Справа № 2а-10064/10/1570
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/75517/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Донця О.Є.

Логвиненко
А.О.

здійснивши попередній розгляд
касаційну скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Саратський завод продовольчих
товарів» на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 18
липня 2011 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 07 листопада 2012 року у справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Саратський завод
продовольчих товарів» до Південної
митниці, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області, за участю
законного представника на боці
відповідачів Прокуратури Київського
району м. Одеси про визнання
протиправним та скасування рішення
митного органу про визнання митної
вартості товару від 27 серпня 2010 року
№506000006/2010/000079/2, зобов'язати здійснити
митне оформлення ввезеного товару за
даними ВМД №506000009/2010/003058 та повернути з
Державного бюджету України надмірно
сплаченого гарантійного зобов'язання в
розмірі 20000,00грн.,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Саратський завод
продовольчих товарів» звернулося до
суду з позовом до Ізмаїльської митниці
про визнання протиправним та
скасування рішення митного органу про
визначення митної вартості товару від
27.09.2010 року №506000006/2010/000079/2, зобов'язання
здійснити митне оформлення ввезеного
товару за даними ВМД №506000009/2010/003058 та
повернути з Державного бюджету України
надмірно сплаченого гарантійного
зобов'язання в розмірі 20000,00 грн.

Позов мотивовано тим, що ТОВ
«Саратський завод продовольчих
товарів» правомірно визначив вартість
товарів, які він ввозив в Україну та
включив до ВМД за першим методом (за
вартість, зазначеній у договорі), а тому
рішення митного органу про визначення
вартості товарів від 27.09.2010 року
№506000006/2010/000079/2 не є ґрунтовним і
підлягає скасуванню судом, Митниця
повинна бути зобов'язана розмитнити
товар за цінами, вказаними декларантом
у ВМД, а Держказначейство повинне
повернути з Державного бюджету України
сплачене позивачем гарантійне
зобов'язання в розмірі 20000,00 грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 18 липня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 07 листопада
2012 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено в
повному обсязі.

Не погодившись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, Товариство
звернулось з касаційною скаргою, у
якій, посилаючись на порушення судами
першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить оскаржувані рішення судів
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити.

На касаційну скаргу Товариства
надійшло заперечення Південної
митниці, у якому остання рішення суду
першої та апеляційної інстанції вважає
такими, що ухвалено із дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
та просить залишити касаційну скаргу
без задоволення.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Товариством 24.09.2010 року
було подано до митного оформлення
партія граната свіжого, що ввозилась
ним з Республіки Азербайджан, за кодом
УКТЗЕД на підставі ВМД
№506000009/2010/003058.

Під час здійснення митних процедур
Відділом номенклатури та класифікації
товарів Ізмаїльської митниці 27.09.2010
року було прийняте рішення
№506000006/2010/000079/2 про визначення митної
вартості ввезеного товару за кодом
УКТЗЕД , яким була визначена
вартість гранату за статтею 273 МК
України.

На підставі цього рішення Ізмаїльською
митницею 27.09.2010 року була видана картка
відмови у прийнятті митної декларації
№ 56000006/0/00014.

28.09.2010 року позивачем платіжним
дорученням № 818 було сплачене
гарантійне зобов'язання в розмірі 20000,00
грн., після чого вантаж був випущений
митницею у вільний обіг.

Відповідно до статті 264 Митного кодексу
України, заявлена декларантом митна
вартість товарів і подані ним
відомості про її визначення повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню. У разі потреби у
підтвердженні заявленої митної
вартості товарів декларант
зобов'язаний подати митному органу
необхідні для цього відомості та
забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до частини першої статті 265
Митного кодексу України митний орган,
що здійснює контроль за правильністю
митної оцінки товарів з урахуванням
положень цього Кодексу, має право
приймати рішення про правильність
заявленої декларантом митної вартості
товарів.

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які імпортуються в Україну,
може здійснюватися за такими методами:
1) за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути
визначено за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною в кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари було продано в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митну вартість
товарів не може бути визначено шляхом
застосування попереднього методу.

Як зазначив Верховний Суд України у
постанові від 10 квітня 2012 року (справа
№ 21-52а12), яка є обов'язковою для всіх
судів в силу ст.. 244-2 КАС України,
наведені норми, а також положення
постанов Кабінету Міністрів України
від 9 квітня 2008 року № 339 «Про
затвердження Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів» та № 1766 дають
підстави вважати, що митні органи мають
виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості і з цією метою мають
повноваження витребовувати додаткові
документи для перевірки правильності
зазначеної митної вартості товару в
разі наявності підстав для сумніву в
правильності митної оцінки товару, що
переміщується через митний кордон
України. Митниця може вимагати, а
суб'єкт господарювання має надати лише
належні документи для перевірки та
підтвердження правильності зазначеної
митної вартості товару. Надання
неналежних документів не може
вважатися виконанням вимог Митниці
щодо підтвердження митної вартості
товарів.

Враховуючи наявність у поданих
товариством для митного оформлення
документах розбіжностей щодо якісних
характеристик товару, а також наявну у
митного органу інформацію про вартість
аналогічних товарів, останньою було
витребувано додаткові документи, у
тому числі щодо некондиційності
ввезеного товару. Товариством
витребувані документи надані не були.

Отже, враховуючи наявну у митного
органу інформацію про те, що вартість
подібного товару перевищує заявлений
декларантом рівень митної вартості, у
Митниці були підстави для сумніву в
правильності митної оцінки товару. За
таких обставин, митний орган
обґрунтовано запропонував позивачу
надати додаткові документи, перелічені
у пункті 11 Порядку. Товариством
витребувані відповідачем належні
документи не було надано, що дало
підстави для визначення митної
вартості у спосіб передбачений ст. ст.
266, 273 МК України. При цьому, Митниця
обґрунтувала та довела неможливість
застосування попередніх методів
визначення митної вартості товарів.

При цьому як зазначив Верховний Суд
України у поставної від 22 жовтня 2013
року, що наявність в ЄАІС ДМСУ
інформації про іншу митну вартість
ідентичних або аналогічних товарів
може бути підставою для витребування у
декларанта додаткових документів для
підтвердження митної вартості.

Внесена Товариством сума гарантійного
зобов'язання в розмірі 20000,00 грн.
платіжним дорученням від 28.09.2010 року
№818 може бути повністю або частково
повернута з Державного бюджету України
лише у разі визнання незаконним
рішення митного органу про визначення
митної вартості ввезених товарів.

З огляду на викладене судами
попередніх інстанцій зроблено вірний
висновок про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Таким чином доводи касаційної скарги
не дають підстав для висновку про
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, тоді як суд
касаційної інстанції відповідно до
статті 220 КАС України позбавлений
можливості досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 224, 230, Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Саратський завод продовольчих
товарів» залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 18 липня 2011
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 07 листопада
2012 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через
п'ять днів після направлення його копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянуте Верховним Судом
України в порядку ст.ст. 235-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець