Справа № 820/7217/13-а
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2014 р. м. Київ
К/800/16586/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого судді
Загороднього А.Ф.,

суддів:
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 07 листопада
2013 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Державної реєстраційної
служби України, Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у
Харківській області, третя особа -
Голова Державної реєстраційної служби
України Ворона Дмитро Миколайович, про
визнання протиправними та скасування
наказів, -

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Державної реєстраційної служби
України, Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у
Харківській області про визнання
протиправними та скасування наказів.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 07 листопада
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26 лютого 2014
року, в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій, ОСОБА_2 подав касаційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, ставить питання
про скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій із прийняттям
нового рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю.

Колегія суддів, перевіривши доводи
касаційної скарги, рішення судів щодо
правильності застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
вбачає порушення судами норм
матеріального та процесуального права
при прийнятті рішення, і тому вважає, що
касаційну скаргу слід задовольнити
частково, рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції, з наступних
підстав.

Судами встановлено, що 14 серпня 2012 року
ОСОБА_2 призначено на посаду начальника
реєстраційної служби Лозівського
міськрайонного управління юстиції
Харківської області

Наказом Державної реєстраційної
служби України від 29 серпня 2013 року
№10/29 звільнено позивача з посади
начальника реєстраційної служби
Лозівського міськрайонного управління
юстиції Харківської області згідно
пункту 3 статті 40 КЗпП України, за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором. Зазначений наказ
реалізовано наказом Державної
реєстраційної служби України від 30
серпня 2013 року №583/к.

Підставою прийняття оскаржуваного
наказу слугував наказ Державної
реєстраційної служби України від 07
серпня 2013 року №2/29 про притягнення до
дисциплінарної відповідальності, у
вигляді оголошення догани з
позбавленням премії за результатами
роботи у серпні 2013 року.

А також:

- доповідна записка Директора
департаменту Антонова М.В. від 21 червня
2013 року, згідно якої встановлено
незадовільний рівень організації
роботи реєстраційної служби
Лозівського міськрайонного управління
юстиції Харківської області та
запропоновано застосувати до ОСОБА_2
захід дисциплінарного впливу;

- подання начальника реєстраційної
служби головного управління юстиції у
Харківській області О.І. Радько від 12
липня 2013 року №09.03-17/1600 щодо вирішення
питання про притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності
шляхом оголошення догани;

- доповідна записка директора
департаменту Антонова М.В. від 09 серпня
2013 року щодо запропонування
застосувати до позивача дисциплінарне
стягнення за порушення трудової
дисципліни, передбачене статтею 147
Кодексу законів про працю України,
шляхом звільнення з займаної посади;

- лист голови районної державної
адміністрації Реви Б.К. від 28 серпня 2013
року, згідно якого Рева Б.К. погодив
питання звільнення позивача із
займаної посади, оскільки останній не
відповідає займаній посаді.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з рішенням якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що в діях ОСОБА_2, як
досвідченого спеціаліста та керівника,
мало місце систематичне невиконання
без поважних причин його обов'язків та
до нього раніше застосовувалися заходи
дисциплінарного стягнення.

Однак, колегія суддів не може
погодитись з такими висновками судів
попередніх інстанцій, оскільки рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
прийняті по недостатньо з'ясованим і
перевіреним обставинам справи, що
мають значення для її правильного
вирішення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
40 Кодексу законів про працю України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Частиною 3 статтею 149 Кодексу законів
про працю України встановлено, що до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. За кожне порушення
трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення. при обранні виду стягнення
власник або уповноважений ним орган
повинен враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника.

Дисциплінарні стягнення
застосовуються у разі порушення
трудової дисципліни. Систематично
порушуючими трудову дисципліну
визнаються працівники, які мали
дисциплінарне стягнення чи громадське
стягнення за порушення трудової
дисципліни і порушили її знову
протягом року з дня застосування
стягнення за перше порушення.

Виходячи з цього, при звільненні
працівника з підстав, передбачених
даною нормою закону, організація
повинна навести конкретні факти
допущеного ним невиконання обов'язків,
зазначити, коли саме вони мали місце,
які проступки вчинив працівник після
застосування до нього стягнення та
коли.

При оспоренні до суду наказу про
звільнення за пунктом 3 частини 1 статті
40 Кодексу законів про працю України,
суд зобов'язаний перевірити всі накази
про накладення дисциплінарного
стягнення, які ввійшли в систему для
звільнення, незалежно від того, чи
оскаржувався кожен наказ окремо в
установлений законом строк; у даному
випадку головним є те, чи оспорюються
ці накази позивачем при оспоренні
самого звільнення.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитись з твердженнями судів першої
та апеляційної інстанцій щодо повного
та всебічного дослідження
встановлених фактичних обставин
справи, оскільки суди відмовивши в
задоволенні позовних вимог про
визнання незаконним та скасування
наказів Державної реєстраційної
служби України від 29 серпня 2013 року №
10/29 та від 30 серпня 2013 року №583/к про
звільнення позивача, обмежилися лише
загальним посиланням на систематичне
невиконання без поважних причин
позивачем своїх обов'язків.

Також, судами при вирішенні даного
спору, не було досліджено наказ
Державної реєстраційної служби
України від 07 серпня 2013 року №2/29 про
оголошення позивачу догани, доповідні
записки від 21 червня 2013 року, від 09
серпня 2013 року та листи від 12 липня 2013
року, від 28 серпня 2013 року, які б в свою
чергу, дали судам можливість визначити
правомірність зазначеного наказу про
оголошення догани.

Отже, при оспоренні до суду наказу про
звільнення за пунктом 3 частини 1 статті
40 Кодексу законів про працю України,
суд зобов'язаний перевірити всі накази
про накладення дисциплінарного
стягнення, які ввійшли в систему для
звільнення, незалежно від того, чи
оскаржувався кожен наказ окремо в
установлений законом строк; у даному
випадку головним є те, чи оспорюються
ці накази позивачем при оспоренні
самого звільнення.

При цьому, судами першої та апеляційної
інстанцій не було досліджено та надано
належну юридичну оцінку щодо
додержання відповідачем вимог частини
3 статтею 149 Кодексу законів про працю
України, зокрема, стосовно
вираховування відповідачем ступеню
тяжкості вчиненого позивачем
проступку і заподіяної ним шкоди, а
також обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу позивача.

Отже, приймаючи рішення у даній справі,
суди першої та апеляційної інстанцій
не в повній мірі встановили обставини,
які мають значення для справи, їх
юридичну оцінку, а також не дали оцінку
всім доказам, з яких суди першої та
апеляційної інстанцій виходили при
прийнятті рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що вказані
порушення норм матеріального та
процесуального права не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції, що
відповідно до вимог частини 1 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України є підставою для скасування
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій із направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 07 листопада
2013 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26 лютого 2014 року скасувати, а справу
за позовом ОСОБА_2 до Державної
реєстраційної служби України,
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у Харківській
області, третя особа - Голова Державної
реєстраційної служби України Ворона
Дмитро Миколайович, про визнання
протиправними та скасування наказів,
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко