Справа № 826/6446/14
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 липня 2014 року 08 год. 50 хв.
№ 826/6446/14
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі: Головуючого -
судді Дегтярьової О.В., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києвіпро визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень від 28 квітня 2014 року
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулася Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (далі -
позивач, ФОП ОСОБА_1) з позовом до
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
(далі - відповідач, ДПІ) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 28
В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що висновки
Акта ДПІ у Дніпровському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві від 07.04.2013р. №
результатами проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_3) з питань своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податку на додану вартість за
період з 01.09.2013р. по 31.12.2013р.,
документально та нормативно не
підтверджуються. Зокрема, позивач
наголошує на тому, що відповідачем був
зроблений висновок про відсутність у
ФОП ОСОБА_1 права на формування
податкового кредиту за
вересень-грудень 2013 року за рахунок
витрат на будівельні матеріали та
підрядні будівельно-монтажні роботи,
що були здійснені позивачем для
реконструкції та добудови приміщення
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2. Вказані витрати
підтверджуються всіма необхідними та
належним чином оформленими первинними
і розрахунковими документами. При
цьому відповідачем не був врахований
той факт, що приміщення магазину
належить позивачу на праві приватної
власності та використовується ФОП
ОСОБА_1 у своїй господарській
діяльності - здається в оренду
суб'єктам господарювання. Таким чином,
спірні податкові повідомлення-рішення
підлягають скасуванню як протиправно
Відповідач проти позову заперечував,
надавши суду письмові заперечення від
27.05.2014р. № 3148/9/26-53-10-15. В обґрунтування
своїх заперечень відповідач
посилається на те, що працівником ДПІ у
Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві була проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка ФОП
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3)
з питань своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податку
на додану вартість за період з 01.09.2013р.
по 31.12.2013р., за результатами якої
складений Акт від 07.04.2013р. №
цього Акта перевірки ФОП ОСОБА_1
допустила порушення норм п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України внаслідок
включення останньою до складу
податкового кредиту за звітні періоди
вересень-грудень 2013 року суми податку
на додану вартість з вартості
придбаних будівельних матеріалів і
будівельно-ремонтних робіт приміщення
за адресою: АДРЕСА_2, що призвело
відповідно призвело до заниження
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 3 332, 00 грн. і
завищення розміру від'ємного значення
з цього податку на суму 674 484, 00 грн. На
думку відповідача, фізична
особа-підприємець не може бути
власником нерухомого та/або рухомого
майна, а тому придбання, спорудження та
будівництва такого майна суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою-підприємцем, який
зареєстрований платником податку на
додану вартість, може здійснюватись
ним виключно як фізичною особою, то
відповідно права на податковий кредит
за вказаними операціями у нього не
виникає. Крім того, ФОП ОСОБА_1 ні до
перевірки, ні до розгляду заперечень на
висновки акта перевірки не було надано
документів, що підтверджують взяття на
облік майна в якості основних фондів та
відображення в бухгалтерському і
податковому обліку витрат на придбання
будівельних матеріалів, проведення
будівельно-ремонтних робіт по
будівництву основних засобів. Об'єкти
нерухомого майна у податковій
декларації ОСОБА_1 про майновий стан і
доходи 2013 року не задекларовані.
За наслідками проведеної перевірки ДПІ
у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві винесено податкові
повідомлення-рішення від 28.04.2014р. №
В судових засіданнях, призначених у
даній справі, представники позивача
підтримали позовні вимоги та просили
Представник відповідача в судових
засіданнях заперечував проти позовних
вимог та просив відмовити в їх
18 червня 2014 року в судовому засіданні
судом було ухвалено перейти до
письмового провадження.
Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з огляду на таке.
В ході судового розгляду було
встановлено, що протягом періоду з
25.03.2014р. по 31.03.2014р. згідно з нормами пп.
78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79 Податкового
кодексу України, на підставі наказу ДПІ
у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві від 19.03.2014р. № 516, працівником
відповідача проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка ФОП
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3)
з питань своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податку
на додану вартість за період з 01.09.2013р.
по 31.12.2013р., за результатами якої
