Справа № 805/5177/14
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2014 р.
Справа №805/5177/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 12:30 год.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Крилової М.М.

при секретарі Фоміній О.Д.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Донецькій області, третя особа, яка не
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору - Управління Держземагенства у м.
Маріуполі, про визнання протиправними
дій та бездіяльності державного
виконавця, визнання незаконною та
скасування постанови про закінчення
виконавчого провадження щодо
виконання судового рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького
окружного адміністративного суду з
позовом до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Донецькій
області, третя особа без самостійних
вимог на предмет спору - Управління
Держземагенства у м. Маріуполі
Донецької області про визнання
протиправними дій та бездіяльності
державного виконавця, визнання
незаконною та скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження
щодо виконання судового рішення та
зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує на те, що постановою Донецького
окружного адміністративного суду від
30.07.2013 року по справі № 805/9625/13-а, яке
залишено без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 19.09.2013 року, визнано протиправною
відмову у вжитті заходів по
виправленню помилок у Державному
земельному кадастрі України на
земельну ділянку відповідно до
державного акту ЯД №129895 від 30.01.2007 року
на ім'я ОСОБА_2 (кадастровий номер
земельної ділянки :02:009:0315),
оформлену листом від 14.05.2013 року №2013/1711
та зобов'язано Управління
Держземагенства у місті Маріуполі
Донецької області розглянути
повідомлення ОСОБА_1 про виявлення
технічної помилки у Державному
земельному кадастрі України у
відповідності до вимог встановлених
Порядком ведення Державного
земельного кадастру, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.10.2012 року №1051.

Після отримання виконавчого листа
20.02.2014 року, позивач направила його
13.03.2014 року до відповідача, від якого
11.04.2014 року надійшла постанова про
закінчення виконавчого провадження
від 04.04.2014 року у зв'язку з фактичним
виконанням в повному обсязі судового
рішення.

Позивач вважає таке рішення
відповідача протиправним, оскільки п.8
ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче
провадження» передбачає закінчення
виконавчого провадження у разі
фактичного виконання в повному обсязі
рішень згідно виконавчих документів,
однак у постанові державним виконавцем
не вказано, на підставі яких документів
він дійшов такого висновку. Позивачу
стало відомо, що державний виконавець
керувався листом Управління
Держземагенства у м. Маріуполі від
28.03.2014 року № 2014/829 та рішенням №
РВ-014 від 28.03.20124 року, відповідно
до яких державним кадастровим
реєстратором розглянуто заяву
позивача. Разом з тим, зазначає позивач,
заяви про внесення відомостей (змін до
них) до Державного земельного кадастру
від 28.03.2014 року нею не надавалось, на
вказаному рішенні відсутня печатка та
підпис реєстратора, тобто зазначені
документи не можна вважати такими, що
підтверджують виконання боржником
рішення суду по справі № 805/9625/13-а
згідно виконавчого документу. Крім
того, за твердженням позивача, рішення
Управління Держземагенства у м.
Маріуполі від 28.03.2014 року № 2014/829 та
рішенням № РВ-014 від 28.03.20124 року не
відповідає процедурі та формам, які
встановлені Порядком ведення
Державного земельного кадастру,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2012 року №1051,
оскільки позивач зверталась з
«Повідомленням про виявлення
технічної помилки фізичною особою» за
формою згідно з додатком 29, однак
Управлінням Держземагенства у м.
Маріуполі прийняте рішення не
відповідає додатку 33.

Позивач також посилається на
протиправну бездіяльність з боку
відповідача, яка полягає у не
надісланні їй постанови про відкриття
виконавчого провадження за заявою від
13.04.2014 року, чим порушено її права, як
стягувача у виконавчому провадженні.

На підставі зазначеного просила
визнати незаконною та скасувати
постанову про закінчення виконавчого
провадження №42563127 від 04.04.2014 року та
визнати протиправними дії державного
виконавця з прийняття зазначеної
постанови; визнати протиправною
бездіяльність з невжиття заходів по
наданню письмової відповіді на заяву
позивача від 13.03.2014 року; зобов'язати
відновити виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 805/9625/13-а, виданого Донецьким
окружним адміністративним судом від
12.02.2014 року; зобов'язати накласти штраф
на Управління Держземагенства у м.
Маріуполі за невиконання судових
рішень у справі № 805/9625/13-а; прийняти
окрему ухвалу щодо надання Управлінням
Держземагенства у м. Маріуполі
недостовірної інформації - листа від
28.03.2014 року № 2014/829 та рішення №
РВ-014 від 28.03.20124 року; зобов'язати у
встановлений судом строк надати до
суду звіт та повідомити про виконання
судового рішення у даній
адміністративній справі.

