Справа № 814/2095/13-а
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2013-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

30 вересня 2013 року
Справа № 814/2095/13-а

Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Малих О.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження справу за

адміністративним позовом: Товариства з
обмеженою відповідальністю «АртНик»
(вул. Колодязна, 16, кв. 18, м. Миколаїв, 54003)

до відповідача: Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва Миколаївської області
Державної податкової служби (вул.
Потьомкінська, 24/2, м. Миколаїв, 54030)

про: скасування податкового
повідомлення - рішення від 10.04.2013р. №
,

в с т а н о в и в:

Позивач, Товариства з обмеженою
відповідальністю «АртНик» (далі - ТОВ
«АртНик»), звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Центральному районі Миколаївської
області Державної податкової служби
(далі - відповідач, ДПІ у Центральному
районі) про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 10.04.2013
року.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що не погоджується з
висновками, наведеними в акті
перевірки і вважає їх такими, що не
відповідають фактичним обставинам та
положенням податкового законодавства,
а податкові повідомлення-рішення -
скасуванню.

Відповідач проти адміністративного
позову заперечує, виклавши свої доводи
у письмовій формі, та просить суд у
задоволенні позову відмовити (арк. спр.
96 - 99).

Представниками позивача та
відповідача подані заяви про слухання
справи в порядку письмового
провадження без участі представників
сторін (арк. спр. 230, 231).

У відповідності до ч. 4 ст. 122 КАС України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Дослідивши всі матеріали справи,
оцінивши наявні докази в їх сукупності,
суд встановив наступне.

У період з 29.01.2013 року по 05.02.2013 року
спеціалістами ДПІ у Центральному
районі було проведено позапланову
невиїзну перевірку ТОВ «АртНик» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість щодо відображення правових
відносин з
контрагентами-постачальниками ТОВ
«Юні Трейд Компані» () за
червень - липень 2011 року, ПП «Нольга»
() за жовтень 2011 року, ТОВ
ТПФ «Нікапласт» () за
вересень - жовтень 2011 року, ТОВ
«Електромонтаж-Трейд» ()
за січень 2012 року, ТОВ
«Транспортно-монтажна фірма
«Транспосервіс-ЛТД» ()
за лютий 2012 року, ПП «Єпраксія» () за квітень - травень 2012
року та контрагентами-покупцями.

За результатами перевірки
відповідачем складено акт № 91/22-200/37207010
від 11.02.2013 року (арк. спр. 12 - 68, далі - акт
перевірки).

У висновку акту перевірки відповідачем
вказано на порушення ТОВ «АртНик»:

- п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI
із змінами та доповненнями (далі - ПК
України), що призвело до заниження
податку на додану вартість (далі - ПДВ)
на суму 14 424 грн. за операціями з
контрагентами ТОВ «Юні Трейд Компані»
(червень 2011 року), ПП «Нольга» (жовтень
2011 року), ТОВ «Електромонтаж Трейд»
(січень 2012 року), ТОВ
«Транспортно-монтажна фірма
«Транспосервіс-ЛТД» (лютий 2012 року), ПП
«Єпраксія» (травень 2012 року);

- п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п.
198.3 ст. 198 ПК України в частині
формування податкового кредиту з ПДВ у
розмірі 68 144,93 грн. по операціях з
придбання товару від
контрагентів-постачальників ТОВ «Юні
Трейд Компані» (червень, липень 2011
року), ТОВ «Нікапласт» (вересень 2011
року), ПП «Нольга» (жовтень 2011 року), ТОВ
«Електромонтаж Трейд» (січень 2012 року),
ТОВ «Транспортно-монтажна фірма
«Транспосервіс-ЛТД» (лютий 2012 року), ПП
«Єпраксія» (квітень, травень 2012 року);
та формування податкових зобов'язань з
ПДВ у розмірі 71 506,75грн. по операціях з
поставки товарів, придбаних у
контрагентів-постачальників.

На підставі акту перевірки
відповідачем було оформлено та
направлено позивачу податкове
повідомлення-рішення № від 26.02.2013
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 18 030,00 грн.,з
яких за основним платежем - 14 424,00 грн.,
штрафних (фінансових) санкцій - 3 606,00
грн. (арк. спр. 11).

Зазначене податкове
повідомлення-рішення було оскаржено
позивачем в адміністративному порядку.

Рішенням Державної податкової служби у
Миколаївській області № 708/10/10-209 від
26.03.2013 року скарга ТОВ «АртНик»
задоволена частково. Податкове
повідомлення-рішення скасовано
частково в частині застосування
штрафної санкції з ПДВ у сумі 624,00 грн., в
інший частині залишено без змін (арк.
спр. 69 - 74).

За наслідками результатів розгляду
скарги, ДПІ у Центральному районі
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 10.04.2013
року, за яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 17 406,00 грн., з
яких за основним платежем - 14 424,00 грн.,
штрафних (фінансових) санкцій - 2 982,00
грн. (арк. спр. 10).

