельного
кодексу України земельні відносини
регулюються Конституцією України, цим
Кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Як передбачено статтею 33 Земельного
кодексу України, громадяни України
можуть мати на праві власності та
орендувати земельні ділянки для
ведення особистого селянського
господарства, використання земель
особистого селянського господарства
здійснюється відповідно до закону.

Пунктом "б" частини 1 статті 81
Земельного кодексу України
передбачено, що громадяни України
набувають права власності на земельні
ділянки на підставі безоплатної
передачі із земель державної і
комунальної власності.

Норми безоплатної передачі земельних
ділянок громадянам визначені статтею
121 Земельного кодексу України. Так,
згідно з пунктом "б" частини 1 статті 121
Земельного кодексу України громадяни
України мають право на безоплатну
передачу їм земельних ділянок із
земель державної або комунальної
власності для ведення особистого
селянського господарства у розмірі не
більше 2,0 гектара.

Суд відмічає, що правовідносини з
приводу набуття громадянами права
приватної власності на земельні
ділянки унормовані, зокрема,
положеннями Земельного кодексу
України, згідно з ч.6 ст.118 якого
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу.

Згідно з пунктом г частини першої
статті 121 Земельного кодексу України
громадяни України мають право на
безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності в таких
розмірах: для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) у селах - не більше
0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15
гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Частиною 7 ст.118 Земельного кодексу
України визначено, що відповідний
орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Статтею 12 Земельного кодексу України
визначено повноваження сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст, до яких належить:
розпорядження землями територіальних
громад; передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу; надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу; вилучення земельних
ділянок із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу;
викуп земельних ділянок для суспільних
потреб відповідних територіальних
громад сіл, селищ, міст; організація
землеустрою; координація діяльності
місцевих органів земельних ресурсів;
здійснення контролю за використанням
та охороною земель комунальної
власності, додержанням земельного та
екологічного законодавства; обмеження,
тимчасова заборона (зупинення)
використання земель громадянами і
юридичними особами у разі порушення
ними вимог земельного законодавства;
підготовка висновків щодо вилучення
(викупу) та надання земельних ділянок
відповідно до цього Кодексу;
встановлення та зміна меж районів у
містах з районним поділом;
інформування населення щодо вилучення
(викупу), надання земельних ділянок;
внесення пропозицій до районної ради
щодо встановлення і зміни меж сіл,
селищ, міст; вирішення земельних
спорів; вирішення інших питань у галузі
земельних відносин відповідно до
закону.

Згідно із п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішуються питання з регулювання
земельних відносин.

Таким чином, суд зазначає, що у разі
звернення особи з заявою в порядку ст.118
Земельного кодексу України про надання
дозволу на розробку проекту земельної
документації, заява має бути
розглянута міською радою виключно на
пленарному засіданні та, за
результатами розгляду заяви, має бути
прийнято відповідне рішення.

Суд звертає особливу увагу на ту
обставину, що відповідне рішення про
відмову у задоволенні клопотання
(заяви) згідно з наданими громадянами
документами повинно бути мотивоване,
із зазначенням підстав для такої
відмови.

Розв'язуючи спір, суд зауважує, що
відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За визначенням ч.1 ст.69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Статтею 86 КАС України передбачено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не
мають для суду наперед встановленої
сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності (ч.3 ст.86).

Керуючись приписами ст.11 КАС України, а
також наведених норм процесуального
закону, суд встановив, що в матеріалах
справи відсутні фактичні дані на
підтвердження факту існування
визначених ст. 118 Земельного кодексу
України перешкод у одержанні позивачем
дозволу на розроблення проекту
землеустрою.

Так, згідно з ч.5 ст.116 Земельного
кодексу України земельні ділянки, які
перебувають у власності чи
користуванні громадян або юридичних
осіб, передаються у власність чи
користування за рішенням органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування лише після припинення
права власності чи користування ними в
порядку, визначеному законом.

Проте, відповідачем не надано
відомостей про отримання спірної
земельної ділянки у власність або
користування згідно зі ст.ст.125 і 126
Земельного кодексу України.