Позивач до судового засідання не
з'явилась, надала заяву про розгляд
справи за її відсутністю.

Представник відповідача проти позову
заперечував пославшись на його
безпідставність та пояснив, що
виконавчі дії при примусовому
виконанні виконавчого листа № 805/9625/13-а,
виданого Донецьким окружним
адміністративним судом від 12.02.2014 року,
були вчинені у відповідності з
вимогами Закону України «Про виконавче
провадження», тому права та інтереси
сторін виконавчого провадження
порушені не були. Просив відмовити в
задоволенні позову у повному обсязі.

Представник третьої особи проти позову
заперечував та просив відмовити в його
задоволенні через необґрунтованість.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Спеціальним законом, який визначає
умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, є Закону України «Про
виконавче провадження» (надалі за
текстом - Закон N 606-XIV).

За змістом статті 1 цього Закону
виконавче провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів.

Гарантією прав фізичних і юридичних
осіб у виконавчому провадженні є
можливість оскарження дій або
бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або
бездіяльності державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби має відбуватися
згідно зі статтею 13 Закону України «Про
державну виконавчу службу», частиною
третьою статті 6, частиною першою
статті 12, статтею 82 Закону України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до статті 13 Закону України
«Про державну виконавчу службу» дії
або бездіяльність державного
виконавця можуть бути оскаржені до
вищестоящої посадової особи або до
суду у порядку, встановленому законом.
Так, згідно з частиною третьою статті 6
Закону України «Про виконавче
провадження» рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені в порядку,
встановленому цим Законом, а
відповідно до частини першої статті 12
цього Закону сторони виконавчого
провадження мають право оскаржувати
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця з питань
виконавчого провадження у порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 82
Закону України «Про виконавче
провадження» боржник має право
оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби виключно в судовому
порядку.

Рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання рішень інших
органів (посадових осіб) можуть бути
оскаржені до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом (частина п'ята
статті 82 Закону України «Про виконавче
провадження»).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
власником земельної ділянки № 8 по
проспекту Металургів у місті
Маріуполі, на підставі чого, у зв'язку з
виявленням помилки у публічній
кадастровій карті України, звернулась
до Управління Держземагенства у м.
Маріуполі Донецької області з
письмовим повідомленням за формою
згідно з додатком 29 до Порядку ведення
Державного земельного кадастру,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2012 року №1051.

Листом від 14.05.2013 року Управлінням
Держземагенства у м. Маріуполі
Донецької області повідомлено
позивачу про неможливість внесення
змін до Державного земельного
кадастру.

Не погодившись із вказаним рішенням,
ОСОБА_1 оскаржила його до суду, в
результаті чого постановою Донецького
окружного адміністративного суду від
30.07.2013 року по справі № 805/9625/13-а, яке
залишено без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 19.09.2013 року, визнано протиправною
відмову у вжитті заходів по
виправленню помилок у Державному
земельному кадастрі України на
земельну ділянку відповідно до
державного акту ЯД №129895 від 30.01.2007 року
на ім'я ОСОБА_2 (кадастровий номер
земельної ділянки :02:009:0315),
оформлену листом від 14.05.2013 року №2013/1711
та зобов'язано Управління
Держземагенства у місті Маріуполі
Донецької області розглянути
повідомлення ОСОБА_1 про виявлення
технічної помилки у Державному
земельному кадастрі України у
відповідності до вимог встановлених
Порядком ведення Державного
земельного кадастру, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.10.2012 року №1051.

12.02.2014 року Донецьким окружним
адміністративним судом виданий
виконавчий лист № 805/9625/13-а про
зобов'язання Управління
Держземагенства у місті Маріуполі
Донецької області розглянути
повідомлення ОСОБА_1 про виявлення
технічної помилки у Державному
земельному кадастрі України у
відповідності до вимог встановлених
Порядком ведення Державного
земельного кадастру, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.10.2012 року №1051.

13.03.2014 року позивачем надіслана до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Донецькій області заява про примусове
виконання виконавчого листа № 805/9625/13-а,
виданого Донецьким окружним
адміністративним судом від 12.02.2014 року.

