Справа № 2а-3337/10/2570
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/13162/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 01.02.2011

у справі №2а-3337/10/2570

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у
м.Чернігові

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 26.08.2010 позов
задоволено. Скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м.Чернігові
№/0 від 26.04.2011.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 01.02.2011
постанову суду першої інстанції
скасовано, постановлено нову, якою в
позові відмовлено.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
позивача, у якій ставиться питання про
скасування рішення суду апеляційної
інстанції та залишення в силі рішення
суду першої інстанції, з підстав
порушення норм матеріального права.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в судових рішеннях,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено документальну
невиїзну перевірку податкової
декларації з податку на додану
вартість позивача за лютий 2010 року, з
урахуванням уточнюючого розрахунку
податкових зобов?язань з податку на
додану вартість у зв?язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за лютий 2010 року, за
результатами якої складено акт від
09.04.2010 №82/17-419/НОМЕР_1.

За висновками акта перевірки позивачем
допущено порушення пп. 7.4.1 п. 7.4, пп.7.5.1
п.7.5, пп. 7.2.6 п.7.2 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», що
призвело до заниження податкового
зобов'язання по ПДВ на загальну суму 143
грн.

На підставі акта перевірки прийнято
податкове повідомлення-рішення від
26.04.2010 №/0, яким визначено
податкове зобов?язання з податку на
додану вартість в розмірі 143 грн. та
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію в розмірі 17 грн.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем було подано
декларацію та уточнюючий розрахунок
податкових зобов?язань з ПДВ у зв?язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за лютий 2010 року, в межах
строків встановлених пп.15.3.1 п.15.3 ст.15
Закону України «Про порядок погашення
зобов?язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

Підставою для неприйняття податковим
органом податкових накладних,
виписаних ТОВ за ІІ «Данфосс ТОВ « в
липні 2008 року на суму 10016,79 грн., у т.ч.
ПДВ - 1669,46 грн., в квітні 2009 року на суму
413,18 грн., у т.ч. ПДВ 68,86 грн., у липні 2009
року на суму 8868,40 грн. у т.ч. ПДВ 1487,07 грн.,
у листопаді 2009 року на суму 648,8 грн., у
т.ч. ПДВ 108,13 грн., у грудні 2009 року на
суму 1987,27 грн., у т.ч. ПДВ 331,21 грн., та
податкової накладної виписаної в
квітні 2009 року ТОВ «Грундфос Україна»
на суму 5184,12 грн., у т.ч. ПДВ 864,02 грн.
стало неподання позивачем заяв зі
скаргами на постачальників щодо
несвоєчасного надання податкових
накладних.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті
7 цього Закону датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків, або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до положень підпункту 7.2.6
пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» податкова
накладна є підставою для нарахування
податкового кредиту.

При цьому підпунктом 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 цього Закону визначено, що не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат зі сплати
податку, не підтверджених податковими
накладними.

Отже, у податковому періоді (попередній
період), коли податкова накладна була
виписана продавцем товарів, але не
отримана покупцем цих товарів,
покупець товарів не мав документа
(податкової накладної), на підставі
якого міг би включити суму податку на
додану вартість по цій операції до
складу податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту. У
разі відмови з боку постачальника
товарів (послуг) надати податкову
накладну або при порушенні ним порядку
її заповнення отримувач таких товарів
(послуг) має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву зі скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум цього податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку
внаслідок придбання таких товарів
(послуг). Отримання такої скарги є
підставою для проведення позапланової
виїзної перевірки такого
постачальника та з'ясування
достовірності й повноти нарахування
ним зобов'язань з цього податку за
такою цивільно-правовою операцією.

Аналіз вищенаведеної норми дає
підстави для висновку, що подання заяви
зі скаргою на постачальника є
виключним правом, а не обов'язком
покупця.Таким чином, недотримання
позивачем порядку, встановленого
підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», не є підставою для висновку
про неправомірність віднесення
понесених ним витрат до податкового
кредиту та не свідчить про
обґрунтованість рішення податкової
інспекції, позаяк згідно з абзацом 2
підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 цього
Закону, підставою для відповідальності
платника податку є не підтвердження
сум податку, включеного до податкового
кредиту, на момент перевірки платника
податку.

За підтвердження факту придбання та
оплати товару в податковому періоді в
якому були виписані податкові
накладні, що податковим органом не
заперечується, однак, які фактично
отримані позивачем пізніше, але в
межах строків встановлених ст.15 Закону
України «Про порядок погашення
зобов??язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», судова колегія погоджується
з висновками суду першої інстанції про
відсутність порушення позивачем вимог
наведених норм законодавства, яке б
позбавляло його права на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

З огляду на викладене, судова колегія
доходить висновку, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
відсутність у відповідача правових
підстав для прийняття оспорюваного
податкового повідомлення-рішення про
визначення позивачу податкових
зобов?язань з податку на додану
вартість, рішення суду першої
інстанції постановлене з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана вірно і скасовано судом
апеляційної інстанції помилково.

Відповідно до ст.226 Кодексу
адміністративного суду України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

Керуючись ст. ст. 222, 223, 226, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 01.02.2011
скасувати.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 26.08.2010
залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.
Заява про перегляд судового рішення в
адміністративній справі Верховним
Судом України може бути подана з
підстав, в порядку та у строки
встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун