Справа № 818/1605/14
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2014 р.
Справа №818/1605/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Глазька С.М.,

за участю: секретаря судового
засідання - Прімової О.В.,

представників позивача - Сахно М.І.,
Скляренко І.О.,

представників відповідача - Завальної
Л.В., Кривохижі В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу за позовом
Сумського обласного управління водних
ресурсів до Державної фінансової
інспекції в Сумській області про
скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Сумське обласне управління
водних ресурсів, звернувся до
Сумського окружного адміністративного
суду з позовною заявою до Державної
фінансової інспекції в Сумській
області в якій просить скасувати
пункти 3, 4, 5, 6 Вимоги про усунення
порушень, виявлених у ході ревізії
Сумського обласного управління водних
ресурсів від 28.05.2014 р. № 18-07-14-14/3641.

Свої вимоги мотивує тим, що пункт 3
оскаржуваної вимоги підлягає
скасуванню, оскільки за обревізований
період, в якому встановлено порушення,
Сумським обласним управлінням водних
ресурсів надавалося 3 платні послуги,
але у зв'язку з внесенням змін в чинному
законодавстві управління має право
надавати лише одну платну послугу.
Зважаючи на вищенаведене, Сумське
обласне управління водних ресурсів
вважає необґрунтованою вимогу
відповідача щодо введення в штат
спеціального фонду додаткових одиниць,
через неможливість їх завантаження
роботою.

Заперечуючи проти пункту 4
оскаржуваної вимоги позивач зазначає,
що Сумською ГГМП в повному обсязі
відшкодовані експлуатаційні витрати
Сумському обласному управлінню водних
ресурсів на утримання орендованого
Сумською ГГМП приміщення. Таким чином,
Сумське обласне управління водних
ресурсів не має правових підстав для
відображення в обліку заборгованості в
сумі 79575,34 грн. за Сумською ГГМП та
проведення претензійно-позовної
роботи з Сумською ГГМП стосовно
стягнення вищевказаної суми.
Розрахунки з ГГМП проводилися згідно
договору в повному обсязі, тому
встановлення винних осіб та стягнення
заборгованості, як вимагає ДФІ, є
безпідставними.

Заперечуючи проти пункту 5
оскаржуваної вимоги позивач зазначає,
що на момент перевірки, заборгованості
між Сумським обласним управлінням
водних ресурсів та СФІ
«Дніпродіпроводгоспом» не було.
Сумське обласне управління водних
ресурсів шляхом переговорів з СФІ
«Дніпродіпроводгосп» домовилися про
взаємне не висування штрафних санкцій.
Позивач зазначає, що враховуючи
вищевикладене та те, що сплив термін
позовної давності для стягнення пені,
вимоги Державної фінансової інспекції
в Сумській області щодо відображення в
обліку заборгованості в сумі 1300,84 грн.
за СФІ «Дніпродіпроводгосп» та
відповідно проведення
претензійно-позовної роботи щодо
стягнення цієї заборгованості з СФІ
«Дніпродіпроводгосп» і встановлення
винних осіб, є безпідставними.

Заперечуючи проти пункту 6
оскаржуваної вимоги позивач зазначає,
що Інструкцією щодо застосування
економічної класифікації видатків
бюджету за КЕКВ 1135 передбачено сплату
штрафів, та змінами до розрахунку
видатків кошторису спеціального фонду
Сумського обласного управління водних
ресурсів на 2012 рік за КЕКВ 1135
передбачені видатки в сумі 5000 грн., з
яких і було сплачено штраф. Позивач
зазначає, що Сумським обласним
управлінням водних ресурсів законно
сплачений штраф в сумі 4250 грн.

Відповідно до п.4 резолютивної частини
рішення Антимонопольного комітету від
31.07.2012 р. № 44 штраф накладено на
юридичну особу - Сумське обласне
управління водних ресурсів.

Відповідно до Закону України «Про
захист економічної конкуренції»
суб'єктом відповідальності є юридична
особа (орган державної влади), а не
окремий його працівник, а штрафні
санкції позбавлені цивільно-правової
природи, відтак не можуть вважатися
шкодою у розумінні Цивільного кодексу
України.

Від відповідача надійшло заперечення в
якому він зазначає, що пункти 3, 4, 5, 6
оскаржуваної вимоги прийняті
відповідно до вимог чинного
законодавства та не підлягають
скасуванню (а.с.113-130).

В судовому засіданні представники
позивача вищевказані позовні вимоги
підтримали та просили позов
задовольнити.

Представники відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечували з
підстав викладених у запереченні.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази у їх сукупності, суд
вважає за необхідне позов задовольнити
частково, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
Державною фінансовою інспекцією в
Сумській області, відповідно до п. 1.2.5.1
Плану контрольно-ревізійної роботи,
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Сумського обласного управління водних
ресурсів за період з 01.01.2012 р. по 01.03.2014 р.
якою встановлено ряд порушень та
недоліків, що відображені в акті
ревізії від 17.04.2014 р. № 07-06/35.

З метою усунення виявлених порушень
Державною фінансовою інспекцією в
Сумській області, керуючись п. 7 ст. 10
Закону України "Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні", було прийнято
Вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході ревізії Сумського
обласного управління водних ресурсів
від 28.05.2014 р. № 18-07-14-14/3641 (а.с.12-14).

В пункті 3 вказаної вимоги зазначено, що
порушення ч. 4 ст. 13 Бюджетного кодексу
України, п. 20, п. 22, п. 23, п. 49 Порядку
складання, розгляду, затвердження та
основних вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.02.2008 р. № 228 Сумським обласним
управлінням водних ресурсів не
забезпечено покриття видатків на
оплату праці працівників відділу
використання водних ресурсів,
моніторингу вод та
техногенно-екологічної безпеки та
відповідних нарахувань на заробітну
плату по спеціальному фонду, внаслідок
чого дані видатки здійснено за рахунок
коштів загального фонду кошторису за
КПКВ 2407050 «Експлуатація державного
водогосподарського комплексу та
управління водними ресурсами» на суму
23164,59 грн.

У зв'язку з чим зобов'язано:

- внести зміни до штатного розпису
Сумського обласного управління водних
ресурсів в частині затвердження
утримання посад працівників, які
виконують платні послуги, за рахунок
коштів спеціального фонду.

Задовольняючи позовні вимоги щодо
скасування пункту 3 Вимоги про усунення
порушень, виявлених у ході ревізії
Сумського обласного управління водних
ресурсів від 28.05.2014 р. № 18-07-14-14/3641, суд
виходив з наступного.

Відповідності до "Переліку платних
послуг, які надаються бюджетними
установами, що належать до сфери
управління Державного агентства
водних ресурсів" затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 жовтня 2011 р. № 1101, протягом
періоду, що підлягав ревізії, відділом
водних ресурсів установи надавалися
платні послуги, зокрема такі:

- надання рекомендацій щодо здійснення
заходів із зменшення негативного
впливу місць видалення промислових та
побутових відходів на стан водних
об'єктів;

- видача розрахунків та надання
рекомендацій з питань обґрунтування
потреби у воді та оцінки обсягів
водокористування, організації та
проведення заходів щодо раціонального
використання водних ресурсів;

- підготовка та видача юридичним та
фізичним особам в установленому
порядку технічних умов на проведення
інженерних робіт на землях водного
фонду та об'єктах меліоративних систем;

- надання рекомендацій з питань
розроблення проектів землеустрою у
разі вилучення, надання, зміни
цільового призначення земель водного
фонду;

- проведення інженерних вишукувань на
землях водного фонду.

Кошти від надання таких послуг
зараховувалися до спеціального фонду
за КПКВ 2407050.

Вартість даних платних послуг, що
надаються працівниками відділу водних
ресурсів, обчислена шляхом складання
калькуляцій визначення вартості.

До кошторису за КПКВ 2407050. КЕКВ 1111
«Заробітна плата» та КЕКВ 1120
«Нарахування на заробітну плату» (у 2012
році) та КЕКВ 2111 «Заробітна плата» і
КЕКВ 2120 «Нарахування на оплату праці»
(у 2013 році), а також у розрахунку
обґрунтованої потреби, видатки на
заробітну плату працівників відділу
водних ресурсів враховано у загальному
фонді кошторису, тоді як за спеціальним
фондом кошторису заплановано
здійснення видатків лише на оплату
праці працівників
адміністративно-господарського
відділу та відділу капітального
будівництва і проектування, оплату
виконаних робіт, згідно з договорами
цивільно- правового характеру.

