Справа № 817/1844/14
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2014-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1844/14

18 липня 2014 року 12год. 45хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Сало А.Б. за участю секретаря судового
засідання Школяр О.І. та сторін і інших
осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Ситай М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 до Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі
- ФОП ОСОБА_4.) звернулася до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у м.Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області (далі - ДПІ у м.Рівному) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 22.05.2014 року.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві. В
обґрунтування позову зазначив, що
висновки податкового органу, які
викладені в акті перевірки та
покладені в основу оспорюваного
податкового повідомлення-рішення, не
відповідають фактичним обставинам
справи. Пояснив суду, що ФОП ОСОБА_4 з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Крафт ЛВ» (далі - ТОВ
«Крафт ЛВ») було укладено договір
купівлі-продажу. Зміст даного договору
не суперечить чинному на момент
укладення законодавству України та
даний договір не був визнаний
недійсним в судовому порядку, а тому
підстав стверджувати про його
нікчемність у податкового органу
немає. Зазначив, що бухгалтерські
документи виписані ТОВ «Крафт», за
результатом господарської операції з
позивачем в силу Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999
року є первинними документами,
оскільки мають всі необхідні
встановлені законом обов'язкові
реквізити. Стверджував, що
господарські операції позивача з
даними контрагентом є реальними і
підстав вважати їх безтоварними немає.
За наведених обставин, вважає
податкове повідомлення-рішення №
від 22.05.2014 року протиправним та таким,
що підлягає скасуванню. З таких
підстав, просив суд позов задовольнити
повністю.

Представник відповідача позов не
визнав з підстав, викладених в
письмових запереченнях на
адміністративний позов (а.с.37-40). В
обґрунтування заперечень пояснив суду,
що за результатами документальної
виїзної перевірки ФОП ОСОБА_4
встановлено порушення ст.164, п.167.1 ст.167,
п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу України, так як позивачем
віднесено до складу витрат придбання у
ТОВ «Крафт ЛВ» у травні 2011 року товарів
(будівельних матеріалів на суму 11923,50
грн.)., в результаті чого занижено
податок на доходи фізичних осіб в сумі
1788,57 грн. Даний висновок податковим
органом було зроблено на підставі
аналізу господарських операцій між
позивачем і ТОВ «Крафт ЛВ». Вказав на
те, що ДПІ у м. Рівному було отримано
постанову старшого слідчого першого
відділу фінансових розслідувань ГУ
Міндоходів у Львівській області від
25.03.2014 року про призначення
позапланової документальної перевірки
ФОП ОСОБА_4 з питань повноти
декларування, нарахування та
своєчасності сплати в бюджет податків
і обов'язкових платежів під час
взаємовідносин і ТОВ «Промтехметал»,
ТОВ «Крафт ЛВ», ПП «Воллі», іншими
суб'єктами господарювання із ознаками
фіктивності за період з 01.01.2011 року по
01.12.2011 року з усіма контрагентами.
Стверджував, що господарські операції
позивача з ТОВ «Крафт ЛВ» не мають
реального товарного характеру, так як у
ТОВ «Крафт ЛВ» відсутні необхідні
умови для досягнення результатів
відповідної підприємницької,
економічної діяльності в силу
незначної чисельності управлінського
або технічного персоналу, оборотних
коштів, виробничих активів,
фінансово-господарська діяльність ТОВ
«Крафт ЛВ» здійснюється поза межами
правового поля. У зв'язку з чим,
податковим органом було зроблено
висновок, що операція з купівлі-продажу
від 05.05.2011 року не спричиняє реального
настання правових наслідків. За таких
обставин, вважає, що податковий орган,
приймаючи податкове
повідомлення-рішення № від 22.05.2014
року, діяв в межах повноважень та на
виконання норм діючого законодавства.
З таких підстав, просив в задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
оцінивши докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку що позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.08.2003 року
державним реєстратором виконавчого
комітету Рівненської міської ради
ОСОБА_4 зареєстрована як фізична
особа-підприємець, що підтверджується
копією Витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (а.с.18) та копією
свідоцтва про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця (а.с.22).
Позивач перебуває на обліку в
податковій інспекції з 08.08.2003 року за
№14925, що підтверджується довідкою про
взяття на облік платника податків
№19-113/2589 від 13.08.2003 року (а.с.23).

