Справа № 824/2257/14-а
Суддя: Огородник Анатолій Петрович
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 липня 2014 р. м. Чернівці
Справа № 824/2257/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі
головуючого судді Огородника А.П. при
секретарі судового засідання Харабарі
А.І., розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Реєстраційної служби Вижницького
районного управління юстиції; третья
особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача - Відділ Держземагенства у
Вижницькому районі Чернівецької
області

про визнання рішення протправним, його
скасування та зобов"язання вчинити дії

за участю:

представника позивача ОСОБА_2;

представника відповідача Тріски О.О.;

представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача, -не
з'явився,-

ВСТАНОВИВ:

В поданому до суду адміністративному
позові ОСОБА_1 (далі- позивач) просить
визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Фуштей М.М.
реєстраційної служби Вижницького
районного управління юстиції у
Чернівецькій області ( далі-
відповідач) про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень
земельної ділянки площею 0,1160 га в
АДРЕСА_1, кадастровий номер :01:001:1101
із цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, зобов'язати
Реєстраційну службу Вижницького
районного управління юстиції у
Чернівецькійобласті зареєструвати за
нею право власності на земельну
ділянку площею 0,1160 га в АДРЕСА_1,
кадастровий номер 0:01:001:1101 із
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що для державної реєстрації
права власності на нерухомість, якою є
земельна ділянка на нерухомість площею
0,1160 га, кадастровий номер :01:001:1101,
що розташована в АДРЕСА_1, із цільовим
призначенням - для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд ним до
відповідача було подано заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, а також інші , передбачені
Порядком державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
необхідні документи, зокрема рішення
Вижницького районного суду
Чернівецької області від 29.08.2012 р.,
витяг з Державного земельного кадастру
про земельну ділянку №НВ-013 від
01.04. 2013 року, копію Державного акту на
право власності на земельну ділянку
серія ЯА №620106 від 30.08.2006р., де зазначено
поділ земельної ділянки, копії
паспорта та ідентифікаційного коду ,
копію довіреності.

З огляду на викладене, позивач вважає,
що рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень №11497534
від 10.03.2014 року прийнято із порушенням
вимог чинного законодавства України, є
протиправним та підлягає скасуванню,
оскільки ним було подано відповідачу
всі встановлені законодавством
документи.

Відповідач, не погоджуючись із
позовними вимогами, надав суду
письмові заперечення, в яких зазначив
наступне. Позивачем для реєстрації
права власності на вказану земельну
ділянку серед інших документів було
подано: рішення Вижницького районного
суду Чернівецької області від 29.08.2012
року, згідно якого за позивачем
визначено право власності на земельну
ділянку з кадастровим номером
:01:001:0356; витяг з державного
земельного кадастру про земельну
ділянку від 01.04.2013 року, де зазначено
кадастровий номер :01:001:1101 та копію
державного акту на право власності на
земельну ділянку серія ЯА №620106 від
30.08.2005 року, де вказано кадастровий
номер :01:001:0356. Зміст вказаних
документів свідчить про
невідповідність кадастрового номеру,
вказаного у рішенні суду та Державному
акті на право власності змісту витягу
з ДЗК, що був виданий 01.04.2013 року, а тому
відповідачем правомірно прийнято
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень № 11497534.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання
зареєструвати за нею право власності,
відповідач зазначав, що, позовна
вимога не відноситься до компетенції
адміністративного суду, оскільки
державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та обтяжень або
відмову у такій реєстрації.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив суд задовольнити їх у повному
обсязі.

В судовому засіданні представник
відповідачів заперечував проти
позовних вимог та просив суд відмовити
у їх задоволенні у повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача, в судове
засідання не з"явився хоча належним
чином був повідомлений про дату, час
місце судового розгляду, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення.

На підставі ч. 3 ст.160 КАС України в
судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови. Про час складання постанови
у повному обсязі повідомлено після
проголошення вступної та резолютивної
частини з урахуванням вимог ст. 167 КАС
України.

Заслухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини в
справі, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, дослідивши та оцінивши надані
докази в сукупності, проаналізувавши
законодавство, яке регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
у задоволенні адміністративного
позову слід відмовити у повному обсязі
з таких підстав.

Судом встановлені такі обставини у
справі та відповідні їм
правовідносини.