складений Акт від 07.04.2013р. №
Перелік документів, використаних
перевіряючими під час проведення
вказаної документальної перевірки
наведений на стор. 3 Акта перевірки.
В ході проведення вказаної
документальної перевірки перевіряючим
встановлено, що ФОП ОСОБА_1
зареєстровано фізичною
особою-підприємцем 15 жовтня 2002 року
Дніпровською районною у м. Києві
державною адміністрацією, та перебуває
на обліку в ДПІ у Дніпровському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві починаючи з 15
ФОП ОСОБА_1 зареєстрована платним
податку на додану вартість згідно
свідоцтва платника податку на додану
вартість № 200120230 від 01.05.2013р.,
індивідуальний податковий номер
НОМЕР_3. До основних видів
господарської діяльності за КВЕД
відносяться: надання в оренду й
експлуатацію власного чи орендованого
нерухомого майна; дослідження
кон'юнктури ринку та виявлення
Згідно поданої ФОП ОСОБА_1 податкової
звітності з податку на додану вартість
та відповідно до наданих до перевірки
первинних документів (зокрема:
податкових і видаткових накладних,
договорів, банківських виписок)
остання задекларувала податковий
кредит з податку на додану вартість за
вересень 2013 року в розмірі 90 820, 00 грн.,
за жовтень 2013 року - 331 091, 00 грн., за
листопада 2013 року - 164 348, 00 грн. та за
грудень 2013 року - 91 557, 00 грн., за
результатами господарських операцій з
придбання будівельних матеріалів та
будівельно-ремонтних робіт.
Одночасно протягом цих звітних
періодів 2013 року ФОП ОСОБА_1
задекларувала податкові зобов'язання з
податку на додану вартість по
взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_4), всього
на загальну суму 3 333, 32 грн., порушень у
зв'язку з цим перевіркою виявлено не
Загальна сума податку до сплати згідно
податкових декларацій ФОП ОСОБА_1 з
податку на додану вартість становить 0,
00 грн., залишок від'ємного значення з
цього податку, що включається до складу
податкового кредиту наступного
періоду (ряд. 26 Декларацій) складає 583 791,
00 грн. (в т.ч. за вересень 2013 року - 31, 00
грн., за жовтень 2013 року - 90 018,00 грн., за
листопад 2013 року - 420 027,00 грн., за грудень
2013 року - 583 791,00 грн.).
При цьому виходячи з контексту ст. 325
Цивільного кодексу України
перевіряючий прийшов до висновку про
те, що суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа-підприємець
не може бути власником нерухомого
та/або рухомого майна, а тому придбання,
спорудження та будівництва такого
майна суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною
особою-підприємцем, який
зареєстрований платником податку на
додану вартість, може здійснюватись
ним виключно як фізичною особою, то
відповідно права на податковий кредит
за вказаними операціями у нього не
виникає. З огляду на це, на думку
працівника відповідача ФОП ОСОБА_1
неправомірно сформувала податковий
кредит з податку на додану вартість у
вересні-грудні 2013 року.
В розділі «Висновок» Акта перевірки
перевіряючий встановив порушення ФОП
ОСОБА_1 наступних норм законодавства
України: п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, що призвело до
завищення сум податкового кредиту з
податку на додану вартість за
вересень-грудень 2013 року (в тому числі
за вересень 2013 року в розмірі 90 820, 00
грн., за жовтень 2013 року - 331 091, 00 грн., за
листопада 2013 року - 164 348, 00 грн. та за
грудень 2013 року - 91 557, 00 грн.) та
від'ємного значення суми цього податку
в розмірі 674 484, 00 грн. Також за
результатами перевірки донараховано
до сплати податкове зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 3 332, 00
Не погоджуючись з висновками Акта
документальної перевірки позивач
подав 18.04.2014р. до канцелярії ДПІ
письмові заперечення від 15.04.2014р. б/н з
копіями документів на висновки
вказаного Акта перевірки з
обґрунтуванням своєї позиції.
відповідач залишив висновки Акта
перевірки без змін, одночасно виклавши
текст цього Акта від 07.04.2013р. №
новій редакції, а заперечення ФОП
ОСОБА_1 - без задоволення. При цьому в
даному листі контролюючого органу була
викладена інша правова позиція щодо
висновків Акта перевірки про порушення
позивачем норм п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України. Зокрема, ДПІ
зазначило, що особливих умов для
формування податкового кредиту для
фізичних осіб - суб'єктів
господарювання, зареєстрованих
платниками податку на додану вартість,
Податковим кодексом України не
передбачено. Визначальним фактором для
формування податкового кредиту
фізичними особами - суб'єктами
господарювання, зареєстрованими
платниками податку на додану вартість,
при придбанні товарів, робіт, послуг по
ремонту, утриманню та експлуатації
основних засобів є, як і для платників
податку на додану вартість - юридичних
осіб, подальше використання таких
товарів (основних фондів) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності такої
особи-платника податку.
При цьому податковою інспекцією були
враховані положення п. 8 розд. ІІІ
Порядку оформлення та подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, затвердженого Наказом
міністерства доходів і зборів України