Судом встановлено, що ДПІ у м. Рівному
було отримано постанову старшого
слідчого першого відділу фінансових
розслідувань ГУ Міндоходів у
Львівській області старшого
лейтенанта податкової міліції
Малецького О.С. від 25.03.2014 року про
призначення позапланової
документальної перевірки ФОП ОСОБА_4 з
питань повноти декларування,
нарахування та своєчасності сплати в
бюджет податків і обов'язкових
платежів під час взаємовідносин і ТОВ
«Промтехметал», ТОВ «Крафт ЛВ», ПП
«Воллі», іншими суб'єктами
господарювання із ознаками
фіктивності за період з 01.01.2011 року по
01.12.2011 року з усіма контрагентами.

У зв'язку з цим податковим органом було
проведено планову виїзну
документальну перевірку з питань
дотримання ФОП ОСОБА_4 вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 року по
31.12.2012 року, за результатами якої
складено акт №64//17-100 від 07.03.2013
року.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 22.05.2014
року, яким ФОП ОСОБА_4 збільшено суму
грошового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності на
загальну суму 2682,86 грн., в т.ч. 1788,57 грн. -
за основним платежем та 894,29 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погодившись з цим податковим
повідомленням-рішенням, позивач
оскаржив його в адміністративному
порядку (а.с.11). Однак, рішенням ГУ
Міндоходів у Рівненській області
№365/14/17-00-10-05-105/113 від 06.06.2014 року скаргу
позивача залишено без задоволення, а
оспорюване податкове
повідомлення-рішення - без змін (а.с.9-10).

Надаючи правову оцінку податковому
повідомленню-рішенню № від 22.05.2014
року, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 05.05.2011 року між
ОСОБА_4.(Покупець) та ТОВ «Крафт ЛВ»
(Продавець) було укладено договір
купівлі-продажу №48/05 (а.с.12-13),
відповідно до умов якого Продавець
зобов'язується передати в строк до
01.06.2011 року у власність Покупця, а
Покупець зобов'язується прийняти й
оплатити товар - мідну трубу.

На виконання умов договору ТОВ «Крафт
ЛВ» поставило позивачу трубу мідну на
загальну суму 14308,20 грн., що
підтверджується податковою накладною
№327 від 31.05.2011 року на суму 14308,20 грн., в
т.ч. ПДВ в сумі 2384,70 грн. та видатковою
накладною №РН-0000333 від 31.05.2011 року на
суму 14308,20 грн., в т.ч. ПДВ в сумі 2384,70 грн.
(а.с.14, 15).

Оплата за поставлені
товарно-матеріальні цінності
здійснена повністю в безготівковій
формі, що підтверджується платіжним
дорученням №76 від 31.05.2011 року та
випискою по особовому рахунку позивача
(а.с.20, 21).

На підставі отриманої видаткової
накладної №РН-0000333 від 31.05.2011 року,
виписаної ТОВ «Крафт ЛВ», сума поставки
без ПДВ, тобто 11923,50 грн., включена
позивачем до витрат 2011 року.

Згідно з пп.4.1.27 п. 4.1 ст.4 Податкового
кодексу України (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

В силу вимог п.177.1 ст.177 Податкового
кодексу України доходи фізичних осіб -
підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця (п.177.2 ст.177 Податкового
кодексу України).

Відповідно до п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат виробництва (обігу) згідно з
розділом III цього Кодексу. Не належить
до витрат фізичної особи - підприємця
вартість придбаного рухомого і
нерухомого майна, що підлягає
державній реєстрації, у разі якщо таке
майно придбано до державної реєстрації
фізичної особи - суб'єктом
підприємницької діяльності та/або не
використовується в такій діяльності.

Згідно з ч. 1,2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999
року (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа;
дату і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Норми аналогічного змісту містить
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за
№168/704 (далі - Положення №168/704).

Пунктом 2.4 Положення №168/704 (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Відповідно до п. 2.16 Положення №168/704 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) забороняється
приймати до виконання первинні
документи на операції, що суперечать
нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам.