Постановою відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Донецькій області
від 18.03.2014 року відкрито виконавче
провадження (ВП № 42563127) при примусовому
виконанні зазначеного виконавчого
листа № 805/9625/13-а та встановлено строк
для самостійного виконання вимог
виконавчого документу з наданням
підтверджуючих документів.

Постановою відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Донецькій області
від 04.04.2014 року виконавче провадження
закінчено у зв'язку з фактичним
виконанням рішення у повному обсязі.

Позивач оскаржує, зокрема, постанову
про закінчення виконавчого
провадження від та дії (бездіяльність)
відповідача при її винесенні,
посилаючись на порушення з його боку
положень Закону України «Про виконавче
провадження».

Суд вважає таке твердження позивача
необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець:

- здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;

- надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження;

- розглядає заяви сторін та інших
учасників виконавчого провадження і
їхні клопотання.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»,
на яку посилався відповідач приймаючи
спірну постанову про закінчення
виконавчого провадження, виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
фактичного повного виконання рішення
згідно з виконавчим документом.

Отже, підставою для закінчення
виконавчого провадження згідно з
вказаним пунктом зазначеної норми є
повне фактичне виконання рішення
згідно з виконавчим документом.

Як встановлено судом, виконавчим
документом в даному випадку є
виконавчий лист № 805/9625/13-а від 12.02.2014
року, виданий Донецьким окружним
адміністративним судом виданий
виконавчий лист про зобов'язання
Управління Держземагенства у місті
Маріуполі Донецької області
розглянути повідомлення ОСОБА_1 про
виявлення технічної помилки у
Державному земельному кадастрі
України у відповідності до вимог
встановлених Порядком ведення
Державного земельного кадастру,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2012 року №1051.

Як зазначає відповідач у поясненнях та
письмових запереченнях, підставою
закінчення виконавчого провадження
став лист Управління Держземагенства у
місті Маріуполі Донецької області від
28.03.2014 року за № 2014/829 та рішення №
РВ-014 від 28.03.2014 року, відповідно до
яких повідомляється, що звернення
ОСОБА_1 розглянуто.

Судом встановлено, що листом від 28.03.2014
року за № 2014/829 Управління
Держземагенства у місті Маріуполі
Донецької області повідомило
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Донецькій області про виконання
постанови від 18.03.2014 року про відкриття
виконавчого провадження (ВП № 42563127)
шляхом розгляду звернення ОСОБА_1 про
виявлення технічної помилки у
Державному земельному кадастрі
України, на підтвердження чого надано
рішення № РВ-014 від 28.03.2014 року про
відмову у внесені відомостей (змін до
них) до Державного земельного кадастру.

Зі змісту вказаного рішення
вбачається, що державним кадастровим
реєстратором розглянуто заяву про
внесення відомостей (змін до них) до
Державного земельного кадастру від
28.03.2014 року (реєстраційний номер
№ЗВ-014) та прийнято рішення про
відмову у вчинені заявлених дій через
невідповідність поданих документів
вимогам, установленим Законом України
«Про Державний земельний кадастр» та
Порядку ведення Державного земельного
кадастру, а саме - внесені до Державного
земельного кадастру дані щодо
земельної ділянки з кадастровим
номером :02:009:0315 відповідають
правовстановлюючому документу на
вищезазначену земельну ділянку та не
потребують внесення виправлення.

Зазначені документи підтверджують
наявність відповідних доказів
існування обставин для закінчення
виконавчого провадження у
відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»,
тому твердження позивача, що державний
виконавець не використав надані йому
повноваження та не перевірив чи
відбулось повне фактичне виконання
виконавчого документа, за якими
порушене виконавче провадження, не
узгоджуються із встановленими судом
обставинами.

Щодо посилань позивача на прийняття
Управлінням Держземагенства у м.
Маріуполі рішення № РВ-014 від
28.03.2014 року всупереч Порядку ведення
Державного земельного кадастру,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2012 року №1051,
та невідповідність зазначеного
рішення формі, що встановлена додатком
33 до Порядку №1051, суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
Державний земельний кадастр»,
Державний земельний кадастр - єдина
державна геоінформаційна система
відомостей про землі, розташовані в
межах державного кордону України, їх
цільове призначення, обмеження у їх
використанні, а також дані про
кількісну і якісну характеристику
земель, їх оцінку, про розподіл
земель між власниками і
користувачами; геоінформаційна
система - інформаційна
(автоматизована) система, що
забезпечує збирання, оброблення,
аналіз, моделювання та постачання
геопросторових даних.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 17.10.2012 року №1051 затверджений
Порядок ведення Державного земельного
кадастру (далі - Порядок №1051),
відповідно до пункту 4 якого ведення
Державного земельного кадастру
здійснює Держземагентство та його
територіальні органи. Держателем
Державного земельного кадастру є
Держземагентство.Функції
адміністратора Державного земельного
кадастру виконує визначене
Держземагентством за погодженням з
Мінагрополітики державне
підприємство, яке належить до сфери
управління Держземагентства.