від 13.11.2013р. № 678, та п. 2 ст. 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999р. № 996. Виходячи з норм вказаних
нормативно-правових актів, відповідач
проходить до нового висновку про те, що
до податкового кредиту з податку на
додану вартість фізичних
осіб-суб'єктів господарювання,
зареєстрованих платниками податку на
додану вартість, можливе включення сум
податку на додану вартість,
нарахованих (сплачених) у зв'язку з
придбанням основних фондів та з
використанням таких засобів в
оподатковуваних операціях у межах їх
господарської діяльності, за наявності
належного документального оформлення
та підтвердження відповідних витрат і
відображення їх у бухгалтерському та
податковому обліку. Однак, ФОП ОСОБА_1
на документальну позапланову невиїзну
перевірку та до розглянутих заперечень
не надано документів, що підтверджують
взяття на облік майна в якості основних
фондів та відображення в
бухгалтерському та податковому обліку
придбання будівельних матеріалів та
проведених будівельно-ремонтних робіт
по будівництву (спорудженню, ремонту)
основних засобів, а саме: приміщення за
адресою: м. Черкаси, вул.
Університетська, 25.
28 квітня 2014 року ДПІ у Дніпровському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві на
підставі Акта перевірки від 07.04.2013р. №
спірні у даній справі податкові
повідомлення-рішення:
пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу
України та відповідно до абз. 2 п. 123.1 ст.
123 цього Кодексу, за порушення вимог п.
198.3 ст. 198 Податкового кодексу України,
визначило ФОП ОСОБА_1 суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 4 165, 00 грн., в т.ч. 3 332,
00 грн. - основний платіж, 833, 00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції;
54.3 ст. 54 і п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу
України та згідно з пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78
цього Кодексу, за порушення вимог п. 198.3
ст. 198 Податкового кодексу України,
зменшило розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість ФОП
ОСОБА_1 у розмірі 674 484, 00 грн.,
задекларованої податкових деклараціях
з податку на додану вартість за звітні
періоди вересень-грудень 2013 року.
При вирішення даного спору суд
виходить з наступного.
У розумінні пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України (далі по
тексту - ПК України), «податковий
кредит» - сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
розділу V цього Кодексу.
Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
В силу п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 ст. 201 цього Кодексу.
Платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну, у якій зазначаються в окремих
рядках такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України) (п.
201.1 ст. 201 ПК України).
Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом державної податкової служби (п.
201.2 ст. 201 ПК України).
В силу п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.
Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (п. 201.6 ст. 201 ПК
Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).
Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України
встановлено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Згідно з п. 1 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженої
Наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011р. № 1379, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 22
набрав чинності 16 грудня 2011 року та
втратив чинність 01 березня 2014 року)
(далі по тексту - Порядок) податкову
накладну заповнює особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі та якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.
Пунктом 5 Порядку встановлено, що
сплачена (нарахована) сума податку на
додану вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
Податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку (п. 6.2 Порядку).
Одночасно відповідно до положень п. 6.3
цього Порядку не дає права покупцю на
віднесення сум податку на додану
вартість до податкового кредиту:
відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних;
порушення порядку заповнення
податкової накладної; податкова
накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм
в сукупності, ПК України визначено
окремі випадки, за яких неможливе
формування податкового кредиту,
зокрема це відсутність зв'язку з
господарською діяльністю, фіктивність
операцій (відсутність поставок),
відсутність податкової
правосуб'єктності, відсутність на
момент перевірки податкових накладних
або видача їх особою, яка не є платником
податку додану вартість. Таким чином,
із зазначеного вище також випливає те,
що при дослідженні факту здійснення
господарської операції, оцінці
підлягають відносини безпосередньо
між учасниками тієї операції, на
підставі якої сформовані дані
податкового обліку. При цьому
вказаними нормами ПК України не
встановлено обов'язкових умов та
порядку формування податкового
кредиту для суб'єктів господарської
діяльності - фізичних осіб-підприємців,
які зареєстровані платниками податку
на додану вартість.

