Справа № 2а-7464/11 (6-а/333/85/14)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2014 рокусправа № 2а-7464/11
(6-а/333/85/14)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Ясенової Т.І.

суддів: Головко
О.В. Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою управління Пенсійного фонду
України в Комунарському районі м.
Запоріжжя на ухвалу Комунарського
районного суду Запорізької області від
05 березня 2014 року по справі за поданням
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Запорізькій області про заміну способу
та порядку виконання судового рішення
за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя про
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

21.07.2011 року Комунарським районним судом
м. Запоріжжя ухвалено постанову про
часткове задоволення позовних вимог.
Визнати бездіяльність управління
Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя щодо
нездійснення перерахунку та виплати
підвищення пенсії відповідно до ст. 6
Закону України „Про соціальний захист
дітей війни" за період з 07.01.2011 року по
19.06.2011 року в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком - неправомірною.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Комунарському районі
міста Запоріжжя здійснити перерахунок
та виплатити підвищення пенсії
відповідно до статті 6 Закону України
„Про соціальний захист дітей війни",
виходячи з розміру встановленого
частиною 1 статті 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" за період з 07.01.2011 року по
19.06.2011 року з урахуванням різниці, яка
була виплачена у цей період.

Не погодившись з рішення суду першої
управління Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя
подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 25.01.2013 року апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Комунарському районі міста Запоріжжя
залишено без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без мін.

Відповідно до статті 25 Закону України
„Про виконавче провадження" боржнику
надано строк для добровільного
виконання рішення суду до 20.11.2013 року .

27.12.2013 року за вих. № 2228-4/12 управління
Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя
повідомило Відділ примусового
виконання рішень управління держаної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Запорізькій
області, що на виконання даної
постанови управлінням проведено
перерахунок надбавки пенсії як
„дитині війни", в результаті якого
нараховано 964,11 гривень. Щодо виконання
рішення в частині виплати, управління
повідомило про неможливість виконання
рішення суду

26.02.2014 року головний державний
виконавець звернувся до суду з
поданням про зміну способу і порядку
виконання судового рішення.

Ухвалою Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 05.03.2014 року подання
задоволено: змінено спосіб і порядок
виконання рішення суду, а саме: з
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Комунарському районі м.
Запоріжжя здійснити виплати на
стягнення з управління Пенсійного
фонду України в Комунарському районі
міста Запоріжжя на користь ОСОБА_1
підвищення до пенсії відповідно до
статті 6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни",
виходячи з розміру встановленого
частиною 1 статті 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" в сумі 964,11 гривень.

Не погодившись з ухвалою суду першої
інстанції, управління Пенсійного фонду
України в Комунарському районі м.
Запоріжжя подало апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, просить
скасувати ухвалу та прийняти нову
ухвалу, якою відмовити у задоволенні
подання.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
права, суд апеляційної інстанції
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню виходячи із наступного.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
суду першої інстанції та синтез
наведених процесуальних норм дають
підстави зробити висновок про те, що
зобов'язання, покладені на відповідача
цим судом, є позовними вимогами як
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин головний державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Запорізькій
області просив змінити не спосіб
виконання постанови суду, а судове
рішення по суті позовних вимог і
вирішити додаткову позовну вимогу про
стягнення коштів, яка не була предметом
розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Відтак суд першої інстанції,
задовольняючи подання про зміну
способу виконання рішення, не звернув
увагу та не врахував відмінності між
позовною вимогою як обраним судом
видом захисту порушених прав позивача
від способу виконання судового рішення
як одного з його заходів, чим змінив
постанову суду по суті за відсутності
на це процесуальних повноважень.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС
України встановлено, що за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду неможливе
через відсутність коштів, виплата яких
буде здійснена за наявності
відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Також колегія суддів наголошує, що
"захист порушеного права у судовому
рішенні" і "спосіб виконання судового
рішення" не є тотожними поняттями
(процесуальними інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення суду
першої інстанції свідчить про те, що
суд першої інстанції, змінюючи спосіб
виконання постанови суду, фактично
змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

Більш того, вирішення питання про
стягнення коштів як заборгованості
невиплаченої пенсії, яка нарахована у
разі виконання рішення
адміністративного суду, відноситься до
юрисдикції цивільних судів.

З урахуванням того, що фактичні
обставини справи судом першої
інстанцій встановлено повно та
правильно, але неправильно застосовано
норми процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення
питання, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне судове рішення
скасувати та ухвалити нове про відмову
у задоволенні подання про зміну
способу і порядку виконання рішення
суду.

Керуючись ст.195, ст.196, п.6 ч.1 ст.199, ст.202,
ст.205, ст.206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Комунарському районі міста Запоріжжя -
задовольнити.

Ухвалу Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 05.03.2014 року скасувати та
прийняти нову.

У задоволенні подання головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Запорізькій області про зміну способу
і порядку виконання рішення -
відмовити.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України.

Головуючий:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров