Справа № 826/9300/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 липня 2014 року 10:20
№ 826/9300/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії:
головуючого судді Аблова Є.В.,
судді Амельохіна В.В.,
судді Каракашьяна С.К.,
при секретарі судового засідання
представника позивача - ОСОБА_2,
представника відповідачів - Шевелєвої
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державної фінансової
інспекції України, Державної
фінансової інспекції в Одеській
області за участю третьої особи ОСОБА_4
про скасування наказу та поновлення на
З позовом до Окружного
адміністративного суду міста Києва
звернувся ОСОБА_1 до Державної
фінансової інспекції України,
Державної фінансової інспекції в
Одеській області за участю третьої
особи ОСОБА_4 про скасування наказу та
поновлення на посаді, мотивуючи
позовні вимоги тим, що звільнення
позивача з посади першого заступника
начальника ДФІ в Одеській області
25.06.2014 року на підставі п. 1 ст.36 КЗпП за
згодою сторін є незаконним, а наказ про
таке звільнення підлягає скасуванню.
У позовній заяві позивач просить суд
визнати незаконним та скасувати наказ
Державної фінансової інспекції
України від 25.06.2014 року №490-0 про
звільнення ОСОБА_1 із посади першого
заступника начальника Державної
фінансової інспекції в Одеській
області на підставі пункту 1 статті 36
Кодексу законів про працю України за
угодою сторін; поновити ОСОБА_1 на
посаді першого заступника начальника
Державної фінансової інспекції в
Одеській області з 25.06.2014 року; стягнути
з Державної фінансової інспекції в
Одеській області на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 25.06.2014 року по день
поновлення на посаді першого
заступника начальника Державної
фінансової інспекції в Одеській
Позивач та представник позивача в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали повністю, просили суд їх
Представник відповідачів проти позову
заперечувала в повному обсязі та
просила суд відмовити в їх задоволенні,
з огляду на правомірність звільнення
позивача з посади першого заступника
начальника Державної фінансової
інспекції в Одеській області на
підставі заяви позивача від 04.06.2014 року
відповідно до п. 1 ст. 36 Кодексу законів
про працю України за угодою сторін.
Третя особа в судове засідання не
з'явилась, надала до суду клопотання
про розгляд справи за її відсутності.
Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, заслухавши
пояснення позивача, представника
позивача, представника відповідачів,
суд дійшов висновків про наступне.
Наказом Державної фінансової
інспекції України від 25.06.2014 року №490-0
ОСОБА_1 звільнено 25 червня 2014 року з
посади першого заступника начальника
Державної фінансової інспекції в
Одеській області за угодою сторін, п.1
ст. 36 КЗпП, за погодженням з Міністром
Як підставу для звільнення згідно
даного наказу зазначено: заява ОСОБА_1
від 04.06.2014 року, лист Держфінінспекції
України від 06.06.2014 року №09-15/633 з
резолюцією Міністра фінансів України
від 12.06.2014 року, доповідна записка
начальника Управління персоналу
Коворотної О.М. від 06.06.2014 року.
Позивач зазначає, що його особиста
заява від 04.06.2014 року узгоджувала дату
звільнення з 10.06.2014 року, в той час як
звільнено позивача було аж 25.06.2014 року,
що свідчить про відсутність
домовленості між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом про припинення трудового
договору за п.1 ст. 36 КЗпП.
Також позивач стверджує, що заява про
звільнення із займаної посади була
написана за ініціативою та під тиском з
боку голови Державної фінансової
ОСОБА_1 вважає, що станом на 25.06.2014 року
було відсутнє погодження Міністра
фінансів України на його звільнення як
того вимагає порядок звільнення
керівників регіональних органів
державної влади та їх заступників.
Як на додаткову підставу скасування
оскаржуваного наказу позивач
посилається на факт звільнення його
під час перебування у відрядженні, що
свідчить про порушення ст. 121 КЗпП.
Вищенаведене у сукупності зумовило
звернення позивача до суду з даним
адміністративним позовом з метою
захисту порушених прав.
При вирішенні спору по суті суд
виходить з наступного.
Трудові відносини всіх працівників,
сприяючи зростанню продуктивності
праці, поліпшенню якості роботи,
підвищенню ефективності суспільного
виробництва і піднесенню на цій основі
матеріального і культурного рівня
життя трудящих, зміцненню трудової
дисципліни і поступовому перетворенню
праці на благо суспільства в першу
життєву потребу кожної працездатної
людини регулює Кодекс законів про
Водночас, пунктом 2 частини 1 статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України визначено, що компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби.
Публічна служба -це діяльність на
державних політичних посадах,
професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування (пункт 15
частини 1 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства
Спеціальним законодавчим актом у сфері
проходження публічної служби є Закон
України «Про державну службу», який
регулює суспільні відносини, які
охоплюють діяльність держави щодо
створення правових, організаційних,
економічних та соціальних умов
реалізації громадянами України права
на державну службу та визначає
загальні засади діяльності, а також
статус державних службовців, які
працюють в державних органах та їх
Статтею 21 КЗпП визначено, що трудовий
договір є угода між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом чи фізичною особою, за якою
працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену цією угодою, з
підляганням внутрішньому трудовому
розпорядкові, а власник підприємства,
установи, організації або
уповноважений ним орган чи фізична
особа зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні
для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним
договором і угодою сторін.
Відповідно до ст. 36 КЗпП підставами
припинення трудового договору є,
зокрема, угода сторін.
В той же час, згідно п. 16 ст. 10 Положення
про Державну фінансову інспекцію
України, затверджене Указом Президента
України від 23 квітня 2011 року N 499/2011 (далі
- Положення N499/2011), Голова
Держфінінспекції України призначає на
посади та звільняє з посад за
погодженням із Міністром керівників і
заступників керівників структурних
підрозділів апарату Держфінінспекції
України, призначає на посади та
звільняє з посад інших державних
службовців і працівників апарату
Держфінінспекції України.
Враховуючи вищевикладене, до
правовідносин, пов'язаних зі
звільненням особи з публічної служби,
застосовуються положення Закону
України «Про державну службу» як
спеціального закону та Кодексу законів
про працю України як загального закону.
Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується позивачем, 04.06.2014 року
ОСОБА_1 написав заяву на ім'я голови
Держфінінспекції України Гордієнко
М.Г. про звільнення його з посади
першого заступника начальника
Держфінінспекції в Одеській області за
згодою сторін з 10 червня 2014 року.
При цьому, стверджуючи, що заява про
звільнення із займаної посади написана
під тиском начальника, позивачем не
надано до суду доказів на
підтвердження зазначеного.
Дана заява була надана на візування
начальнику Управління персоналу
Держфінінспекції України Коворотній
О.М., яка, керуючись Положенням про
Державну фінансову інспекцію України,
що затверджено Указом Президента
України від 23.04.2011 року №499, з метою
забезпечення належного функціонування
Держфінінспекції в Одеській області,
на заяві позивача зробила напис
"пропоную звільнити після призначення
керівника Держфінінспекції в Одеській
області та отримання погодження МФУ на
Матеріалами справи підтверджується, що
головою Держфінінспекції України
Гордієнко М.Г. 05.06.2014 року на заяві
позивача від 04.06.2014 року поставлено
резолюцію "підготувати необхідні
Зі змісту п. 1 ст. 36 КЗпП вбачається, що
трудовий договір припиняється після
досягнення угоди між роботодавцем та
працівником. При цьому ініціатива про
припинення договору може виходити як
від працівника, так і від роботодавця.
Вищенаведеним підтверджується
досягнення домовленості щодо
звільнення ОСОБА_1 з посади першого
заступника начальника Державної
фінансової інспекції в Одеській
При цьому, суд не бере до уваги
посилання позивача на п.8 постанови
Пленуму ВСУ від 6 листопада 1992 року N 9
"Про практику розгляду судами трудових
спорів", згідно якого судам необхідно
мати на увазі, що при домовленості між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом про
припинення трудового договору за п. 1
ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір
припиняється в строк, визначений
сторонами. Анулювання такої
домовленості може мати місце лише при
взаємній згоді про це власника або
уповноваженого ним органу і
Сама по собі згода власника або
уповноваженого ним органу
задовольнити прохання працівника про
звільнення до закінчення строку
попередження не означає, що трудовий
договір припинено за п. 1 ст. 36 КЗпП, якщо
не було домовленості сторін про цю
підставу припинення трудового
договору. В останньому випадку
звільнення вважається проведеним з
ініціативи працівника (ст. 38 КЗпП).
Матеріалами справи підтверджується, що
позивача звільнено 25.06.2014 року, тобто
звільнення до закінчення строку
попередження в даному випадку не має
Крім того, погодження звільнення
позивача з 10.06.2014 року свідчить про
досягнення домовленості звільнення не
раніше 10.06.2014 року.
За таких обставин, з урахуванням вимог
чинного законодавства, звільнення
позивача можливе не раніше наступного
дня після погодження цього питання
Міністром фінансів України.
З матеріалів справи вбачається, що
начальником Управління персоналу
Держфінінспекції України Коворотною
О.М. були підготовані: доповідна
записка на ім'я Голови
Держфінінспекції України від 06.06.2014
року з пропозицією виважено прийняти
рішення щодо задоволення заяви ОСОБА_1;
лист до Міністерства фінансів України
від 06.06.2014 року №09-15/633 про погодження
звільнення ОСОБА_1 та інформаційний
лист Держфінінспекції України від
06.06.2014 року №09-18/635, яким було
повідомлено позивача про
обов'язковість дотримання
передбаченої законодавством України
процедури погодження його звільнення з
посади першого заступника
Держфінінспекції в Одеській області.