Відомостями Державного земельного
кадастру є всі відомості, які
підлягають внесенню до нього згідно з
цим Порядком та у порядку
інформаційної взаємодії з іншими
кадастрами та інформаційними
системами, а також відомості, одержані
внаслідок їх оброблення,
систематизації та узагальнення (пункт
10).

Відомості Державного земельного
кадастру є офіційними і вважаються
об'єктивними та достовірними, якщо інше
не доведено судом (пункт 12).

Системний аналіз наведених положень
законодавства дає змогу зробити
висновок, що Державним земельним
кадастром є система відомостей,
веденням і адмініструванням якої
займається саме визначене
Держземагентством за погодженням з
Мінагрополітики орган.

Крім того, положення Порядку № 1051
визначають процедуру виправлення
помилок, допущених під час ведення
Державного земельного кадастру.

Так, помилками у Державному земельному
кадастрі є:

1) технічна помилка (описка, друкарська,
граматична, арифметична чи інша
помилка), допущена органом, що здійснює
ведення Державного земельного
кадастру; 2) технічна помилка (описка,
друкарська, граматична, арифметична чи
інша помилка), допущена не з вини
органу, що здійснює ведення Державного
земельного кадастру (в тому числі
технічна помилка у документах, на
підставі яких внесені відомості до
Державного земельного кадастру); 3)
помилка, допущена у відомостях
Державного земельного кадастру
внаслідок помилки у документації із
землеустрою та оцінки земель (в тому
числі виявлена після перенесення
інформації про земельні ділянки з
державного реєстру земель та
відомостей про інші об'єкти Державного
земельного кадастру, що містяться в
документації із землеустрою та оцінки
земель, затвердженій та переданій до 1
січня 2013 р. до Державного фонду
документації із землеустрою); 4)
помилка, допущена у відомостях
Державного земельного кадастру,
внесених до нього з інших кадастрів та
інформаційних систем у порядку
інформаційної взаємодії (пункт 138).

У разі виявлення фізичною або
юридичною особою у витязі, довідці з
Державного земельного кадастру,
викопіюванні з картографічних
матеріалів Державного земельного
кадастру технічної помилки (описки,
друкарської, граматичної, арифметичної
чи іншої помилки) заінтересована особа
письмово повідомляє про це за формою
згідно з додатком 29 територіальному
органові Держземагентства у районі
(місті) за місцезнаходженням земельної
ділянки. У повідомленні викладається
суть виявлених помилок. До
повідомлення додаються документи, що
містять зазначені у повідомленні
технічні помилки, та документи, що
підтверджують такі помилки і містять
правильну редакцію відповідних
відомостей. Повідомлення разом з
доданими до нього документами
подається заінтересованою особою
особисто або надсилається
рекомендованим листом з описом
вкладення та повідомленням про
вручення (пункт 139).

Як зазначає позивач, вона звернулась
до Управління Держземагенства у м.
Маріуполі Донецької області з
письмовим повідомленням за формою
згідно з додатком 29.

Розгляд повідомлення про виявлення
технічної помилки та виконання за
результатами його розгляду дій,
передбачених пунктами 143-150 цього
Порядку, здійснюються Державним
кадастровим реєстратором у день
надходження такого повідомлення.

Державний кадастровий реєстратор під
час розгляду повідомлення про
виявлення технічної помилки перевіряє
відповідність відомостей Державного
земельного кадастру інформації, що
міститься в документах, які є підставою
для внесення таких відомостей (пункти
142-143).

Якщо за результатами розгляду
повідомлення про виявлення технічної
помилки Державним кадастровим
реєстратором встановлено, що відомості
Державного земельного кадастру
відповідають інформації, що міститься
в документах, які є підставою для
внесення таких відомостей, та не
потребують виправлення у зв'язку з
невиявленням відповідних технічних
помилок у таких документах, Державний
кадастровий реєстратор повідомляє
заявникові про відмову у виправленні
вказаних у його повідомленні помилок
із зазначенням причини відмови згідно
з додатком 33 (пункт 149).