04.03.2014 представником позивача ОСОБА_6 в
інтересах ОСОБА_1 було подано заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень до Реєстраційної служби
Вижницького районного управління
юстиції Чернівецької області. До заяви
було додано рішення Вижницького
районного суду Чернівецької області
від 29.08.2012р., яким за позивачем було
визнано право власності в порядку
спадкування за заповітом на земельну
ділянку площею 0.1160 га, у межах згідно з
планом, кадастровий номер :01:001:0356
цільовим призначенням - для
будівництва житлового будинку,
господарських будівель і споруд, яка
розташована в АДРЕСА_1. Ця ділянка
належала померлому 09 травня 2011 року
ОСОБА_7 на підставі Державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯА № 620106 від 30.08.2005 року на
підставі рішення 19 сесії 4 скликання
Мигівської сільської ради, Вижницького
районного Чернівецької області,
зареєстрованого в книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №01:05:810:00074.
Також представником позивача подано
відповідачу витяг з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку №НВ-013 від 01.04. 2013 року,
копію Державного акту на право
власності на земельну ділянку серія ЯА
№620106 від 30.08.2006р., де зазначено поділ
земельної ділянки, копії паспорта та
ідентифікаційного коду , копію
довіреності.

Державним реєстратором прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Вижницького районного управління
юстиції у Чернівецькій області Фуштеєм
Миколою Миколайовичем, розглянуто
заяву про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень, прийняту 04.03.2014 від ОСОБА_6,
про проведення державної реєстрації
права власності на земельну ділянку,
що розташована в АДРЕСА_1, кадастровий
номер земельної ділянки :01:001:1101,
та подані документи, для проведення
державної реєстрації. Розгядаючи,
поданні ОСОБА_6 документи державний
реєстратор Фуштей М.М. вирішив, що
надані документи не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують, а
саме у рішенні Вижницького районного
суду Чернівецької області від 29.08.2012р.
по справі №2-731/12/2401 визнається право
власності в порядку спадкування за
заповітом на земельну ділянку площею
0.1160 га кадастровий номер :01:001:0356,
а заяву та витяг з Державного
земельного кадастру НВ-013 від
01.04.2013 року подано на земельну ділянку
площею 0.1160 га кадастровий номер
:01:001:1101.

Ураховуючи викладене, керуючись
статтею 24 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", пунктами 20 та 28
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2013 №868,
державним реєстратором прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Вижницького районного управління
юстиції у Чернівецькій області Фуштеєм
Миколою Миколайович прийнято рішення
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень № 11497534 від 10
березня 2014 року.

Не погоджуючись з таким рішенням,
відповідача, позивач звернувся з цим
позовом до суду

До вказаних правовідносин суд
застосовує наступні положення
законодавства та робить висновки по
суті спору.

Відносини, пов'язані з державною
реєстрацією речових прав на нерухоме
майно всіх форм власності, їх обтяжень
та правочинів щодо нерухомості
регулюються Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень вiд 01.07.2004
року № 1952-IV (Закон України №1952-IV) та
Порядком державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень ,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2013 №868
(Порядок №868).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України №
1952-IV державна реєстрація речових прав
на нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно. Державний
реєстр речових прав на нерухоме майно
(Державний реєстр прав) - єдина державна
інформаційна система, що містить
відомості про права на нерухоме майно,
їх обтяження, а також про об'єкти та
суб'єктів цих прав.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України №
1952-IV державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно, в тому числі право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки (п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України №
1952-IV).

Орган державної реєстрації прав
проводить державну реєстрацію прав та
їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1952-IV).

Відповідно до ст. 19 Закону України
№1952-IV, державна реєстрація прав
проводиться на підставі: 1) договорів,
укладених у порядку, встановленому
законом; 2) свідоцтв про право власності
на нерухоме майно, виданих відповідно
до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону
№1952-IV державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);
відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну реєстрацію
прав та їх обтяжень; відповідність
відомостей про нерухоме майно, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; наявність обтяжень прав на
нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до вимог цього Закону;
наявність факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

Згідно ч.1 ст. 15 Закону України №1952-IV
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
(ч.2 ст. 15 Закону України №1952-IV).