Також в Інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011р. № 742/11/13-11 наголошується
на тому, що податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
фактично здійснений і підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Одночасно судом враховується, що в силу
норм абз. 1 і 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999р. №
996-ХІV (в редакції на момент спірних
правовідносин)(далі - Закон №
996-ХІV), який визначає правові засади
регулювання, організації, ведення
бухгалтерського обліку та складання
фінансової звітності в Україні,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції (ч.
2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

За приписами п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05 червня
1995 року за № 168/704, (далі - Положення)
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

При цьому суд звертає увагу на те, що
згідно преамбули Закону № 996-ХІV та п. 1.1
Положення застосування приписів цих
двох нормативно-правових актів є
обов'язковим лише для юридичних осіб.
Також, згідно положень ч. 3 ст. 2 Закону №
996-ХІV суб'єкти підприємницької
діяльності, яким відповідно до
законодавства надано дозвіл на ведення
спрощеного обліку доходів і витрат,
ведуть бухгалтерський облік і подають
фінансову звітність у порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності.

З урахуванням норми абз. 1 ст. 19
Конституції України, згідно якої
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством, Закон №
996-ХІV фактично не позбавляє фізичної
особи-підприємця права вести
бухгалтерський облік валових витрат
основних фондів, що підлягають
амортизації та витрат на утримання
основних засобів.

Вказана норма права кореспондується з
приписами статей Господарського
кодексу України (далі - ГК України). А
саме відповідно до п. 2 ст. 55 ГК України
фізична особа-підприємець являється
суб'єктом господарювання.

Положення п. 8 ст. 19 ГК України
зобов'язують всіх суб'єктів
господарювання вести первинний
(оперативний) облік результатів своєї
роботи, складати та подавати
відповідно до вимог закону статистичну
інформацію та інші дані, визначені
законом, а також вести (крім громадян
України, іноземців та осіб без
громадянства, які провадять
господарську діяльність і
зареєстровані відповідно до закону як
підприємці) бухгалтерський облік та
подавати фінансову звітність згідно із
законодавством.

Обов'язки підприємців-фізичних осіб у
цьому Кодексі виділені окремо. Так,
відповідно до ч. 6 ст. 128 ГК України
громадянин-підприємець зобов'язаний: у
передбачених законом випадках і
порядку одержати ліцензію на
здійснення певних видів господарської
діяльності; повідомляти органи
державної реєстрації про зміну його
адреси, зазначеної в реєстраційних
документах, предмета діяльності, інших
суттєвих умов своєї підприємницької
діяльності, що підлягають відображенню
у реєстраційних документах;
додержуватися прав і законних
інтересів споживачів, забезпечувати
належну якість товарів (робіт, послуг),
що ним виготовляються, додержуватися
правил обов'язкової сертифікації
продукції, встановлених
законодавством; не допускати
недобросовісної конкуренції, інших
порушень антимонопольно-конкурентного
законодавства; вести облік результатів
своєї підприємницької діяльності
відповідно до вимог законодавства;
своєчасно надавати податковим органам
декларації про доходи, інші необхідні
відомості для нарахування податків та
інших обов'язкових платежів;
сплачувати податки та інші обов'язкові
платежі в порядку і в розмірах,
встановлених законом.

Зокрема, у відповідності до норм п. 177.10
ст. 177 ПК України за фізичною
особою-підприємцем додатково
закріплений обов'язок по введенню
Книги обліку доходів і витрат (за
встановленими формою і порядком, що
визначаються центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику) та мати
підтверджуючі документи щодо
походження товару.

Особливості ведення книги обліку
доходів та витрат для фізичних
осіб-підприємців, які перебувають на
загальній системі оподаткування,
протягом 2013 року були врегульовані
Наказом Державної податкової
інспекції України від 24.12.2010р. № 1025 «Про
затвердження форми Книги обліку
доходів і витрат, яку ведуть фізичні
особи - підприємці, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування, і
фізичні особи, які провадять незалежну
професійну діяльність, та Порядку її
ведення» (що зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 30 грудня
2010р. за № 1425/18720, та діяв до 18.10.2013р.) та
Наказом Міністерства доходів і зборів
України від 16.09.2013р. № 481 «Про
затвердження форми Книги обліку
доходів і витрат, яку ведуть фізичні
особи - підприємці, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування, і
фізичні особи, які провадять незалежну
професійну діяльність, та Порядку її
ведення» (що зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 01 жовтня
2013р. за № 1686/2421, та наразі чинний).