Наявні в матеріалах справи видаткова,
податкова накладні, розрахункові
документи в силу Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999
року (в редакції, чинній на час
існування спірних правовідносин) та
Положення №168/704 (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин),
є первинними документами, та мають всі
необхідні встановлені законом
обов'язкові реквізити, містять
найменування продавця та покупця,
обсяг поставленого товару, підписи
уповноважених представників сторін та
відбитки печаток. Дані первинні
документи дають змогу визначити зміст
і обсяг господарської операції;
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що мають
можливість ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції. Доказів того,
що дані документи не місять всіх
необхідних реквізитів та не мають
юридичної сили, відповідачем суду не
надано.

Крім того, на момент існування
господарських правовідносин між
позивачем та ТОВ «Крафт ЛВ», останній
мав цивільну правоздатність, чинну
державну реєстрацію і не був
позбавлений права укладати угоди у
відповідності до вимог діючого
законодавства та був платником ПДВ.

Рух активів у процесі здійснення
позивачем господарських операцій з ТОВ
«Крафт ЛВ» підтверджується
матеріалами справи.

Так, надані до матеріалів справи
позивачем податкові накладні №16 від
10.06.2011 року на суму 5485,75 грн., №11 від
23.08.2011 року на суму 2886,06 грн., №17 від
25.01.2012 року на суму 1263,18 грн., №ОВ-0000181
від 26.06.2012 року на суму 1886,06 грн., №23 від
26.06.2012 року на суму 1886,06 грн., №3 від
01.06.2011 року на суму 898,43 грн., №28 від
27.06.2012 року на суму 1684,78 грн., №5 від
04.07.2012 року на суму 8546,93 грн., №18 від
20.10.2011 року на суму 6612,57 грн., №24 від
18.11.2011 року на суму 789,89 грн., №6 від 02.06.2011
року на суму 974,75 грн., №1 від 01.03.2013 року
на суму 290,25 грн., видаткові накладні
№ОВ-0000130 від 10.06.2011 року на суму 5485,76
грн., №ОВ-0000183 від 23.08.2011 року на суму
2886,06 грн., №ОВ-0000019 від 25.01.2012 року на
суму 1263,18 грн., №ОВ-0000099 від 27.03.2012 року
на суму 3531,10 грн., №24 від 21.03.2012 року на
суму 3531,10 грн., №ОВ-0000111 від 01.06.2011 року
на суму 898,43 грн., №ОВ-0000183 від 27.06.2012 року
на суму 1684,78 грн., №ОВ-0000192 від 09.07.2012
року на суму 8546,93 грн., №ОВ-0000288 від
20.10.2011 року на суму 6612,57 грн., №ОВ-000030 від
18.11.2011 року на суму 789,89 грн., №ОВ-0000115 від
02.06.2011 року на суму 974,75 грн., №ОВ-0000060 від
07.03.2013 року на суму 290,25 грн. (а.с.56-97) та
довіреності №057 від 10.06.2011 року, №000003
від 25.01.2012 року, №16 від 21.03.2012 року, №62
від 26.06.2012 року, №68 від 02.07.2012 року, №00275
від 04.017.2012 року, №01104 від 17.10.2011 року, №46
від 18.11.2011 року, №979665/215 від 31.05.2011 року,
№56 від 01.03.2013 року
(а.с.57-59,64,67-68,71-72,77,80,83-84,87-88,91-92,95-96),
свідчать про подальшу реалізацію
позивачем придбаної у ТОВ «Крафт ЛВ»
товару (труби мідної) контрагентам,
зокрема: ТОВ «Спілка», ПП
«Захід-Холод»,ТОВ «Мега-Холод», ТОВ
«Аскум ЛТД», ПП «Рівне-кондиціонер»,
ТОВ «Бімол», ТОВ-фірма «Лазорчик» та ін.

Встановлені судом обставини в їх
сукупності свідчать про товарність і
реальність здійснення господарської
операції купівлі-продажу між ФОП
ОСОБА_4 і ТОВ «Крафт ЛВ», подальшу
реалізацію позивачем придбаних
товарно-матеріальних цінностей (труб
мідних), що підтверджують рух активів у
процесі здійснення господарських
операцій з даним контрагентом. Докази
того, що товар, придбаний ФОП ОСОБА_4 у
ТОВ «Крафт ЛВ», з метою іншою, ніж
використання його у власній
господарській діяльності податковим
органом суду не надано, судом не
здобуто і в матеріалах справи відсутні.