При цьому як вказує відповідач, із 17
затверджених штатних одиниць по
вказаних відділах за спеціальним
фондом протягом січня-серпня 2012 року
було 10 вакантних посад, із 15
затверджених штатних одиниць у вересні
2012 року було 9 вакантних посад, протягом
жовтня 2012 - квітня 2013 років - 7 вакантних
посад, протягом травня 2013 - лютого 2014
років - 8 вакантних посад.

Відповідно до п. 20 Порядку складання,
розгляду, затвердження та основних
вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.02.2008 № 228 (падалі - Постанова № 228),
під час визначення обсягів видатків
та/або надання кредитів з бюджету
розпорядників нижчого рівня головні
розпорядники повинні враховувати
об'єктивну потребу в коштах кожної
установи, виходячи з її основних
виробничих показників, які
встановлюються для установ, обсягу
виконуваної роботи, штатної
чисельності, необхідності погашення
дебіторської і кредиторської
заборгованості; обов'язковим є
виконання вимоги щодо першочергового
забезпечення бюджетними коштами
видатків на оплату праці з
нарахуваннями, а також на господарське
утримання установ; видатки на
заробітну плату з коштів спеціального
фонду обчислюються залежно від обсягу
діяльності, що провадиться за рахунок
цих коштів, із застосуванням
встановлених законодавством норм.

Однак, установою по спеціальному фонду
кошторису видатки на оплату праці
працівників відділу водних ресурсів не
затверджувалися та не проводилися, в
штатних розписах по спеціальному фонду
кошторису фонд оплати праці зазначених
працівників не затверджувався,
натомість його затверджено за
загальним фондом кошторису та видатки
на оплату праці фактично здійснювалися
за загальним фондом.

Згідно п. 23 Постанови № 228 розпорядник
бюджетних коштів здійснює коригування
обсягів узятих бюджетних зобов'язань
за загальним фондом кошторису для
проведення видатків з цих зобов'язань
із спеціального фонду кошторису
відповідно до бюджетного
законодавства.

Проте, установою не здійснювалося
коригування обсягів узятих бюджетних
зобов'язань за загальним фондом
кошторису на виплату заробітної плати
з нарахуваннями працівникам, які
відповідно до штатного розпису
отримують заробітну плату за рахунок
коштів загального фонду, для
проведення видатків за цими
зобов'язаннями по спеціальному фонду
кошторису відповідно до бюджетного
законодавства.

Внаслідок зазначеного, показники
видатків на оплату праці працівників
відділу водних ресурсів, які включені
до загального фонду кошторису, є
завищеними, оскільки потреба в даних
коштах є необґрунтованою, чим порушено
п. 22 Постанови № 228.

З урахуванням викладеного, відповідач
не визначив жодних сум завданих
збитків у зв'язку з виплатою коштів з
загального фонду, а зробив висновок
яким зобов'язав позивача внести зміни
до штатного розпису в частині
затвердження утримання посад
працівників які виконують платні
послуги, за рахунок коштів
спеціального фонду.

Однак, ані акт ревізій, ані заперечення
не містить обґрунтування саме такої
вимоги, а констатують тільки факт
порушення щодо виплати коштів з
загального фонду.

В той же час, суд вважає за потрібне
зазначити, що надходження від плати за
послуги, що надаються бюджетними
установами згідно з їх функціональними
повноваженнями, тобто пов'язаних з
виконанням основних функцій і завдань
цих установ, використовуються на
покриття витрат, пов'язаних з
організацією та наданням цих послуг.
Такими витратами перш за все є
забезпечення необхідними матеріалами,
обладнанням, технікою, інвентарем,
виготовленням бланків тощо.

Що стосується видатків на заробітну
плату, то вони обчислюються та
плануються у складі спеціального фонду
залежно від обсягу діяльності, що
провадиться за рахунок цих коштів, із
застосуванням встановлених
законодавством норм.