В розумінні п. 1 цього Порядку «книга
обліку доходів і витрат» (далі - Книга)
ведеться суб'єктами підприємницької
діяльності - фізичними особами, крім
осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, та у якій щоденно на
підставі первинних документів
здійснюються записи про операції, що
відбулися у звітному (податковому)
періоді (в редакції Наказу
Міністерства доходів і зборів України
від 16.09.2013р. № 481 - «…у якій за підсумком
робочого дня, протягом якого отримано
дохід, на підставі первинних
документів здійснюються записи про
отримані доходи та документально
підтверджені витрати»).

Суб'єктом підприємницької діяльності
до Книги заносяться, зокрема, такі
відомості:

- дата заповнення; реквізити документа,
який підтверджує понесені витрати,
пов'язані з придбанням
товарно-матеріальних цінностей,
виконанням робіт та наданням послуг
(номер, дата і назва документа); сума
витрат, яка безпосередньо пов'язана з
отриманням доходу; витрати на оплату
праці та нарахування на заробітну
плату, понесені у звітному місяці;
фактично понесені інші витрати,
безпосередньо пов'язані з одержанням
доходу, які не зазначені у графах 6 та 9,
включаючи вартість оплачених
виконаних робіт та наданих послуг
(згідно Наказу Державної податкової
інспекції України від 24.12.2010р. № 1025);

- дата запису; реквізити документа, який
підтверджує понесені витрати, що
безпосередньо пов'язані з отриманим
доходом; сума витрат, які документально
підтверджені та безпосередньо
пов'язані з отриманням доходу за
підсумками дня; сума витрат на оплату
праці та нарахування на оплату праці
найманих осіб, понесені у звітному
місяці; сума фактично понесених інших
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходу, які не зазначені в
графах 6 та 7, зокрема, витрати на сплату
послуг, зв'язку, орендних та
комунальних платежів, тощо (згідно
Наказу Міністерства доходів і зборів
України від 16.09.2013р. № 481).

Дані Книги заповнюються у гривнях з
копійками та використовуються
самозайнятою особою для заповнення
податкової декларації про майновий
стан і доходи.

За умовами положень п. 177.2 ст. 177 ПК
України підприємець на загальній
системі оподаткування може зменшити
свій загальний оподатковуваний дохід
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) на суму документально
підтверджених витрат, які
безпосередньо пов'язані з отриманням
доходів. Згідно п. 177.4 ст. 177 цього
Кодексу такі витрати мають відповідати
критеріям витрат операційної
діяльності згідно з Розділом ІІІ
«Податок на прибуток» ПК України.

В силу норм пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України
під «витратами» розуміється сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

У відповідності до п 138.1 ст. 138 розд. ІІІ
ПК України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

При цьому згідно абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України
визначено, що не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Одночасно пп. 139.1.5 п. 139.1 ст. 139 ПК України
визначено, що витрати на придбання,
виготовлення, будівництво,
реконструкцію, модернізацію та інше
поліпшення основних засобів до складу
витрат не включаються.

При цьому відповідно до пп. 14.1.138 п. 14.1
ст. 14 цього ж Кодексу під поняттям
«основні засоби» розуміється
матеріальні активи, що призначаються
платником податків для використання у
господарській діяльності, вартість
яких перевищує 2500 гривень і поступово
зменшується у зв'язку з фізичним або
моральним зносом та очікуваний строк
корисного використання (експлуатації)
яких з дати введення в експлуатацію
становить понад один рік. В даному
випадку об'єкти нерухомого майна
(будівля, приміщення), які
використовуються фізичною
особою-підприємцем, яка перебува на
загальній системі оподаткування, та
зареєстрована платником податку на
додану вартість, для здійснення
господарської діяльності у вигляді
надання в оплатну оренду, цілком і
повністю підходять під це визначення.

Положеннями п. 14 Наказу Міністерства
фінансів України від 27.04.2000р. № 92 «Про
затвердження Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 7 «Основні
засоби» передбачено, що первісна
вартість основних засобів
збільшується на суму витрат, пов'язаних
з поліпшенням об'єкта (модернізація,
модифікація, добудова, дообладнання,
реконструкція тощо), що призводить до
збільшення майбутніх економічних
вигод, первісно очікуваних від
використання об'єкта.