З матеріалів справи вбачається, що до
25.06.2014 року функціональні можливості
Національної кадастрової системи були
обмежені, та можливість внесення
виправлених відомостей до Державного
земельного кадастру про межі земельної
ділянки на підставі «Повідомлення про
виявлення технічної помилки фізичною
або юридичною особою» згідно із
додатком 29 виникла саме з 25.06.2014 року.

З наведеного виходить, що розгляд
звернення ОСОБА_1 здійснений у межах
функціональних можливостей
Національної кадастрової системи, у
зв'язку з чим оскаржуване рішення №
РВ-014 від 28.03.2014 року не відповідає
формі, що встановлена додатком 33 до
Порядку №1051.

Таким чином, вина у невідповідності
оскаржуваного рішення встановленій
формі з боку Управління
Держземагенства у м. Маріуполі
Донецької області відсутня, тому і
відсутня суб'єктивна умова настання
юридичної відповідальності, яка
полягає в усвідомленні протиправності
рішення, негативності наслідків такого
рішення та бажанні (чи припущенні)
настання таких наслідків.

Суд також з цього приводу вважає за
необхідне зазначити, що під офіційним
документом слід розуміти документи, що
містять зафіксовану на будь-яких
матеріальних носіях інформацію, яка
підтверджує чи посвідчує певні події,
явища або факти, які спричинили чи
здатні спричинити наслідки правового
характеру, чи може бути використана як
документи - докази у правозастосовчій
діяльності, що складаються, видаються
чи посвідчуються повноважними
(компетентними) особами органів
державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
юридичних осіб незалежно від форми
власності та організаційно-правової
форми, , що складені з дотриманням
визначених законом форм та містять
передбачені законом реквізити.

Аналіз наданого представником
відповідача оскаржуваного рішення №
РВ-014 від 28.03.2014 року посвідчує
наявність у ньому обов'язкових
реквізитів, а саме містить дату
прийняття, номер, містить підпис особи,
що його прийняла та закріплене
печаткою органу, що спростовує
посилання позивача на невідповідність
рішення встановленим вимогам щодо
форми його прийняття через відсутність
певних окремих реквізитів.

Суд також вважає недоведеними
посилання позивача на протиправну
бездіяльність з боку відповідача по
невжиттю заходів по наданню письмової
відповіді на заяву від 13.03.2014 року про
прийняття до примусового виконання
виконавчого листа, оскільки згідно із
частиною першою статті 19 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону, зокрема, за
заявою стягувача або його представника
про примусове виконання рішення.

Статтею 25 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

З наведеного виходить, що можливим
заходом реагування на заяву позивача
від 13.03.2014 року з боку відповідача
повинно було стати винесення постанови
про відкриття виконавчого провадження
та направлення її копії учасникам
виконавчого провадження.

Судом встановлено, що 19.03.2014 року на
адресу ОСОБА_1 відділом примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Донецькій області
направлена постанова про відкриття
виконавчого провадження № 42563127 від
18.03.2014 року, що підтверджується витягом
з журналу реєстрації вихідної
кореспонденції, що наявний в
матеріалах справи.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідача відновити виконавче
провадження суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст.51 Закону № 606, у
разі якщо постанова державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження або повернення
виконавчого документа стягувачу
визнана судом незаконною чи скасована
начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження підлягає
відновленню протягом трьох робочих
днів з дня надходження рішення суду,
виконавчого документа чи постанови
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби.

Частиною 3 статті 11 Закону № 606
визначені права державного виконавця у
процесі здійснення виконавчого
провадження. Отже, реалізацію таких
прав державний виконавець здійснює за
власним розсудом відповідно до вимог
закону та згідно змісту виконавчого
документу.

За таких умов судовий захист прав
стягувача у виконавчому провадженні не
може полягати у визначенні судом та
зобов'язанні судовим рішенням
державного виконавця здійснювати
певні виконавчі дії, які він повинен
здійснювати відповідно до вимог
закону.

Крім того, оскаржувана постанова
державного виконавця про закінчення
виконавчого провадження не визнана
судом незаконною та не скасована, тобто
встановлені законом підстави для
відновлення виконавчого провадження
відсутні, а отже позовні вимоги в цій
частині не підлягають задоволенню.

Вимоги позивача про зобов'язання
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Донецькій області накласти штрафу на
Управління Держземагенства у м.
Маріуполі Донецької області суд також
вважає необґрунтованими з огляду на
наступне.