Відповідно до пункту 37 Порядоку №868
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
речових прав на нерухоме майно, є:

1) укладений в установленому законом
порядку договір, предметом якого є
нерухоме майно, права щодо якого
підлягають державній реєстрації, або
речове право на нерухоме майно чи його
дублікат;

2) свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя в
разі смерті одного з подружжя, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину,
видане нотаріусом або консульською
установою України, чи його дублікат;

4) видані нотаріусом свідоцтво про
придбання майна з прилюдних торгів
(аукціонів) та свідоцтво про придбання
майна з прилюдних торгів (аукціонів),
якщо прилюдні торги (аукціони) не
відбулися, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане державним
реєстратором відповідно до закону;

6) свідоцтво про право власності, видане
органом приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді, чи його
дублікат;

7) свідоцтво про право власності на
нерухоме майно чи його дублікат, видані
до 1 січня 2013 р. органом місцевого
самоврядування або місцевою
держадміністрацією;

8) рішення про закріплення нерухомого
майна на праві оперативного управління
чи господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право приватної
власності на землю, державний акт на
право власності на землю, державний акт
на право власності на земельну ділянку
або державний акт на право постійного
користування землею;

10) рішення суду, що набрало законної
сили, щодо права власності та інших
речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження
(визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким установлено сервітут
на нерухоме майно;

13) закон, яким установлено сервітут на
нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом
органу державної влади про повернення
об'єкта нерухомого майна релігійній
організації;

15) рішення власника майна,
уповноваженого ним органу про передачу
об'єкта нерухомого майна з державної у
комунальну власність чи з комунальної
у державну власність або з приватної у
державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

Згідно п. 8-1 ч. 1 ст. 9 Закону України
№1952-IV державний реєстратор під час
проведення державної реєстрації прав,
які виникли та зареєстровані в
установленому порядку до 1 січня 2013
року, запитує від органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій, які відповідно до
чинного на момент реєстрації
законодавства проводили таку
реєстрацію, інформацію (довідки, копії
документів тощо), необхідну для
реєстрації прав та їх обтяжень, якщо
такі документи не були подані
заявником або якщо документи, подані
заявником, не містять передбачених цим
Законом відомостей про правонабувача
або про нерухоме майно. Органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, підприємства, установи
та організації, до яких надійшов запит,
зобов'язані безоплатно в установленому
законодавством порядку протягом трьох
робочих днів надати державному
реєстратору відповідну інформацію,
зокрема щодо зареєстрованих речових
прав на нерухоме майно, у тому числі
земельні ділянки.

Спільним наказом Міністерства
юстиції України та Міністерства
аграрної політики та продовольства
України від 03.12.2012 № 1779/5/748, який
зареєстровано у Міністерстві юстиції
України 10.12.2012року за №2056/223
затверджено Регламент надання
інформації про зареєстровані земельні
ділянки органу державної реєстрації
прав та про зареєстровані права на
земельні ділянки органу, що здійснює
ведення Державного земельного
кадастру, який визначає порядок та
процедуру інформаційної взаємодії при
наданні Укрдержреєстром інформації
про зареєстровані речові права на
земельні ділянки Держземагентству
України та наданні Держземагенством
України до Укрдержреєстру інформації
про зареєстровані земельні ділянки,
форми журналів обліку переданих та
отриманих інформаційних файлів.

Пунктом чотири вказаного Регламенту
встановлено, що інформаційні файли про
зареєстровані земельні ділянки
формуються за допомогою програмного
забезпечення Державного земельного
кадастру за структурою, визначеною у
додатку 1 до цього Регламенту.
Інформаційні файли про зареєстровані
речові права на земельну ділянку
формуються за допомогою програмного
забезпечення Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно за
структурою, визначеною у додатку 2 до
цього Регламенту.

Відповідно до листа №798/03/3-14 від 02.06.2014р.
відділу держземагенства у Вижницькому
районі Чернівецької області
кадастровий реєстратор Мандрик Р.М.
керуючись постановою КМУ №1051, на
підставі розробленої технічної
документації № 191 від 04.10.2012 року
присвоїв кадастровий №:01:001:1101 та
провів державну реєстрацію земельної
ділянки площею 0,1160 в с. Мигове. На
земельну ділянку пл.0,0700 га також
присвоєно новий кадастровий
№:01:001:0402. Кадастровий номер
:01:001:0356 був присвоєний земельній
ділянці пл.0.1860га, яка пізніше була
поділена, і на даний час відсутня як
така. Кадастровий номер при поділі
архівується.