Також в силу приписів п. 177.3 ст. 177 ПК
України для фізичної особи -
підприємця, зареєстрованого як платник
податку на додану вартість, не
включаються до витрат і доходу суми
податку на додану вартість, що входять
до ціни придбаних або проданих товарів
(робіт, послуг).

За результатами аналізу вище наведених
норм судом вбачається, що законодавець
безпосередньо не пов'язує виникнення
права у фізичної особи-підприємця, яка
перебуває на загальній системі
оподаткування, та зареєстрована
платником податку на додану вартість,
на віднесення до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість
з господарських операцій, по яких в
бухгалтерському та податковому обліку
обов'язково мають бути відображені
витрати - витрат операційної
діяльності. Натомість правильний облік
доходів і витрат необхідний для
правильного обрахунку і сплати сум
податку на додану вартість.

В ході судового розгляду також
встановлено, що ФОП ОСОБА_1 сформувала
та задекларувала у поданих до ДПІ
податкових декларацій з податку на
додану вартість за звітні періоди
вересень-грудень 2013 року податковий
кредит на загальну суму 677 816, 00 грн. за
рахунок сум податку на додану вартість,
сплаченого позивачем у складі
вартостей придбаних/отриманих
будівельних матеріалів і
будівельно-ремонтних робіт (послуг) з
метою реконструкції та добудови
приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, в тому
числі за вересень 2013 року в сумі 90 820, 00
грн., за жовтень 2013 року - 331 091, 00 грн., за
листопад 2013 року - 164 348, 00 грн., за
грудень 2013 року - 91 557, 00 грн.

Відповідно до письмових пояснень
позивача, викладених в тексті поданого
позову, ФОП ОСОБА_1 являється власником
вказаного приміщення магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що підтверджується
рішенням Господарського суду
Черкаської області від 12.07.2007р. по
справі № 16/2547 з позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1 до Виконавчого комітету
Черкаської міської ради про визнання
права власності на майно, Витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно за № 15392539, виданого КП «Черкаське
обласне об'єднання бюро технічної
інвентаризації» 27.07.2007р., та орендує
земельну ділянку, на якій знаходиться
відповідне приміщення, на підставі
договорів оренди земельної ділянки від
13.03.2002р. реєстр. № 4656, від 31.10.2007р. та від
13.03.2012р., укладених позивачем з
місцевими органами державної влади
(копії яких наявні в матеріалах даної
справи).

Основним видом господарської
діяльності ФОП ОСОБА_1 є надання в
оренду й експлуатацію власного чи
орендованого нерухомого майна, в тому
числі протягом перевіряємого періоду,
що зазначено в тексті Акта перевірки
та не заперечується відповідачем.

Реконструкція та добудова за спільним
замовленням ФОП ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_4
приміщення магазину проводилася
позивачем протягом квітня-грудня 2013
року, та було введено в експлуатацію 20
грудня 2013 року, що підтверджується
декларацією про готовність об'єкта до
експлуатації від 20.12.2013р. Згідно
Свідоцтва про право власності за №
22256022 від 28.05.2014р. та Витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію прав та їх обтяжень за №
22256247 від 28.05.2014р., копії яких були
надані позивачем до матеріалів справи,
за ФОП ОСОБА_1 зареєстроване на праві
власності нерухоме майно - Ѕ частина
нежитлових приміщень магазину з
добудовою, загальною площею 2426 кв.м., що
знаходиться за адресою: м. Черкаси, бул.
Шевченка, буд. 114/вул. Університетська,
буд. 25 (номери літ. А-1, А-3, а). Після
введення в експлуатацію даного
реконструйованого та добудованого
приміщення, воно відразу було передано
позивачем в платну оренду ФОП ОСОБА_2
згідно договору про оренду
торгівельних приміщень магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» від 28.12.2012р. та
Додаткових угод від 01.05.2013р. № 1 та від
20.12.2013р. № 2 до цього Договору, та
договору про оренду від 01.01.2014р. № 02/14 з
урахуванням додаткової угоди від
01.05.2014р.