Так, положення статей 75, 89 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлюють загальні умови виконання
рішень, за якими боржник зобов'язаний
особисто вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення та
відповідальність за невиконання
такого рішення.

Тобто, в даному випадку накладанню
штрафу передує встановлення факту
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення. У спірних
правовідносинах такі факти
невиконання рішення не встановлені, що
обумовлює безпідставність вимог про
накладання штрафу.

Щодо вимоги позивача про винесення
окремої ухвали на адресу Управління
Держземагенства у м. Маріуполі
Донецької області суд зазначає, що
вказані вимоги є некоректними з
наступних підстав.

У відповідності до ст.166 КАС України
суд, виявивши під час розгляду справи
порушення закону, може постановити
окрему ухвалу і направити її
відповідним суб'єктам владних
повноважень для вжиття заходів щодо
усунення причин та умов, що сприяли
порушенню закону. Про вжиті заходи суд
повідомляється не пізніше одного
місяця після надходження окремої
ухвали. У разі необхідності суд може
постановити окрему ухвалу про
наявність підстав для розгляду питання
щодо притягнення до відповідальності
осіб, рішення, дії чи бездіяльність
яких визнаються протиправними.

В теорії права позовна вимога - це
процесуальний засіб, яким
забезпечується реалізація права на
звернення до суду з метою захисту прав
та охоронюваних законом інтересів у
справах, що виникають з правовідносин.
Позовні вимоги можуть спрямовуватися
на поновлення порушеного права й
усунення наслідків правопорушення.
Позовна вимога повинна містити вимогу
до відповідача.

У відповідності до ч.3 ст.105 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може містити
вимоги про: скасування або визнання
нечинним рішення відповідача - суб'єкта
владних повноважень повністю чи
окремих його положень; зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень прийняти рішення або
вчинити певні дії; зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень утриматися від вчинення
певних дій; стягнення з відповідача -
суб'єкта владних повноважень коштів на
відшкодування шкоди, завданої його
незаконним рішенням, дією або
бездіяльністю; виконання зупиненої чи
невчиненої дії; встановлення
наявності чи відсутності компетенції
(повноважень) суб'єкта владних
повноважень.

Це означає, що зазначена частина статті
містить перелік вимог, що можуть
міститися у конкретному
адміністративному позові. Вимога
позивача про зобов'язання винести
окрему ухвалу не є вимогою
адміністративного позову, перелік яких
визначений КАС України. Окрема ухвала
суду є формою реагування на порушення
норм права, причини та умови, що
спричинили ці порушення, з метою їх
усунення та запобігання таким
порушенням в майбутньому.

Отже, виходячи з змісту вказаних
положень законодавства, постановлення
окремої ухвали - це є правом суду, а не
його обов'язком. З урахуванням
викладеного суд не вбачає за доцільне
постановлення окремої ухвали щодо
третьої особи за результатами розгляду
цієї справи, право прийняття якої судом
під час розгляду справи передбачене
статтею 166 КАС України.

Вимоги про зобов'язання відповідача
надати звіт про виконання судового
рішення у даній справі суд також вважає
некоректними з аналогічних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади й органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією і законами
України.

Нормами ч. 3 ст. 2 КАС України визначено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

У відповідності до ст.ст. 71, 86 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Суд вважає, що позивач не виконав вимог,
встановлені ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в частині доказування обставин, на яких
ґрунтуються вимоги, тому, виходячи з
меж заявлених позовних вимог,
системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, суд дійшов висновку про те, що
викладені в позовній заяві вимоги
позивача є необґрунтованими, та
відповідно такими, що не підлягають
задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, та керуючись
ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87,
94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167,
185-186, 254, пунктами 2-1, 6 розділу 7
"Прикінцеві та перехідні положення"
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Донецькій області, третя особа, яка не
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору - Управління Держземагенства у м.
Маріуполі, про визнання протиправними
дій та бездіяльності державного
виконавця, визнання незаконною та
скасування постанови про закінчення
виконавчого провадження щодо
виконання судового рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,-
відмовити повністю.

Постанова постановлена у нарадчій
кімнаті та проголошена її вступна та
резолютивна частина у судовому
засіданні 07 липня 2014 року. Постанова
виготовлена в повному обсязі 11 липня 2014
року.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецький окружний адміністративний
суд з одночасним надісланням
апеляційної скарги особою, яка її
подає, до Донецького апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
складання постанови в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу, а
також прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Крилова М.М.