Справа № 814/5202/13-а
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

27 червня 2014 року
Справа № 814/5202/13-а

Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Малих О.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження справу за

адміністративним позовом: Державної
екологічної інспекції з охорони
довкілля Північно-Західного регіону
Чорного моря (вул. 12-а лінія 6-ї ст.
Люстдорфської дороги, 22, м. Одеса, 65144)

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

про зупинення господарської
діяльності

в с т а н о в и в:

Позивач, Державна екологічна інспекція
з охорони довкілля Північно-Західного
регіону Чорного моря, звернувся до суду
з адміністративним позовом про
зупинення господарської діяльності
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в
частині утворення відходів до
отримання дозволу на розміщення
відходів та лімітів на утворення та
розміщення відходів у 2013 році.

В обґрунтування вимог позивач
зазначив, що за результатами перевірки
встановлено відсутність у відповідача
лімітів на утворення та розміщення
відходів, та дозволу на розміщення
відходів, а тому необхідно зупинити
господарську діяльність підприємця до
моменту отримання дозволу.

Відповідач проти позову заперечував,
вказавши, що він не повинен отримувати
дозвіл на розміщення відходів та
лімітів на їх утворення у зв'язку з чим
просив відмовити в його задоволенні
(арк. спр. 67 - 69).

Представники позивача та відповідача
надали клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження (арк.
спр. 64, 66).

У відповідності до ч. 4 ст. 122 КАС України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши наявні в них фактичні дані,
суд дійшов висновку про
безпідставність заявлених вимог,
зважаючи на таке.

Відповідач як фізична
особа-підприємець зареєстрований
Жовтневою районною державною
адміністрацією Миколаївської області
27.08.2002р. Діяльність відповідача
пов'язана з промисловим виловом риби на
промислових ділянках
рибогосподарських водойм, крім
внутрішніх водойм ставків господарств.

Як вбачається із матеріалів справи,
довідкою Лиманівської сільської ради
№ 63 від 16.01.2014 року підтверджено право
відповідача на вивіз побутового
змішаного сміття на сміттєзвалище села
Лимани. Згідно з Довідкою Лиманівської
сільської ради № 69 від 16.01.2014 року
відповідач не є об'єктом поводження з
небезпечними відходами, відходи від
здійснення виробництва передаються
ліцензійним спеціалізованим
підприємствам. Позивач подає
декларації про утворення відходів.

Державною екологічною інспекцією з
охорони довкілля Північно-Західного
регіону Чорного моря на підставі
наказу № 627 від 19.11.2013 року (арк. спр. 48)
проведена перевірка дотримання вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами. За результатами
перевірки встановлено, що відповідач
використовує в своїй діяльності
мотофілюгу ЯМК 0111(008), сітки для вилову
риби, не маючи при цьому затверджених
лімітів на утворення та розміщення
відходів, та не має дозволу на
розміщення відходів.

Досліджуючи обставини, з якими закон
пов'язує наявність або відсутність в
діях суб'єкта господарювання
правопорушення, яке могло б слугувати
підставою для застосування заходів
реагування у виді повного зупинення
діяльності, суд виходить з такого.

Згідно п. «а» ч. 1 ст. 32 Закону України
«Про відходи» з метою обмеження та
запобігання негативному впливу
відходів на навколишнє природне
середовище та здоров'я людини
забороняється: вести будь - яку
господарську діяльність, пов'язану з
утворенням відходів, без одержання від
уповноважених органів виконавчої
влади у сфері поводження з відходами
лімітів на обсяги утворення та
розміщення відходів. Ліміти на обсяги
утворення і розміщення побутових
відходів не встановлюється.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відходи» розміщення відходів -
визначене як зберігання та захоронення
відходів у спеціально відведених для
цього місцях чи об'єктах.

Зберігання відходів - тимчасове
розміщення відходів у спеціально
відведених місцях чи об'єктах (до їх
утилізації чи видалення).

Захоронення відходів - остаточне
розміщення відходів при їх видаленні у
спеціально відведених місцях чи на
об'єктах таким чином, щоб
довгостроковий шкідливий вплив
відходів на навколишнє природне
середовище та здоров'я людини не
перевищував установлених нормативів.

При цьому за ст. 1 Закону «Про відходи»
відведеними місцями чи об'єктами є
місця чи об'єкти (місця розміщення
відходів, сховища, полігони, комплекси,
споруди, ділянки надр тощо), на
використання яких отримано дозвіл
уповноважених органів на видалення
відходів чи здійснення інших операцій
з відходами.

За приписами ст. 21 Закону України «Про
відходи» до повноважень органів
місцевого самоврядування належить
питання щодо прийняття рішень про
відвід земельних ділянок для
розміщення відходів і будівництва
об'єктів поводження з відходами. Такими
місцями, як правило, органи місцевого
самоврядування визначають сховища,
полігони, комплекси, споруди, ділянки
надр, в яких здійснюються визначені
чинним законодавством операції з
відходами, і які є місцем постійного
(остаточного) перебування або
захоронення відходів (як це зазначено у
п. п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу
України).

Згідно п. 12 Порядку розроблення,
затвердження і перегляду лімітів на
утворення та розміщення відходів,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.1998 року № 1218
(далі - Порядок), документи на одержання
дозволу на розміщення відходів у
наступному році подаються до органів
Мінекоресурсів власниками відходів,
які утворюють та розміщують їх на
власній території (до 1 червня
поточного року) та власниками відходів,
які здійснюють лише їх розміщення (до 1
квітня поточного року).

У листі Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
та ядерної безпеки України від 16.02.2000 р.
№ 14-6/134 вказано, що якщо відходи не
розміщуються на територї їх власника
(виробника), а передаються на
договірних засадах іншому власнику
(наприклад, спеціалізованому
підприємству), то дозволи на розміщення
цих відходів не встановлюються, ліміти
не видаються.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 3 серпня 1998 р. №
1218 «Про затвердження Порядку
розроблення, затвердження і перегляду
лімітів на утворення та розміщення
відходів», якщо в результаті
діяльності підприємця утворення
відходів на протязі року складає не
більше 1000 у.о., то подається лише
декларація про утворення відходів
через дозвільний центр.

За змістом Порядку встановлення
нормативів збору за забруднення
природного середовища і стягнення
цього збору затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 303 від
01.03.1999 року, якщо відходи не
розміщуються на території їх власника
(виробника) а передаються на договірних
засадах іншому власнику, то дозволи на
розміщення цих відходів не
встановлюються, ліміти не видаються, і
відповідно збір за розміщення лімітів
не справляється.

Пунктом 8 Порядку розроблення,
затвердження і перегляду лімітів на
утворення та розміщення відходів, який
затверджений постановою КМУ від 03.08.98 №
1218, передбачено, що до категорій
власників, які звільняються від
одержання лімітів на утворення та
розміщення відходів, окрім іншого
належать власники відходів, які не
підлягають включенню до реєстру
об'єктів утворення, оброблення та
утилізації відходів відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 31 серпня 1998 р. № 1360 «Про
затвердження Порядку ведення реєстру
об'єктів утворення, оброблення та
утилізації відходів».

Оскільки, відповідач не підлягає
включенню до реєстру об'єктів
утворення, оброблення та утилізації,
він звільняється від одержання лімітів
на утворення та розміщення відходів,
відповідно до п. 8 Порядку від 03.08.98 № 1218.

Специфікою діяльності відповідача є
те, що вів має сезонний характер (на
протязі року декілька місяців роботи).
На орендованій ділянці фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 не здійснюється
жодних операцій поводження з відходами
(в т. ч. розміщення відходів), на які
відповідно до вимог чинного
законодавства необхідно одержувати
дозвільні документи, а обов'язок
суб'єктів господарювання одержувати
дозвіл на тимчасове зберігання
відходів на території підприємства (у
т.ч. в контейнерах або урнах)
законодавством не передбачено.

Таким чином, відповідач не повинен
одержувати дозвіл на розміщення
відходів та лімітів на їх утворення.

Згідно зі ст. 4 ЗУ «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» (Закон N877-V)
повне або часткове зупинення
виробництва (виготовлення) або
реалізації продукції, виконання робіт,
надання послуг допускається за
постановою адміністративного суду,
ухваленою за результатами розгляду
позову органу державного нагляду
(контролю) щодо застосування заходів
реагування. Вжиття інших заходів
реагування, передбачених законом,
допускається за вмотивованим
письмовим рішенням керівника органу
державного нагляду (контролю) чи його
заступника, а у випадках, передбачених
законом, - із наступним підтвердженням
обґрунтованості вжиття таких заходів
адміністративним судом (ч. 5).

Крім того, частиною 4 Закону N877-V
встановлено, що виключно законами
України встановлюється вичерпний
перелік підстав для зупинення
господарської діяльності.

При цьому, законами України (як того
вимагає ст. 4 ЗУ «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності») на час
розгляду справи стосовно
правовідносин, що є предметом судового
дослідження, не встановлено випадків,
за яких судом може бути прийнято
рішення щодо зупинення господарської
діяльності за обставин вказаних
позивачем.

Позивачем не надано доказів на
підтвердження правомірності дій щодо
звернення до суду з вимогами про
зупинення господарської діяльності
підприємства з підстав зазначених в
позові.

Вищенаведене є підставою для відмови в
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 11, 70, 71, 86, 122, 159-163, 167 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення 10-денного строку з дня
проголошення/отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили постанови
за наслідками апеляційного
провадження.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Миколаївський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень
у випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення встановлених строків
залишається без розгляду, якщо суд
апеляційної інстанції за заявою особи,
яка її подала, не знайде підстав для
поновлення строку.

Суддя
О.В. Малих