На підтвердження факту понесення
витрат на придбання/отримання
будівельних матеріалів і
будівельно-ремонтних робіт (послуг), а
також сплати сум податку на додану
вартість в складі вартостей таких
товарів, робіт і послуг позивач надав
до суду копії наступних документів:

- рішення Виконавчого комітету
Черкаської міської ради від 22.01.2013р. № 65
«Про надання фізичним
особам-підприємцям ОСОБА_4 і ОСОБА_1
містобудівних умов і обмежень забудови
земельної ділянки по бул. Шевченка,
114/вул. Університетська, 25» з питання
надання вказаним особам містобудівних
умов і обмеження забудови земельної
ділянки площею 1729,9 кв.м. по бул.
Шевченка, 114/вул. Університетська, 25 для
реконструкції магазину з добудовою;

- декларацію про готовність об'єкта
(найменування закінченого
будівництвом об'єкта - «реконструкція
магазину з добудовою по бул. Шевченка,
114/вул. Університетська, 25 в м. Черкаси»)
до експлуатації від 20.12.2013р., виданої
замовникам ФОП ОСОБА_4 і ФОП ОСОБА_1;

- договору від 01.06.2013р. № 2, укладених між
ФОП ОСОБА_4 і ФОП ОСОБА_1 (Замовниками) та
ПП «БТК - ЛАД» (Генпідрядником) щодо
виконання певних робіт за адресою: м.
Черкаси, бул. Шевченка, 114/вул.
Університетська, 25;

- договору підряду від 01.10.2013р. № 217-13,
укладеного між ФОП ОСОБА_1 (Замовником)
та ППВП «Агропромбуд» (Підрядником)
щодо виконання монтажу системи
вентиляції на об'єкті: «Реконструкція
магазину з добудовою по бул. Шевченка,
114/вул. Університетська, 25 в м. Черкаси»,
та специфікації до нього, та
специфікації до нього;

- договору підряду від 21.11.2013р. № 21/11/13,
укладеного між ФОП ОСОБА_1 (Замовником)
та ТОВ «Мастер Стоун» (Підрядником)
щодо виконання лицювальних робіт на
об'єкті Замовника: Магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_1», м. Черкаси, бул.
Шевченка;

- договору поставки від 01.10.2013р. № 49,
укладеного між ФОП ОСОБА_1 (Покупцем) та
ТОВ «Хорекс» (Постачальником) щодо
поставки будівельних матеріалів;

- договорів від 10.10.2013р. № 1010 та від
26.11.2013р. № 2111, укладених між ФОП ОСОБА_1
(Замовником) та ПП «Град-Строй»
(Виконавцем) щодо встановлення
алюмінієвих та метало пластикових
конструкцій, підвіконня згідно
комерційних пропозицій;

- договору поставки від 25.11.2013р. № 262/13,
укладеного між ФОП ОСОБА_1 (Покупцем) та
ТОВ «Асоціація «Світлотехніка»
(Постачальником) щодо поставки
будівельних матеріалів;

- видаткових накладних і податкових
накладних, датованих вереснем-груднем
2013 року, та виписаних
контрагентами-постачальниками
будівельних матеріалів та
контрагентами-підрядниками на користь
позивача;

- довідок про вартість виконаних
будівельних робіт та витрати (форми №
КБ-3);

- актів здачі-прийняття робіт, актів
виконаних робіт, довідок про вартість
будівельних робіт (форми № КБ-3) та
актів приймання виконаних будівельних
робіт (форми № КБ-2в), оформлених та
підписаних
контрагентами-підрядниками;

- виписок по рахунку ОСОБА_1 № 18275 в
ПрАТ «Приватбанк» за вересень-грудень
2013 року (роздруківки з Клієнт-банк) на
підтвердження перерахування грошових
коштів за придбані будівельні
матеріали та будівельно-ремонтні
роботи і послуги (вартість товарів,
робіт, послуг з ПДВ).

За результатами дослідження вище
перелічених первинних і розрахункових
документів суд дійшов висновку, що вони
оформлені у відповідності до вимог
Закону № 996-ХІV та Положення. Також
наявні в матеріалах податкові
накладні, що були виписані суб'єктами
господарської діяльності на адресу
позивача за результатами поставки
товарів, виконання робіт і надання
послуг, за своїм змістом цілком
відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 ПК
України.

