Справа № 817/1946/14
Суддя: Нор У.М.
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1946/14

06 серпня 2014 року 10год. 15хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Нор У.М. за участю
секретаря судового засідання Демчук
І.М. та сторін і інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2

відповідача: представник Шоломицький
В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Фізичної особи ОСОБА_1

доДержавної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення , -

ВСТАНОВИВ :

Позивач - фізична особа ОСОБА_1
звернувся до Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області (далі
- ДПІ у м. Рівному) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
18.06.2014 року №5571-15.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні надали пояснення
аналогічні позовній заяві, зокрема
пояснили суду, що згідно договору
оренди від 14.04.2009 року №16
укладеного між ОСОБА_1 та Рівненською
міською радою орендна плата за землю
становить 24,28 грн. на рік. Зазначили, що
податкове повідомлення - рішення №5571-15
від 18.06.2014 року, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання в
розмірі 719,79 грн. є протиправним, таким,
що не відповідає вимогам чинного
законодавства, а відтак, підлягає
скасуванню. Просили позов задовольнити
повністю.

Відповідач - Державна податкова
інспекція у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області позов не визнав, про що подав
письмові заперечення. Представник
відповідача в судовому засіданні надав
пояснення аналогічні письмовим
запереченням, зокрема пояснив суду, що
нарахування орендної плати з фізичних
осіб громадянину ОСОБА_1 здійснено на
підставі договору оренди №16 від
14.04.2009 року укладеного між ОСОБА_1 та
Рівненською міською радою з
врахуванням вимог підпункту 288.5.1
пункту 288.5 статті 288 Податкового
кодексу України. Просив в задоволенні
позову відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши
пояснення представників сторін,
встановивши фактичні обставини справи,
перевіривши їх доказами, дослідженими
в судовому засіданні, оцінивши їх в
сукупності, відповідно до вимог
чинного законодавства, суд дійшов до
висновку, що в задоволенні позову слід
відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що між фізичною
особою ОСОБА_1 та Рівненською міською
радою укладено договір оренди
земельної ділянки від 14.04.2009 року
№16 (а.с.6-11). Відповідно до умов
даного договору Рівненська міська рада
надає, а позивач приймає в строкове
платне користування земельну ділянку
площею 114 квадратних метри для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, без
права спорудження на ній капітальних
будівель і споруд, посадки
багаторічних насаджень та з правом її
дострокового вилучення для потреб
міста, яка знаходиться в місті Рівне
АДРЕСА_1. Згідно пункту 9 договору від
14.04.2009 року №16 розмір орендної
плати за земельну ділянку складає 24,28
грн. на рік.

Як вбачається з листа Управління
Держземагенства у м. Рівному
Рівненської області від 03.03.2014 року
№02-1909 розмір нормативно грошової
оцінки землі за 1 квадратний метр
АДРЕСА_1 станом на 01.01.2014 року становить
277,84 грн. (а.с.26-27).

18.06.2014 року Державною податковою
інспекцією у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області винесено податкове
повідомлення - рішення форми «Ф» №5571-15,
яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем:
орендна плата з фізичних осіб в розмірі
719,79 грн. (а.с.5).

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд вважає за необхідне
врахувати наступні вимоги чинного
законодавства.

Відповідно до пп.14.1.147 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України плата за
землю - загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Згідно пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України орендна плата за
земельні ділянки державної і
комунальної власності - обов'язковий
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Як вбачається з пункту 288.1 ст. 288
Податкового кодексу України підставою
для нарахування орендної плати за
земельну ділянку є договір оренди
такої земельної ділянки.

Одночасно, статтею 269 ПК України
встановлено, що платниками плати за
землю є власники земельних ділянок,
земельних часток (паїв) та
землекористувачі.

Об'єктами оподаткування є: земельні
ділянки, які перебувають у власності
або користуванні (ст.270 Податкового
кодексу України).

Пунктом 288.1. статті 288 Податкового
кодексу України визначено, що
підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку є договір
оренди такої земельної ділянки.

Розмір орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, який підлягає перерахуванню
до бюджету, повинен відповідати
вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5
статті 288 Податкового кодексу України.

Законом України «Про запобігання
фінансової катастрофи та створення
передумов для економічного зростання в
Україні» від 27.03.2014 року №1166-VII внесено
зміни до підпункту 288.5.1. пункту 288.5
статті 288 Податкового кодексу України.
У зв'язку з чим, з 1 квітня 2014 року річна
сума орендної плати за землі державної
і комунальної власності будь-якої
категорії не може бути меншою 3
відсотків нормативної грошової оцінки
землі.

Отже, з 01.04.2014 року річна сума платежу
орендної плати за землю не може бути
меншою розміру, визначеного пп. 288.5.1 п.
288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, а
саме - 3 відсотків нормативної грошової
оцінки землі.

Оскільки плату за землю у формі
орендної плати за землі комунальної та
державної власності віднесено
Верховною Радою України до
загальнодержавних податків і зборів
згідно переліку статті 9 Податкового
кодексу України, логічним завершенням
аналізу наведених правових норм є
висновок про те, що розмір орендної
плати за вказані ділянки є
нормативно-регульованою ціною із
визначеними мінімальною та
максимальною межами.

Статтею 271 Податкового кодексу України
визначено, що базою оподаткування
плати за землю є нормативна грошова
оцінка земельних ділянок з урахуванням
коефіцієнта індексації, визначеного
відповідно до порядку, встановленого
розділом XIII Податкового кодексу, а у
разі якщо нормативну грошову оцінку не
проведено - площа земельних ділянок.