З приводу доводу суб'єкта владних
повноважень щодо знаходження
земельної ділянки у
прибережно-захисній смузі суд
зазначає, що відповідно до ст. 60
Земельного кодексу України вздовж
річок, морів і навколо озер, водосховищ
та інших водойм з метою охорони
поверхневих водних об'єктів від
забруднення і засмічення та збереження
їх водності встановлюються прибережні
захисні смуги (ч.1 ст.60); прибережні
захисні смуги встановлюються по
берегах річок та навколо водойм уздовж
урізу води (у меженний період) шириною:
а) для малих річок, струмків і потічків,
а також ставків площею менш як 3 гектари
- 25 метрів; б) для середніх річок,
водосховищ на них, водойм, а також
ставків площею понад 3 гектари - 50
метрів; в) для великих річок, водосховищ
на них та озер - 100 метрів. При крутизні
схилів більше трьох градусів
мінімальна ширина прибережної
захисної смуги подвоюється (ч.2 ст.60);
уздовж морів та навколо морських заток
і лиманів встановлюється прибережна
захисна смуга шириною не менше двох
кілометрів від урізу води. Прибережні
захисні смуги встановлюються за
окремими проектами землеустрою. Межі
встановлених прибережних захисних
смуг і пляжних зон зазначаються в
документації з землеустрою,
кадастрових планах земельних ділянок,
а також у містобудівній документації.
Прибережні захисні смуги
встановлюються на земельних ділянках
усіх категорій земель, крім земель
морського транспорту.

З положень наведеної норми кодексу
слідує, що ширина прибережної захисної
смуги залежить від категорії водного
об'єкту та визначається документацією
з землеустрою.

Між тим, у ході розгляду справи суб'єкт
владних повноважень не подав до суду
взагалі жодних належних та допустимих
у розумінні ст. 70 КАС України доказів
знаходження спірної земельної ділянки
чи її частини в межах прибережної
захисної смуги.

Згідно ст. 35 Земельного кодексу України
громадяни України із земель державної
і комунальної власності мають право
набувати безоплатно у власність
земельні ділянки для ведення
індивідуального або колективного
садівництва, приватизація земельної
ділянки громадянином - членом
садівницького товариства здійснюється
без згоди на те інших членів цього
товариства.

Отже, відносно доводу відповідача про
входження спірної земельної ділянки
безпосередньо у прибрежно-захисній
смузі зазначена обставина не
підтверджується матеріалами справи.
Крім того, станом на момент прийняття
спірної відмови проект землеустрою
згаданої земельної ділянки належить до
території Червонодонецької селищної
ради Балаклійського району
Харківської області.

Між тим, Рішенням Червонодонецької
селищної ради від 03.06.2013 р. № 969-VI ОСОБА_1
надано дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 0,1500 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1.

Відтак, дана обставина не може
слугувати підставою для прийняття
правомірного висновку про відмову у
погодженні проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, позаяк
не передбачена законом.

Додатково при вирішенні спору по суті
суд зважає, що за правилом ч.8 ст.118
Земельного кодексу України проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки погоджується в порядку,
встановленому статтею 186-1 цього
Кодексу.

За правилами ст. 186 -1 Земельного кодексу
України проект землеустрою щодо
відведення земельних ділянок усіх
категорій та форм власності підлягає
обов'язковому погодженню з
територіальним органом центрального
органу виконавчої влади, що здійснює
реалізацію державної політики у сфері
земельних відносин ч.1 ст. 186-1); проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у межах населеного пункту або
земельної ділянки за межами населеного
пункту, на якій розташовано об'єкт
будівництва або планується
розташування такого об'єкта, подається
також на погодження до органу
містобудування та архітектури (ч.2 ст.
186-1 цього Кодексу); проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки:
природно-заповідного та іншого
природоохоронного призначення,
земельної ділянки, розташованої на
території чи в межах об'єкта
природно-заповідного фонду або в межах
прибережної захисної смуги, підлягає
також погодженню з природоохоронним
органом; історико-культурного
призначення, земельної ділянки,
розташованої на території історичних
ареалів населених місць, земельної
ділянки, на якій розміщені об'єкти
культурної спадщини, підлягає також
погодженню з органом охорони
культурної спадщини;
лісогосподарського призначення
підлягає також погодженню з органом
лісового господарства; водного фонду
підлягає також погодженню з органом
водного господарства (ч.3 ст. 186-1);
розробник подає на погодження до
відповідного територіального органу
центрального органу виконавчої влади,
що здійснює реалізацію державної
політики у сфері земельних відносин,
оригінал проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, а до
органів виконавчої влади, зазначених у
частинах другій і третій цієї статті, -
завірені ним копії проекту (ч.4 ст. 186-1);
органи виконавчої влади, зазначені в
частинах першій - третій цієї статті,
зобов'язані протягом десяти робочих
днів з дня одержання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки (копії такого проекту)
безоплатно надати свої висновки про
його погодження або відмову в такому
погодженні (ч.5 ст. 186-1); підставою для
відмови у погодженні проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки може бути лише невідповідність
його положень вимогам законів та
прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів,
документації із землеустрою або
містобудівній документації. У разі
якщо проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки підлягає
обов'язковій державній експертизі
землевпорядної документації,
погоджений проект подається
замовником або розробником до
центрального органу виконавчої влади,
що здійснює реалізацію державної
політики у сфері земельних відносин,
або його територіального органу для
здійснення такої експертизи (ч.6 ст. 186-1).