Тобто, у разі коли роботи виконуються
госпрозрахунковими структурними
підрозділами бюджетної установи або
працівниками, зайнятими наданням цих
послуг понад норми їх робочого часу, і
відповідно підлягають оплаті за
відпрацьований час, то за штатним
розписом мають бути затверджені
відповідні посади, які утримуються за
рахунок спеціального фонду.

При виконанні робіт з надання
відповідних послуг у межах норм
робочого часу штатними працівниками,
які утримуються за рахунок загального
фонду (в разі неможливості виділити
окремі структурні підрозділи для
надання відповідних послуг), у
спеціальному фонді можуть плануватися
лише кошти на встановлення надбавок за
складність та напруженість і на
преміювання цих працівників.

При цьому, при плануванні видатків на
преміювання вищезазначених
працівників мають бути враховані
положення пункту 23 Порядку складання,
розгляду, затвердження та основних
вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ (затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.02.2002 р. N 228), відповідно до яких
видатки спеціального фонду плануються
у такій послідовності: за
встановленими напрямами використання,
на погашення заборгованості установи з
бюджетних зобов'язань за спеціальним
та загальним фондом кошторису та на
проведення заходів, пов'язаних з
виконанням основних функцій, які не
забезпечені (або частково забезпечені)
видатками загального фонду.

У зв'язку з викладеним, суд зазначає, що
з метою надання платних послуг
позивачем, оплата за які здійснюється
на спеціальний фонд, введення в штатний
розпис посад працівників, які
виконують виключно платні послуги, не є
обов'язковим, оскільки, вказані послуги
можуть надаватись і штатними
працівниками позивача, а оплата
виконаної ними роботи може бути
оплачена шляхом встановлення надбавок
за складність та напруженість і шляхом
преміювання цих працівників з коштів
спеціального фонду. Вказану можливість
в судовому засіданні підтвердив і
представник відповідача.

Окрім того, вказана позиція суду
підтверджується листом Міністерства
фінансів України «Щодо надання
роз'яснення» № 31-07320-16-9/22626 від 14.09.2011 р.

У зв'язку з викладеним вказаний пункт
вимоги підлягає скасуванню.

В пункті 4 вказаної вимоги зазначено, що
в порушення ст. 629 Цивільного кодексу
України, ч. 4 ст.13 Бюджетного кодексу
України, абз. 2 п. 1, п. 17, п. 19, п. 49 Порядку
складання, розгляду, затвердження та
основних вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.02.2008 р. № 228 відбулося пред'явлення
рахунків на оплату вартості
експлуатаційних послуг Сумській
гідрогеолого-меліоративній партії у
занижених розмірах, що призвело до
недоотримання власних надходжень
Управління в сумі 79575,34грн., у зв'язку з
чим зобов'язано:

- відобразити в обліку заборгованість в
сумі 79575,34грн. за Сумською
гідрогеолого-меліоративною партією,
якій послуги надавалися за заниженими
цінами;

- провести претензійно-позовну роботу з
Сумською гідрогеолого-меліоративною
партією стосовно стягнення
вищевказаної суми;

- в іншому випадку стягнути з осіб,
винних у зазначеному порушенні шкоду у
порядку та розмірі встановленому ст.
130-136 Кодексу законів про працю.

Задовольняючи позовні вимоги щодо
скасування пункти 4 Вимоги про усунення
порушень, виявлених у ході ревізії
Сумського обласного управління водних
ресурсів від 28.05.2014 р. № 18-07-14-14/3641, суд
виходив з наступного.

В Положенні про Сумське обласне
управління водних ресурсів,
затвердженому наказом Держводагенства
України від 12.09.2011 р. № 162, визначено, що
Сумське обласне управління водних
ресурсів є правонаступником Сумського
обласного виробничого управління
водного господарства.

Між «Орендодавцем» Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по Сумській області та
«Орендарем» Сумською ГГМП укладено
договір оренди державного майна № 921
від 24 липня 2006 року (а.с.58-59).