Також відповідно до п.1.1 "Порядку
присвоєння кадастрових номерів
земельних ділянок", що є Додатком до
вказівки державного комітету України
по земельних ресурсах від 20.03.2002р. №12
"Про присвоєння кадастрових номерів
земельним ділянкам для ведення
Державного реєстру земель"(Далі-
Вказівка), та який діяв на час
здійснення поділу вказаної землі за
договором дарування, кадастровий
номер- унікальний (не повторюється на
всій території України) номер, який
присвоюється при формуванні
земельної ділянки і зберігається за
нею на весь час її існування.

Згідно витягу з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку від 01.04.2013 року кадастровий
номер по заяві ОСОБА_1 на земельну
ділянку в АДРЕСА_1 присвоєний 01.04.2013
року, в той час, коли власник
ОСОБА_7 вже помер і почав діяти діяти
Закон України "Про земельний кадастр".

Суд вважає, що наведене свідчить про
те, що після вчинення договору
дарування частини земельної ділянки,
кадастровий номер, вказаний в
Державному акті на право власності,
перестав автоматично існувати та
мати юридичне значення.

Зазначене підтверджує про
неможливість однозначної
ідентифікації земельної ділянки
заявленим правам та встановлення
відповідності заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Як вже зазначалось вище, державна
реєстрація речових прав на земельні
ділянки проводиться після державної
реєстрації земельних ділянок у
Державному земельному кадастрі.

Відповідно до пункту 20 Порядку №868 за
результатами розгляду заяви та
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації прав, державний
реєстратор приймає рішення про
державну реєстрацію прав або рішення
про відмову в такій реєстрації.

Відповідно до пункту 28 Порядку №868
Державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав виключно за наявності підстав для
відмови в державній реєстрації прав, що
визначені Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України
№1952-IV у державній реєстрації прав та
їх обтяжень може бути відмовлено у
разі, якщо подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Частиною третьою статті 24 Закону
України №1952-IV встановлено, що
відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, зазначених у
пункті 4 частини першої цієї статті, не
може здійснюватися у разі наявності
помилки в Державному земельному
кадастрі, яка виникла після
перенесення інформації про земельні
ділянки з Державного реєстру земель до
Державного земельного кадастру
(розташування в межах земельної
ділянки частини іншої земельної
ділянки; невідповідність меж земельної
ділянки, вказаних у Державному реєстрі
земель, її дійсним межам;
невідповідність площі земельної
ділянки, вказаної у Державному реєстрі
земель, її дійсній площі у результаті
зміни методів підрахунку (округлення);
присвоєння декільком земельним
ділянкам однакових кадастрових
номерів).

Враховуючи зазначене, суд вважає, що
відповідач, виявивши невідповідність
поданих позивачем документів для
державної реєстрації прав вимогам
встановленим Законом України 1952-IV,
правомірно виніс рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №11497534 від 10.03.2014 року.

З огляду на викладене, суд вважає, що
позовні вимоги що відмови у державній
реєстрації прав та їх обтяжень
земельної ділянки площею 0,1160 га в
АДРЕСА_1, кадастровий номер :01:001:1101
із цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, зобов'язання
Реєстраційної служби Вижницького
районного управління юстиції у
Чернівецькійс області зареєструвати
за ОСОБА_1 право власності на земельну
ділянку площею 0,1160 га в АДРЕСА_1,
кадастровий номер 0:01:001:1101 із
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Відповідно до п. 4 ч.3 ст.129 Конституції
України, ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.
71 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
в адміністративних справах про
протиправність рішень, чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході судового розгляду відповідач, як
суб'єкт владних повноважень довів
належним чином правомірність
прийнятого ним рішення та вчинених дій,
в той час як позивач не надав достатніх
та належних доказів зворотнього, у
зв'язку із чим у задоволенні
адміністративного слід відмовити у
повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. У зв'язку з відсутністю
таких витрат, суд не вирішує питання
про стягнення судових витрат.

Керуючись ч.3 ст. 2 ст. ст. 9, 11,
70, 71, 72, 76, 79, 86, 94,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано.

Відповідно до частини першої статті 185
КАС України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, а також особи,
які не брали участі у справі, якщо суд
вирішив питання про їхні права,
свободи, інтереси чи обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
постанови суду першої інстанції
повністю або частково, крім випадків,
встановлених КАС України.

Відповідно до статті 186 КАС України
Апеляційна скарга подається до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова у повному обсязі складена 29
липня 2014 року.

Суддя
А.П.Огородник