Справа № 264/5771/14-а
Суддя: Хараджа О. О.
Дата ухвалення: 2014-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/5771/14-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2014 р. Іллічівський районний
суд м. Маріуполя Донецької області в
особі судді Хараджа О.О., розглянувши в
порядку письмового провадження в м.
Маріуполі адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного Фонду України в
Іллічівському районі м. Маріуполя
Донецької області про визнання
бездіяльності неправомірною та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н
О В И В :

У червні 2014 року позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного Фонду України в
Іллічівському районі м. Маріуполя
Донецької області про визнання
протиправною бездіяльності
відповідача та зобов'язання зробити
нарахування та виплатити підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, починаючи з 1 січня 2014 року. В
обґрунтування заявлених вимог позивач
зазначив, що він віднесений до
категорії дітей війни, тому відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» (далі - Закон) має
право з 2014 року на доплату до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
Натомість доплати до пенсії
нараховувалися і сплачувалися
відповідачем не у належному розмірі,
чим були порушені його права. На
підставі викладеного, просив визнати
протиправною бездіяльність
відповідача щодо не нарахування та
невиплати йому з 01.01.2014 року підвищення
до пенсії відповідно до ст. 6 Закону та
зобов'язати його зробити нарахування
та провести виплату підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, починаючи з 1 січня 2014 року.

Позивач у судове засідання не з'явився,
в матеріалах справи міститься заява
про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача УПФУ
Іллічівського району м. Маріуполя, у
судове засідання не з'явилась, надала
суду письмові заперечення проти
позовних вимог, в яких вказала, що
ОСОБА_1 перебуває на обліку в
управлінні, отримує пенсію, має статус
«діти війни» та отримує надбавку.
Висновки позивача є помилковими з
огляду на підтвердження Рішеннями
Конституційного Суду України від 26.12.2011
№20-рп/2011 та від 25.01.2012 №3-рп/2012
законності повноважень КМУ
встановлювати розміри пенсійних
виплат, а отже підстав для проведення
нарахування спірної доплати іншим
способом, ніж це визначено діючою
постановою КМУ №1381 немає. Відсутній
публічно-правовий спір між управлінням
та позивачем з приводу нарахування та
виплати підвищення «дітям війни» з
01.01.2014 року, а отже відсутні і підстави
для розгляду даного питання в судовому
порядку відповідно до норм КАС. Органи
ПФ на підставі п.18 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про
судовий збір» від 08.07.2011 року за №3674-VI
звільняються від сплати судового
збору. Крім того, просила застосувати
строк позовної давності відповідно до
ст. 99 КАС України та розглянути справу
за її відсутності.

За таких обставин і відповідно до ч. 4
ст. 122 КАС суд визнав можливим
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Суд, враховуючи письмові заперечення
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, вважає заявлені
позовні вимоги такими, що підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог статті 11 КАС
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону до дітей
війни віднесені особи, які є
громадянами України та яким на час
закінчення Другої світової війни (2
вересня 1945 року) було менше 18 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, відноситься до категорії
дітей війни та знаходиться на обліку в
УПФУ Іллічівського району м.Маріуполя
Донецької області, як такий, що отримує
пенсію за віком, що було визнано
представниками відповідача та
підтверджується копією пенсійного
посвідчення позивача. (а.с. 7).

Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону державні
соціальні гарантії дітям війни,
встановлені цим Законом, не можуть бути
обмежені або скасовані іншими
нормативно-правовими актами.

За ст. 6 Закону (в редакції від 28 грудня
2007 року на підставі Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України») дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту») до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни. Ветеранам війни, які мають право
на отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» дане підвищення провадиться
за їх вибором згідно з одним із законів.

Разом з тим, Рішенням Конституційного
Суду України від 22 травня 2008 року №
10-рп/2008 визнані неконституційними,
серед іншого, і положення підпункту 2
пункту 41 розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
було змінено редакцію ст. 6 Закону.

Внаслідок цього рішення
Конституційного Суду України була
відновлена редакція ст. 6 Закону в
первинній редакції від 1 січня 2006 року,
за якою дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30 % від мінімальної
пенсії за віком.

На підставі ст. 7 Закону фінансове
забезпечення соціальних гарантій,
передбачених цим законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» не було визначено
жодних обмежень щодо застосування
положень ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» в
редакції від 1 січня 2006 року.

Тому посилання представника
відповідача на рішення
Конституційного Суду України від 25
січня 2012 року є безпідставними, бо
Законом України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" не було надано
повноважень Кабінету Міністрів
України визначати розмір та порядок
застосування положень ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету на 2014 рік.

За п. 4 Постанови Кабінету Міністрів
України від 28 грудня 2011 року № 1381 «Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення»
було встановлено, що дітям війни (крім
тих, на яких поширюється дія Законів
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» і
«Про жертви нацистських
переслідувань») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення, встановлене ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», провадиться у розмірі 7%
прожиткового мінімуму, встановленого
законом, для осіб, які втратили
працездатність.