Між «Балансоутримувачем» Сумським
обласним управлінням водного
господарства та «Орендарем» Сумською
ГГМП укладено договір про
відшкодування витрат на утримання
орендованого майна та надання
комунальних послуг Орендарю №921 А від 24
липня 2006 року (а.с.67).

В подальшому укладено додаткові угоди
про внесення змін до договору № 921А від
24 липня 2006 року, які є невід'ємною
частиною основного договору і
регламентують конкретно визначену
суму вартості експлуатаційних витрат,
відповідно і сам договір про
відшкодування витрат на утримання
орендованого майна та надання
комунальних послуг не може
розглядатися окремо без додаткових
угод (а.с.60-66).

Відповідно до п. 2 договору від 24.07.2006
№921А, Балансоутримувач надає Орендарю
експлуатаційні послуги, щомісяця
виставляючи рахунки на їх оплату,
пропорційно займаних площ, але згодом
додатковим договором № 4 від 20.01.2012 р.
було внесено зміни, в яких зазначено, що
сума договору на 1 квартал 2012 р.
визначається відповідно до
тимчасового кошторису і складає в
частині: ліфт, сміття, експлуатаційні
витрати - 1500 грн. (а.с.71). Вартість
експлуатаційних витрат відповідно до
розрахунку, зробленого в межах
кошторисних призначень, становить 375
грн. в місяць. Тобто, сума
експлуатаційних витрат за перший
квартал становить 1125 грн. Додатковим
договором № 5 від 12.03.2012 р. до основного
договору внесено зміни, в яких
зазначено, що сума договору на 2012 рік
визначається відповідно до
кошторисних призначень і складає в
частині: ліфт, сміття, експлуатаційні
витрати - 6000 грн. (а.с.72). Тобто, сума
експлуатаційних витрат на 2012 рік
становить 4500 грн. В цих додаткових
угодах визначено, що сума договору може
коригуватись в залежності від внесення
змін до кошторисних призначень за
взаємною згодою сторін шляхом
укладення окремої додаткової угоди.

Відповідно до додаткового договору № 6
від 19.11.2012 р. договір 921 А від 24.07.2006 р.
було викладено в новій редакції, де в п.
1.3. зазначено, що сума договору на 2012 рік
визначається відповідно до
кошторисних призначень Орендаря і
складає в частині: ліфт, сміття,
експлуатаційні витрати - 6000 грн.
(а.с.73-74). Тобто експлуатаційні витрати,
згідно розрахунку 4500 грн. та згідно
п.1.4., сума договору, зазначена в пункті
1.3. цього договору може коригуватись в
залежності від внесення змін до
кошторисних призначень за взаємною
згодою сторін шляхом укладення окремої
додаткової угоди.

Всі наступні додаткові угоди є також
невід'ємною частиною договору від
24.07.2006 р. № 921 А і можуть розглядатися
лише разом.

З пояснень представників позивача
вбачається, що до Сумського обласного
управління водних ресурсів рішень
суду, які набрали законної сили, про
визнання договору чи його частини не
дійсними, не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України, зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно частин 1 та 3 ст. 6 Цивільного
кодексу України, сторони мають право
укласти договір, який не передбачений
актами цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Сумською ГГМП в повному обсязі
відшкодовані експлуатаційні витрати
Сумському обласному управлінню водних
ресурсів на утримання орендованого
Сумською ГГМП приміщення.

Таким чином, судом встановлено, що
Сумське обласне управління водних
ресурсів не має правових підстав для
відображення в обліку заборгованості в
сумі 79575,34 грн. за Сумською ГГМП та
проведення претензійно-позовної
роботи з Сумською ГГМП стосовно
стягнення вищевказаної суми.
Розрахунки з ГГМП проводилися згідно
договору в повному обсязі, тому
встановлення винних осіб та стягнення
заборгованості є безпідставними.