За наведених обставин, суд дійшов
висновку, що у податкового органу
відсутні правові підстави для
висновків про порушення ФОП ОСОБА_4
ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177
Податкового кодексу України, а тому
збільшення відповідачем позивачу суми
грошового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності на
загальну суму 2682,86 грн., в т.ч. 1788,57 грн.
за основним платежем та 894,29 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями,
визначене податковим
повідомленням-рішенням № від
22.05.2014 року, - безпідставне та
протиправне.

Також суд критично оцінює висновки
податкового органу про те, що договір,
укладений між ФОП ОСОБА_4 та ТОВ «Крафт
ЛВ» є нікчемним, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Згідно з ч. 2 цієї ж
статті правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Верховним судом України в постанові
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 року №9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" констатовано,
що правочинами, які посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема є: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження
або незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу -
землею як основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави, її надрами, іншими
природними ресурсами; правочини щодо
відчуження викраденого майна;
правочини, що порушують правовий режим
вилучених з обігу або обмежених в обігу
об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею
228 Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Крім того, постановою Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року було звернено увагу на те, що
"...вимога про встановлення нікчемності
правочину підлягає розгляду у разі
наявності відповідної суперечки. Такий
позов може пред'являтися окремо, без
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину. В цьому випадку в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги у разі
нікчемності правочину і наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним. Наслідком визнання
правочину (договору) недійсним не може
бути його розірвання, оскільки це
взаємовиключні вимоги. Якщо позивач
посилається на нікчемність правочину
для обґрунтування іншої заявленої
вимоги, суд не має права посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким аргументам
позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним і про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину можуть бути
заявлені як однією із сторін правочину,
так і іншою зацікавленою особою, права
і законні інтереси якої порушені
здійсненням правочину".

Таким чином, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним
з основних завдань органів державної
податкової служби є здійснення
контролю за дотриманням податкового
законодавства і надання роз'яснень
законодавства з питань оподаткування
платникам податків. Жодним законом не
передбачено право органу державної
податкової служби самостійно, в
позасудовому порядку, визнавати
нікчемними правочини і дані, вказані
платником податків в податкових
деклараціях.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 207 ГК
України господарське зобов'язання, що
не відповідає вимогам закону, або
вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Зазначена норма недійсність
господарського зобов'язання пов'язує з
наступним: невідповідністю його змісту
вимогам закону; наявністю мети, що за
відомо суперечить інтересам держави і
суспільства; укладенням учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним із них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності).

За вимогами цивільного законодавства
існує презумпція правомірності
правочину (ст. 204 ЦК України). Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення,
передбаченого ст. 228 ЦК України
міститься обов'язкова ознака -
специфічна мета - порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Наявність мети,
включеної до складу правопорушення
підлягає обов'язковому доведенню.

Мета юридичної особи має бути доведена
через мету відповідного керівника -
фізичної особи, яка на момент укладання
угоди виконувала представницькі
функції за статутом (положенням) або за
довіреністю. Слід зазначити, що
наявність мети зазначеної в диспозиції
ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне
кримінальну відповідальність за
відповідними статтями Кримінального
кодексу України за скоєний злочин,
замах на злочин або готування до
злочину.

Такі обставини можуть бути доведені
лише обвинувальним вироком.

Аналогічну позицію викладено Вищим
адміністративним судом України в
постанові від 14.11.2012 року
(http://reyestr.court.gov.ua/Review/27477204).

Щодо покликань відповідача на вирок
Сихівського районного суду від 26.12.2012
року, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. Вирок
суду у кримінальному провадженні або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Як вбачається зі змісту вироку,
долученого до матеріалів справи
(а.с.41-49), він не містить жодних посилань
на особу позивача - ФОП ОСОБА_4 та/або її
господарські операції з контрагентом
ТОВ «Крафт ЛВ», а твердження
податкового органу про безтоварність
господарської операції позивача з ТОВ
«Крафт ЛВ» згідно з договором
купівлі-продажу від 05.05.2011 року, які
ґрунтуються лише на вказаному рішенні,
повністю спростовуються наявними в
справі доказами.