Відповідно до пп.14.1.125 п.14.1 ст.14 ПК
України нормативна грошова оцінка
земельних ділянок для цілей розділу XIII
Податкового кодексу - капіталізований
рентний дохід із земельної ділянки,
визначений відповідно до
законодавства центральним органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів.

Правові засади проведення оцінки
земель в Україні визначено Законом
України від 11.12.2003 року № 1378-IV «Про
оцінку земель», відповідно до абзацу
п'ятого ст.5 якого нормативна грошова
оцінка земельних ділянок
використовується, зокрема, для
визначення розміру земельного податку
та орендної плати за земельні ділянки
державної і комунальної власності.

Згідно зі ст.15 Закону України «Про
оцінку земель» підставою для
проведення оцінки земель є рішення
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування.

Як встановлено судом, Рівненською
міською радою на виконання вимог
статті 18 Закону України «Про оцінку
земель» № 1378-IV від 11.12.2003 року прийнято
рішення №3122 від 04.07.2013 року «Про
затвердження нормативної грошової
оцінки земель міста Рівного» на
території м. Рівного з 1 січня 2014 року,
яким введено в дію нову нормативну
грошову оцінку земель міста (а.с.25).

Відповідно до статей 125, 126 Земельного
кодексу України право оренди земельної
ділянки виникає з моменту державної
реєстрації цих прав і посвідчується
договором оренди землі, зареєстрованим
відповідно до закону.

Як вбачається з ст.13 Закону України від
06.10.1998 № 161-XIV «Про оренду землі» договір
оренди землі - це договір, за яким
орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну ділянку у
володіння та користування на певний
строк, а орендар - використовувати
земельну ділянку відповідно до умов
договору та вимог земельного
законодавства.

Згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про
оренду землі» однією з істотних умов
договору оренди землі є орендна плата
із зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату.

Обчислення розміру орендної плати за
землю здійснюється з урахуванням
індексів інфляції, якщо інше не
передбачено договором оренди.

Відповідно до ч.1 ст.632 Цивільного
кодексу України ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.
У випадках, визначених законом,
застосовуються ціни (тарифи, ставки
тощо), які встановлюються або
регулюються уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 03.03.2004 року №220 затверджено Типовий
договір оренди землі, пунктом 9 якого
встановлено, що розмір орендної плати
за земельні ділянки державної або
комунальної власності вноситься у
грошовій формі та зазначається у
відсотках нормативної грошової оцінки
земельної ділянки або розміру
земельного податку.

Розмір орендної плати за землю
переглядається у разі зміни умов
господарювання, передбачених
договором, зміни розмірів земельного
податку, підвищення цін і тарифів,
зміни коефіцієнтів індексації,
визначених законодавством, погіршення
стану орендованої земельної ділянки не
з вини орендаря, що підтверджено
документами, в інших випадках,
передбачених законом (п.13 Типового
договору оренди землі).

Таким чином, оскільки орендна плата за
земельні ділянки державної і
комунальної власності належить до
загальнодержавних податків, порядок
нарахування та сплати якого
регламентований положеннями
Податкового кодексу України. Тому
положення договору оренди земельної
ділянки, які суперечать ПК України в
частині визначення розміру орендної
плати, не можуть застосовуватися та
мати пріоритет над нормами ПК України.

Отже, сплата орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності у розмірі, встановленому
пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу
України має здійснюватися орендарем
незалежно від внесення змін до
договору оренди за ініціативою сторін,
оскільки внесення змін до договору є
правом договірних сторін, проте як
сплата належних податків та платежів,
згідно вимог чинного законодавства є
обов'язком суб'єктів господарювання.

Такої позиції дотримується Вищий
адміністративний суд України в
постанові від 22 квітня 2014 року у справі
№ 2а-1670/786/12.

Як вже зазначалося вище, фізична особа
ОСОБА_1 орендує земельну ділянку площею
114 квадратних метрів, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1.

Згідно листа Управління
Держземагенства у м. Рівному
Рівненської області від 03.03.2014 року
№02-1909 розмір нормативно грошової
оцінки землі за 1 квадратний метр
АДРЕСА_1 станом на 01.01.2014 року становить
277,84 грн.

Таким чином, розмір орендної плати за
земельну ділянку яку фізичній особі
ОСОБА_1 слід сплатити за січень -
березень 2014 року становить 7,13 грн. (114
квадратних метрів * 277,84 грн. * 0,09 % / 12
місяців) * 3 місяці.

В зв'язку з внесенням змін Законом
України «Про запобігання фінансової
катастрофи та створення передумов для
економічного зростання в Україні» від
27.03.2014 року №1166-VII до підпункту 288.5.1
пункту 288.5 статті 288 Податкового
кодексу України орендна плата за
квітень - грудень 2014 року становить 712,66
грн. (114 квадратних метри * 277,84 грн. * 3% / 12
міс. ) * 9 міс.

Тобто, загальний розмір орендної плати
за землю, яку ОСОБА_1 слід сплатити за 2014
рік становить 719,79 грн.

Відповідно до частин 1,2 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позивач не довів ті обставини, на яких
ґрунтуються його позовні вимоги, у той
час як відповідачем правомірність
оспорюваного податкового повідомлення
- рішення від 18.06.2014 року №5571-15 доказана
повністю.

Відтак, у задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст.94 КАС України
понесені позивачем судові витрати не
відшкодовуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову фізичної особи
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення від 18.06.2014 року №5571-15 -
відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Нор
У.М.