В пункті 5 вказаної вимоги зазначено, що
в порушення ст. 629 Цивільного кодексу
України, п.1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» від
22.11.1996 р. №543/96-ВР та умов договорів на
розробку проектно-кошторисної
документації, укладених з Сумською
філією Інституту
«Дніпродіпроводгосп», не проведено
нарахування непі, строк позовної
давності для стягнення якої на 01.03.2014 р.
минув, що призвело до недоотримання
бюджетом доходу на загальну суму 1300,84
грн., у зв'язку з чим зобов'язано:

- відобразити в обліку заборгованість в
сумі 1300,84 грн. за Сумською філією
Інституту «Дніпродіпроводгосп»;

- провести претензійно-позовну роботу з
Сумською філією Інституту
«Дніпродіпроводгосп» стосовно
стягнення вищевказаної суми;

- в іншому випадку стягнути з осіб,
винних у зазначеному порушенні шкоду, у
порядку та розмірі встановленому ст.
130-136 Кодексу законів про працю.

Задовольняючи частково позовні вимоги
щодо скасування пункти 5 Вимоги про
усунення порушень, виявлених у ході
ревізії Сумського обласного
управління водних ресурсів від 28.05.2014 р.
№ 18-07-14-14/3641, суд виходив з наступного.

В судовому засіданні представники
позивача зазначали, що суми
заборгованості за Сумською філією
Інституту «Дніпродіпроводгосп» були
відкориговані позивачем у зв'язку з
взаємозаліками, однак, ні на перевірку
Державній фінансовій інспекції в
Сумській області, ні в судове засідання
позивачем не було надано документи на
підтвердження вказаних обставин.

Таким чином, пункт 5 вказаної вимоги в
частині зобов'язання відобразити в
обліку заборгованість в сумі 1300,84 грн.
за Сумською філією Інституту
«Дніпродіпроводгосп» та провести
претензійно-позовну роботу з Сумською
філією Інституту «Дніпродіпроводгосп»
стосовно стягнення вищевказаної суми,
скасуванню не підлягає.

Щодо пункту 5 вимоги в частині
зобов'язання в іншому випадку стягнути
з осіб, винних у зазначеному порушенні
шкоду у порядку та розмірі
встановленому ст. 130-136 Кодексу законів
про працю, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 ст. 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні",
головним завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Згідно з п. 49 Порядку проведення
інспектування державною фінансовою
інспекцією, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №550 від
20.04.2006 року, у разі коли діями чи
бездіяльністю працівників об'єкта
контролю державі або підконтрольній
установі заподіяна матеріальна шкода,
контролюючий орган ставить вимоги
перед керівником об'єкта контролю та
органом його управління щодо
пред'явлення цивільних позовів до
винних осіб.

Відповідно до ст.130 Кодексу законів про
працю України, працівники несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації внаслідок порушення
покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника. Ця відповідальність, як
правило, обмежується певною частиною
заробітку працівника і не повинна
перевищувати повного розміру
заподіяної шкоди, за винятком випадків,
передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов
матеріальна відповідальність може
бути покладена незалежно від
притягнення працівника до
дисциплінарної, адміністративної чи
кримінальної відповідальності.

На працівників не може бути покладена
відповідальність за шкоду, яка
відноситься до категорії нормального
виробничо-господарського ризику, а
також за шкоду, заподіяну працівником,
що перебував у стані крайньої
необхідності. Відповідальність за не
одержаний підприємством, установою,
організацією прибуток може бути
покладена лише на працівників, що є
посадовими особами.

Працівник, який заподіяв шкоду, може
добровільно покрити її повністю або
частково. За згодою власника або
уповноваженого ним органу працівник
може передати для покриття заподіяної
шкоди рівноцінне майно або поправити
пошкоджене.

Відповідно до абзацу 2 пункту 4
постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику в справах
про відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками" від 29.12.1992 року №14 під
прямою дійсною шкодою, зокрема, слід
розуміти втрату, погіршення або
зниження цінності майна, необхідність
для підприємства, установи,
організації провести затрати на
відновлення, придбання майна чи інших
цінностей або провести зайві, тобто
викликані внаслідок порушення
працівником трудових обов'язків,
грошові виплати.

Згідно зі ст. 130 Кодексу законів про
працю України, не одержані або списані
в доход держави прибутки з підстав,
пов'язаних з неналежним виконанням
працівником трудових обов'язків (так
само як і інші неодержані прибутки) не
можуть включатися до шкоди, яка
підлягає відшкодуванню.