Суд також акцентує увагу, що згідно із
статтею 61 Конституції України
відповідальність осіб має
індивідуальний характер, при цьому
будь-які протиправні дії одних
платників податків не можуть покладати
обов'язку щодо відповідальності за дії
таких платників на інших осіб.

Особа не може нести відповідальності
за неправомірні дії інших осіб (за
умови необізнаності щодо їх
протиправної поведінки). Відповідачем
не встановлено обізнаності позивача
щодо можливих дефектів у правовому
статусі його контрагента.

На переконання суду, відповідач не
надав жодних доказів на підтвердження
того, що позивач у справі діяв без
належної обачності й обережності і
йому мало бути відомо про порушення,
які допускав його контрагент, або що
його діяльність спрямована на
здійснення операцій, пов'язаних з
податковою вигодою, переважно з
контрагентами, які не виконують своїх
податкових зобов'язань, зокрема й у
випадках, коли такі операції
здійснюються через посередників.

Виникнення права позивача на
формування витрат є наслідком
фактичного проведення господарських
операцій, які є об'єктом оподаткування
в розумінні ст.177 Податкового кодексу
України, підтверджені первинними
документами бухгалтерського обліку, у
тому числі податковими накладними.

Податковий орган, в свою чергу, не навів
будь-яких доводів щодо фіктивності
господарської операції позивача з ТОВ
«Крафт ЛВ» згідно з договором
купівлі-продажу від 05.05.2011 року, не
подав жодних фактичних даних, які б
викликали сумнів у реальності
виконання операцій з поставки товару
позивачу.

Наявність первинних документів, на
підставі яких позивачем сформовано
витрати, встановлено матеріалами
справи, а будь-які обставини, які б
засвідчували факт недобросовісності
самого платника, відсутні.

Окрім того, практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст. 17 Закону України "Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини" №3477-IV
від 23.02.2006 року, є джерелом права,
свідчить про те, що якщо державні
органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкта, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського Суду від 09.01.2007
р. у справі "Інтерсплав проти України").
Вказане узгоджується з конституційним
принципом індивідуальності юридичної
відповідальності.

Суд також критично оцінює твердження
податкового органу про відсутність у
ТОВ «Крафт ЛВ» основних фондів,
технічного персоналу, складських
приміщень, транспортних засобів і т.п.
Такі обставини не можуть бути доказом
неспроможності виконання тих чи інших
господарських операцій з огляду на
відсутність законодавчого обмеження
щодо використання у господарській
діяльності лише власних основних та
транспортних засобів, як і найманої
праці шляхом укладення трудових, а не
цивільно-правових договорів, і тому
вони не можуть бути підставою для
висновків про порушення вимог
податкового законодавства позивачем,
оскільки не залежать від волі
останнього.

Встановлені судом обставини та наявні
в матеріалах справи докази дають суду
підстави для висновку, що вчинені ФОП
ОСОБА_4 господарські операції з ТОВ
«Крафт ЛВ» не викликають сумніву в їх
реальності, товарності та
відповідності дійсному економічному
змісту і є пов'язаними з господарською
діяльністю позивача згідно з
відомостями, що містять в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

Отже, висновки податкового органу про
безтоварність операцій позивача з ТОВ
«Крафт ЛВ» та про порушення ФОП ОСОБА_4
вимог ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4
ст.177 Податкового кодексу України не
знайшли свого підтвердження в ході
судового розгляду даної справи,
оскільки повністю спростовуються
наявними в ній доказами.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що відповідач при прийнятті
податкового повідомлення-рішення
№ від 22.05.2014 року, діяв не на
підставі, не в межах повноважень та не в
спосіб, визначений чинним
законодавством, а тому вказане
податкове повідомлення-рішення є
протиправним, такими, що прийняте без
урахування всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішень, і
підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу. У
відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не надав суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірності
прийнятого ним податкового
повідомлення-рішення № від 22.05.2014
року.

При зазначених обставинах, вимоги
позивача правомірні, обґрунтовані і
підлягають до задоволення в повному
обсязі, а заперечення відповідача суд
відхиляє як безпідставні і такі, що
суперечать чинному законодавству та
фактичним обставинам справи.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
№ від 22.02.2014.

Присудити на користь позивача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 із Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
182,70 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Сало А.Б.