Утім, відповідно до пункту 2.9 Порядку
погодження природоохоронними органами
матеріалів щодо вилучення (викупу),
надання земельних ділянок (затверджено
наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 05.11.2004р. №434, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 22.11.2004
№1470/10069) у разі відсутності належної
землевпорядної документації та
встановлених у натурі (на місцевості)
меж щодо водоохоронних зон та
прибережних захисних смуг водних
об'єктів, природоохоронний орган
забезпечує їх збереження, шляхом
урахування при розгляді матеріалів
щодо вилучення (викупу), надання цих
земельних ділянок нормативних
розмірів прибережних захисних смуг,
встановлених статтею 88 Водного кодексу
України, та орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 08.05.1996р. №486 "Про
затвердження Порядку визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режиму ведення господарської
діяльності в них", з урахуванням
конкретної ситуації.

Отже, вирішення питання стосовно
перетинання фактичних меж прибережної
захисної смуги та спірної земельної
ділянки відповідно до ст.ст.118, ст. 186-1
Земельного кодексу України,
відноситься до дискреційних
повноважень органу з охорони
навколишнього природного середовища, а
не РДА, і порядок реалізації означених
дискреційних повноважень встановлено
наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 05.11.2004 №434.

Виконуючи вимоги ст. 11 КАС України, суд
зазначає, що Відділ Держземагентства у
Балаклійському районі Харківської
області всі відомості, котрі
характеризують спірну земельну
ділянку, зокрема, за ознаками
знаходження у власності чи
користуванні інших осіб згідно з
ст.ст.125 і 126 Земельного кодексу України,
належності до земель, зайнятих морями,
річками, озерами, водосховищами, іншими
водними об'єктами, прибережними
захисними смугами вздовж морів, річок
та навколо водойм відносяться до
земель водного фонду, згідно до вимог
ст. 58 Земельного кодексу України - не
навів, доказів в обґрунтування
правомірності висновку стосовно
відмови у погодженні проекту
землеустрою щодо відведення ОСОБА_1
земельної ділянки - не надав.

З одержаних судом і приєднаних до
справи документів випливає, що згадані
відомості відповідач при прийнятті
рішення за письмовим зверненням
позивача не збирались, не вивчались, в
основу мотивів спірної відмови та
оскаржуваного висновку - не
покладались.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Оцінивши обґрунтованість доводів
позивача, з'ясувавши обставини спірних
правовідносин та перевіривши їх
добутими доказами, суд доходить
висновку, що в ході розгляду справи
суб'єкт владних повноважень за
правилами ч.2 ст.71 КАС України не довів
правомірності та обґрунтованості
мотивів, покладених в основу спірного
висновку про відмову у погодженні
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, у зв'язку з чим
позовні вимоги підлягають задоволенню
в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.8-14, 71, 86, 128, 159, 160-163, 167, 186,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Відділу Держземагенства у
Балаклійському районі Харківської
області, про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії - задовольнити у повному
обсязі.

Визнати неправомірними дії Відділу
Держземагенства у Балаклійському
районі Харківської області про відмову
ОСОБА_1 у погодженні проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки позивачці для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських споруд по АДРЕСА_1 на
території Червонодонецької селищної
ради Балаклійського району
Харківської області від 18.02.2014 року № 84.

Зобов'язати Відділ Держземагенства у
Балаклійському районі Харківської
області погодити проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
ОСОБА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських споруд по АДРЕСА_1 на
території Червонодонецької селищної
ради Балаклійського району
Харківської області та провести
державну реєстрацію вказаної
земельної ділянки в Державному
земельному кадастрі.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків для подачі
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Заічко О.В.