Як встановлено у судовому засіданні,
виявлені відповідачем порушення
фінансової дисципліни не призвели до
заподіяння позивачеві прямих збитків,
відшкодування яких має здійснюватися
за рахунок винних
матеріально-відповідальних осіб.

Таким чином, пункт 5 вказаної вимоги
підлягає скасуванню в частині: "в
іншому випадку стягнути з осіб, винних
у зазначеному порушенні шкоду у
порядку та розмірі встановленому ст.
130-136 Кодексу законів про працю".

В пункті 6 вказаної вимоги зазначено, що
в ході ревізії встановлено
незабезпечення належного виконання
антимонопольного законодавства, що
сталося через неналежне виконання
посадових обов'язків посадовими
особами Управління та призвело до
стягнення з Сумського обласного
управління водних ресурсів суми
штрафних санкцій, чим порушено ст. 218
Господарського кодексу України, ч. 1 ст.
3, ст. 4 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 р.
№996-ХІV та п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, що призвело до
матеріальної шкоди (збитків)
Управлінню на загальну суму 4250,00 грн.
Зважаючи на це зобов'язано:

- стягнути з осіб, винних у зазначеному
порушенні, шкоду у порядку та розмірі
встановленому ст. 130-136 КЗпПУ.

Задовольняючи позовні вимоги щодо
скасування пункти 6 Вимоги про усунення
порушень, виявлених у ході ревізії
Сумського обласного управління водних
ресурсів від 28.05.2014 р. № 18-07-14-14/3641, суд
виходив з наступного.

Відповідно до Закону України «Про
Антимонопольний комітет»,
розпорядження, рішення та вимоги
органу Антимонопольного комітету
України, голови територіального
відділення Антимонопольного комітету
України, вимоги уповноважених ними
працівників Антимонопольного комітету
України, його територіального
відділення в межах їх компетенції є
обов'язковими для виконання у
визначені ними строки, якщо інше не
передбачено законом.

Враховуючи, що Інструкцією щодо
застосування економічної класифікації
видатків бюджету за КЕКВ 1135
передбачено сплату штрафів, та змінами
до розрахунку видатків кошторису
спеціального фонду Сумського
обласного управління водних ресурсів
на 2012 рік за КЕКВ 1135 передбачені
видатки в сумі 5000 грн., з яких і було
сплачено штраф, таким чином, Сумським
обласним управлінням водних ресурсів
законно сплачений штраф в сумі 4250 грн.

Відповідно до п.4 резолютивної частини
рішення Антимонопольного комітету від
31.07.2012 № 44 штраф накладено на юридичну
особу - Сумське обласне управління
водних ресурсів.

Відповідно до Закону України «Про
захист економічної конкуренції»,
суб'єктом відповідальності є юридична
особа (орган державної влади), а не
окремий його працівник, а штрафні
санкції позбавлені цивільно-правової
природи, відтак не можуть вважатися
шкодою у розумінні Цивільного кодексу
України.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, а саме:
задоволенню підлягають позовні вимоги
щодо скасування пунктів 3, 4, 6 та пункту 5
в частині: "в іншому випадку стягнути з
осіб, винних у зазначеному порушенні
шкоду у порядку та розмірі
встановленому ст. 130-136 Кодексу законів
про працю" Вимоги про усунення
порушень, виявлених у ході ревізії
Сумського обласного управління водних
ресурсів від 28.05.2014 р. № 18-07-14-14/3641. В
іншій частині позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Сумського
обласного управління водних ресурсів
до Державної фінансової інспекції в
Сумській області про скасування вимоги
-задовольнити частково.

Скасувати повністю пункти 3, 4, 6 та пункт
5 в частині: "в іншому випадку стягнути з
осіб, винних у зазначеному порушенні
шкоду у порядку та розмірі
встановленому ст. 130-136 Кодексу законів
про працю" Вимоги про усунення
порушень, виявлених у ході ревізії
Сумського обласного управління водних
ресурсів від 28.05.2014 р. № 18-07-14-14/3641 .

В задоволенні іншої частини позову -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
С.М. Глазько

З оригіналом згідно

Суддя
С.М. Глазько

Повний текст постанови складено 25
липня 2014 року