При цьому ні в тексті Акта перевірки, ні
в інших документах наданих
представником відповідача до суду,
реальність укладення ФОП ОСОБА_1
зазначених вище усних та письмових
правочинів з придбання/отримання
будівельних матеріалів і
будівельно-ремонтних робіт, а також
вчинення сторонами (ФОП ОСОБА_1 та її
контрагентами-постачальниками
товарів, робіт і послуг) господарських
операцій на підставі та на виконання
таких правочинів контролюючим органом
не заперечуються.

Додатково на підтвердження факту
використання реконструйованого та
добудованого приміщення магазину в
своїй підприємницькій діяльності
позивач надав суду копії наступних
документів: аркушів книги обліку
доходів і витрат за 2013 рік,
зареєстрованої в ДПІ 15.04.2013р.; актів
приймання-передачі нежилого
приміщення від 28.12.2012р. та від 20.12.2013р.,
оформлених на підставі договору оренди
торгівельних приміщень магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» від 28.12.2012р.; актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
датованих січнем-груднем 2013 року та
січнем-березнем 2014 року, та оформлених
позивачем і ФОП ОСОБА_2П, за
результатами надання послуг оренди
згідно договору оренди торгівельних
приміщень магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» від
28.12.2012р.; податкових накладних,
датованих січнем-груднем 2013 року та
січнем-березнем 2014 року, та виписаних
ФОП ОСОБА_1, на адресу ФОП ОСОБА_2 на
виконання договору від 28.12.2012р.; виписок
по рахунку ОСОБА_1 № 18275 в ПрАТ
«Приватбанк» за червень-грудень 2013
року та січень-квітень 2014 року
(роздруківки з Клієнт-банк) з
відомостями про отримання позивачем
коштів від ФОП ОСОБА_2 за наданні
послуги оренди; листа ФОП ОСОБА_2 від
03.10.2012р. № 031 адресованого ФОП ОСОБА_1
з пропозицією збільшення площі
приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» за
рахунок добудови для збільшення
розміру орендованих площ; договір щодо
оренди торгівельних площ магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» від 30.12.2011р., укладений
між позивачем (як Орендодавцем) і ФОП
ОСОБА_2 (Орендарем) щодо платного
строкового користування торгівельними
площами магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Крім того позивач надала суду
оборотно-сальдову відомість по рахунку
бухгалтерського обліку 103 «Основні
засоби, Будинок та споруди» за період з
01.01.2013р. по 01.01.2014р., де зафіксовані дані
про збільшення балансової вартості
будівлі магазину у порівнянні з
первісною балансовою вартістю (за
даними наданого позивачем акта
введення в експлуатацію основних
засобів від 06.08.2007р. № 1, затвердженого
ФОП ОСОБА_1, первісна вартість такої
будівлі магазину становила 100 000, 00 грн.).

З огляду на вище викладене, суд
приходить до висновку, що суб'єкт
владних повноважень не довів
правомірність виключення зі складу
податкового кредиту ФОП ОСОБА_1 за
звітні періоди вересень-грудень 2013
року сум податку на додану вартість,
сплачених позивачем своїм
контрагентам за поставлені будівельні
матеріали і виконанні
будівельно-ремонтні та монтажні роботи
і послуги на об'єкті позивача - магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_1», зазначеним в Акті
перевірки.

При цьому судом не приймаються до уваги
посилання відповідача на факт
невідображення ФОП ОСОБА_1 в свої
податковій декларації про майновий
стан і доходи за 2013 рік відомостей про
належне їй на праві приватної
власності нерухоме майно, що не
заперечується позивачем, оскільки дані
обставини є підставою для перевірки та
сплати ОСОБА_1 податку з доходів
фізичних осіб, і самі по собі не
спростовують факту наявності у
власності позивача майна, що
використовується останнім виключно
для здійснення підприємницької
діяльності за дозволеними видами
господарської діяльності.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України).

За таких обставин, виходячи з
системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд дійшов висновку
про необхідність на підставі ч. 2 ст. 11,
п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного
судочинства України визнання
протиправними та скасування спірного у
справі податкового
повідомлення-рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд присуджує з Державного бюджету
України на користь позивача фактично
здійснені та документально
підтверджені судові витрати в розмірі
487, 20 грн.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. ст. 69 - 71, ст. 94,
ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
від 28 квітня 2014 року № і № .

3. Присудити з Державного бюджету
України на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (місце
проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_3) 487 (чотириста вісімдесят
сім) грн. 20 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими в ст.ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України відповідно.

Суддя
О.В.
Дегтярьова