Однак суд не приймає до уваги посилання
представника відповідача на
необхідність застосування до спірних
правовідносин положень Постанови
Кабінету Міністрів України від 28
грудня 2011 року № 1381 «Про підвищення
рівня соціального захисту найбільш
вразливих верств населення», бо вищу
юридичну силу над підзаконними актами,
яким є зазначена Постанова КМУ № 1381,
мають закони, яким є Закон України «Про
соціальний захист дітей війни».

На підставі переліченого, при
визначенні розміру доплати до пенсії
дитині війни слід керуватися розміром
надбавки, визначеним у ст. 6 Закону,
внаслідок чого розмір пенсії позивачці
з 1 січня 2014 року повинен підвищуватись
на 30% від мінімальної пенсії за віком.

На час виникнення спірних
правовідносин розмір мінімальної
пенсії за віком визначений ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», згідно
якої мінімальна пенсія за віком
дорівнює розміру, визначеного законом,
прожиткового мінімуму, встановленому
для осіб, що втратили працездатність.

За ст. 2 Закону України «Про прожитковий
мінімум» прожитковий мінімум
застосовується, крім іншого, для
встановлення розмірів мінімальної
пенсії за віком.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
державний бюджет України на 2014 рік»
було встановлено на 2014 рік прожитковий
мінімум в розрахунку на місяць на
особу, що втратила працездатність
складає: з 1 січня - 949 грн.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд
вважає доводи позивача в частині
визнання дій відповідача та
зобов'язання його здійснити доплату до
пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії
за віком обґрунтованими, та такими що
підлягають задоволенню.

При цьому суд зазначає, що у заявлених
позовних вимогах позивачем не обмежено
кінцевим строком поновлення його
порушених прав, внаслідок чого суд
вважає за необхідне задовольнити його
вимоги частково та поновити порушене
право останнього на пенсійне
забезпечення, починаючи з 1 січня 2014
року та до моменту ухвалення судового
рішення у справі, оскільки вирішувати
наперед правовідносини, які ще не стали
спірними, суд не має компетенції.

Заперечуючи проти позову, представник
відповідача просить відмовити у його
задоволенні також з тих підстав, що
позивачем пропущений строк на
звернення до суду. Між тим судом
встановлено, що позивач звернувся до
суду 27 червня 2014 року шляхом
відправлення адміністративного позову
поштою з вимогами про зобов'язання
відповідача зробити нарахування та
виплатити підвищення до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
починаючи з 1 січня 2014 року, тобто у
межах шестимісячного строку,
встановленого ст. 99 КАС України, тому
підстав для застосування строку
позовної давності немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд,
який ухвалив судове рішення в
адміністративній справі, має право
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

За своєю правовою природою, ст. 267
Кодексу адміністративного судочинства
України регулює різні моменти відносин
та визначення судового контролю. З
одного боку, - встановлення такого
судового контролю за виконання
постанови, які узгоджуються з вимогами
ст. 163 Кодексу адміністративного
судочинства України та стосується
регулювання відносин встановлення
судового контролю під час винесення
постанови суду, та контролювання його
виконання, з іншого - встановлення
факту порушення внаслідок його не
виконання.

Перший судовий контроль
встановлюється та визначається при
ухваленні постанови, а інший (визнання
протиправним рішення, дії або
бездіяльність) вирішується після
прийняття такого судового рішення.

Однак, встановлення судового контролю
за виконанням рішення суду, ухваленого
не на користь суб'єкта владних
повноважень є правом суду, а не його
обов'язком, згідно із п. 4 ч. 1 ст. 207 КАС
України.

Проаналізувавши встановлені фактичні
обставини по справі, представлені
докази в їх сукупності, суд дійшов
висновку про неправомірність дій
Управління Пенсійного фонду України в
Іллічівському районі м. Маріуполя.
Разом з тим суд не знаходить підстав на
даній стадії судового процесу для
встановлення судового контролю за
виконанням рішення суду.

Згідно до ст. 94 КАС України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

На підставі зазначеного з Державного
бюджету України підлягає стягненню
судовий збір на користь позивача у
розмірі 73,08 грн., сплачений ним при
поданні позову до суду.

Керуючись ст.ст. 8-11, 17, 18, 71, 86, 94, 122, 159-167
КАС України, суд -

П О С Т А Н
О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного Фонду України в
Іллічівському районі м. Маріуполя
Донецької області про визнання
бездіяльності неправомірною та
зобов'язання вчинити певні дії
задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність та
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Іллічівському районі м.
Маріуполя Донецької області здійснити
ОСОБА_1 нарахування та виплату
щомісячної доплати до пенсії як дитині
війни в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, з урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
за період з 1 січня 2014 року по 18 липня 2014
року включно, з урахування фактично
виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:
НОМЕР_1, який зареєстрований в АДРЕСА_1,
витрати по сплаті судового збору в сумі
73,08 грн.

На постанову може бути подана
апеляційна скарга до Донецького
апеляційного адміністративного суду
України через Іллічівський районний
суд м. Маріуполя з одночасним
надсиланням її копії особою, що її
подає, до суду апеляційної інстанції
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови. У разі
прийняття постанови у письмовому
провадженні, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя:
О. О. Хараджа