Не погоджуючись із вищезазначеним,
позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом.

Надаючи правової оцінки цим обставинам
та відносинам, що виникли між
сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК, для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Також, статтею 1 Закону України від
16.07.1999 р. № 996-ХІV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» встановлено, що первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки, акти тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції та за наявності
всіх реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України
від 16.07.1999 р. № 996-ХІV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Тобто, визначальною і обов'язковою
ознакою господарської операції є
реальна зміна майнового стану платника
податків, що також відповідає і
кореспондує з нормами ПК.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 ПК, не включаються
до складу витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію
України;

г) вивезення товарів за межі митної
території України;

е) постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

З метою оподаткування цим податком до
операцій з ввезення товарів на митну
територію України та вивезення товарів
за межі митної території України
прирівнюється поміщення товарів у
будь-який митний режим, визначений
Митним кодексом України.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

За операціями з виконання підрядних
будівельних робіт суб'єкти
підприємницької діяльності можуть
застосовувати касовий метод
податкового обліку відповідно до
підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього
Кодексу.

База оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг,відповідно
до п. 188.1ст. 188 ПК України, визначається
виходячи з їх договірної вартості (у
разі здійснення контрольованих
операцій - не нижче звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) з урахуванням
загальнодержавних податків та зборів
(крім збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування, що справляється
з вартості послуг стільникового
рухомого зв'язку, податку на додану
вартість та акцизного податку на спирт
етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податків безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг. До складу договірної
(контрактної) вартості не включаються
суми неустойки (штрафів та/або пені),
три проценти річних та інфляційні, що
отримані платником податку внаслідок
невиконання або неналежного виконання
договірних зобов'язань.

До бази оподаткування включаються
вартість товарів/послуг, які
постачаються (за виключенням суми
компенсації на покриття різниці між
фактичними витратами та регульованими
цінами (тарифами) у вигляді виробничої
дотації з бюджету та/або суми
відшкодування орендодавцю - бюджетній
установі витрат на утримання наданого
в оренду нерухомого майна, на
комунальні послуги та на енергоносії),
та вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податків безпосередньо
отримувачем товарів/послуг,
поставлених таким платником податку.

Згідно пунктом 198.3 статті 198 ПК,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість,
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України встановлено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п.п. «а» п.198.1 ст.198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
що не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно вимог пункту 201.11
статті 201 Податкового кодексу України).

Судом встановлено і матеріалами справи
підтверджено, що 31.05.2011 року між
позивачем та ТОВ «Юні Трейд Клмпані»
укладено договір про надання послуг
автотранспортом № 586 (арк. спр. 213).

Придбані послуги підтверджені актом
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ ОУ-0000615 від 30.06.2011 року (арк. спр. 215). На
вказані послуги позивачем видано
податкові накладні № 627 від 31.05.2011 року
(арк. спр. 211) та № 286 від 30.06.2011 року (арк.
спр. 214).

Між позивачем та ПП «Нольга» 01.09.2011 року
укладеного договір надання послуг
автотранспортом № 10911 (арк. спр. 217).

Придбані послуги були належним чином
оплачені (видаткова накладна № Н-000264
від 27.10.2011 року, арк. спр. 221) та
підтверджені актом здачі-прийняття
робіт (надання послуг) № Н-0000167 від
19.10.2011 року (арк. спр. 219). На вказані
послуги позивачем видано податкові
накладні № 85 від 19.10.2011 року (арк. спр. 218)
та № 129 від 27.10.2011 року (арк. спр. 220).

Крім цього, уміж позивачем та ТОВ
«Електромонтаж Трейд» були укладені
договори надання послуг з сортирування
та пакетування вторинної сировини № 33
від 12.01.2012 року (арк. спр. 207) та надання
послуг автотранспортом № 59 від 18.01.2012
року (арк. спр. 208).

Придбані послуги підтверджені актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ ЕТ-0000081 від 19.01.2012 року (арк. спр. 210) та
№ ЕТ-0000125 від 12.01.2012 року (арк. спр. 312). На
вказані послуги позивачем видано
податкові накладні № 43 від 12.01.2012 року
року (арк. спр. 211) та № 73 від 19.01.2012 року
(арк. спр. 209).

У лютому 2012 року між позивачем та ТОВ
«Транспортно-монтажна фірма
«Трансервіс-ЛТД» були укладені
договори про надання послуг
автотранспорту № 12 від 06.02.2012 року (арк.
спр. 198) та купівлю-продаж товару:
макулатури та поліетилену б/в № 81 від
20.02.2012 року (арк. спр. 199), № 115 від 24.02.2012
року (арк. спр. 200).

Придбані послуги та товари були
належним чином оплачені (видаткові
накладні № ТС-0000181 від 24.02.2012 року, №
ТС-0000180 від 20.02.2012 року арк. спр. 206) та
підтверджені актом здачі-прийняття
робіт (надання послуг) № ТС-0000040 від
06.02.2012 року (арк. спр. 202). На вказані
операції позивачем видано податкові
накладні № 87 від 20.02.2012 року (арк. спр. 205)
та № 143 від 24.02.2012 року (арк. спр. 203).

Між позивачем та ПП «Єпраксія» 24.04.2012
року укладеного договір надання послуг
з сортирування та пакетировки
вторинної сировини № 07/12 (арк. спр. 191).

Придбані послуги були належним чином
оплачені (накладна № 7.05-2 від 07.05.2012
року, арк. спр. 97) та підтверджені актами
здачі-прийняття виконаних робіт № 14.05-1
від 14.05.2012 року (арк. спр. 193) та № 22.05-1 від
22.05.2012 року (арк. спр. 195). На вказані
послуги позивачем видано податкові
накладні № 4 від 07.05.2012 року року (арк.
спр. 196) та № 26 від 22.05.2012 року (арк. спр.
194).

Окрім цього, як зазначено уакті
перевірки, до перевірки надано договір
поставки № 02/11 від 10.01.2011 року між
позивачем та ТОВ ТПФ «Нікапласт». У
рахунок оплати за товар ТОВ «Артник»
перераховано а розрахунковий рахунок
ТОВ ТПФ «Нікапласт» грошові кошти
згідно з банківськими виписками. Дані
операції відображені у
бухгалтерському обліку (арк. спр. 30 - 31).

За таких обставин суд вважає, що
позивач має право на податковий кредит,
сплачений на користь цих підприємств, а
спірне податкове повідомлення-рішення
належить скасувати.

Згідно із положеннями ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачений Конституцією та
законами України.

Згідно із пп. 21.1.1 п. 21.1 ст. 21 Податкового
кодексу України, посадові особи
органів державної податкової служби
зобов'язані дотримуватися Конституції
України та діяти виключно у
відповідності з цим Кодексом та іншими
законами України, іншими нормативними
актами.

Крім того, суд бере до уваги, що
відповідно до статті 4 Податкового
кодексу України податкове
законодавство ґрунтується, крім інших,
на презумпції правомірності рішень
платника податку в разі, якщо норма
закону чи іншого нормативно-правового
акта, виданого на підставі закону, або
якщо норми різних законів чи різних
нормативно-правових актів припускають
неоднозначне (множинне) трактування
прав та обов'язків платників податків
або контролюючих органів, внаслідок
чого є можливість прийняти рішення на
користь як платника податків, так і
контролюючого органу.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових та
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Суд також бере до уваги що, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
у відповідності до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України.

З огляду на зазначену норму під час
розгляду спорів щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень суди, незалежно
від підстав, наведених у позовній
заяві, перевіряють їх відповідність
усім зазначеним вимогам статті 2 КАС
України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не довів суду законність та
обґрунтованість прийнятого рішення.
Натомість позивачем надано суду
достатні докази на підтвердження
реальності господарських операцій та
дійсності укладених з контрагентами
правочинів. У зв'язку з цим, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі, а порушені права та
інтереси позивача -такими, що
підлягають судовому захисту.

Суд також зазначає, що
вищенаведені висновки узгоджуються із
правовими позиціями Верховного Суду
України при вирішенні спорів цієї
категорії. Так, у постановах від 09.09.2008р.
у справі № 21-500во08, від 01.06.10р. у справі
№21-573во10 та від 31.01.11р. у справі №21-47а10
Верховний Суд України дійшов висновку,
що якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме для цієї
особи. Зазначені обставини не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування ПДВ у
випадку, коли останній виконав усі
передбачені законом умови стосовно
отримання такого відшкодування та має
необхідні документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Крім того, зазначена позиція
узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»
(заява №3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22.01.09р. в
пункті 71 зазначив, що платник податку
не повинен нести відповідальності за
наслідки невиконання постачальником
його зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також пеню. На думку суду, такі вимоги
стали б надмірним тягарем для платника
податку, що порушило справедливий
баланс, який повинен підтримуватися
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту права власності.

Згідно із ст. 17 Закону України
«Про виконання рішень і застосування
практики Європейського суду з прав
людини» № 3477-IV від 23.02.06р. українські
суди мають застосовувати при розгляді
справ практику Європейського Суду з
прав людини як джерело права.

Керуючись ст. ст. 2, 122, 94, 158, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва Миколаївської
області Державної податкової служби №
від 10.04.2013 року.

Постанова набирає законної сили
після закінчення 10-денного строку з дня
проголошення/отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили постанови
за наслідками апеляційного
провадження.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Миколаївський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень
у випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення встановлених строків
залишається без розгляду, якщо суд
апеляційної інстанції за заявою особи,
яка її подала, не знайде підстав для
поновлення строку.

Суддя
О.В. Малих