Матеріалами справи підтверджується,
зокрема резолюцією та штампом вхідної
кореспонденції, що погодження
Міністром фінансів України звільнення
ОСОБА_1 отримано 12.06.2014 року, а відтак, як
уже зазначалось вище, звільнення
позивача було можливим лише після
відповідного погодження.

Водночас, відповідно до п. 3 Положення
N499/2011 основними завданнями
Держфінінспекції України є реалізація
державної політики у сфері державного
фінансового контролю, а також внесення
пропозицій щодо її формування.

Згідно ст. 3 Закону України «Про
державну службу» державна служба в
Україні - це професійна діяльність
осіб, які займають посади в державних
органах та їх апараті щодо практичного
виконання завдань і функцій держави та
одержують заробітну плату за рахунок
державних коштів.

Крім того, статтею 10 Закону України
«Про державну службу» визначено, що
основними обов'язками державних
службовців є, зокрема, забезпечення
ефективної роботи та виконання завдань
державних органів відповідно до їх
компетенції.

У зв'язку з існуванням виробничої
необхідності було прийнято рішення про
відстрочення дати звільнення ОСОБА_1 з
посади на термін призначення керівника
Держфінінспекції в Одеській області.

Так, 12.06.2014 року наказом №445-0 ОСОБА_7
звільнено з посади начальника
Державної фінансової інспекції в
Одеській області за погодженням з
Міністром фінансів України.

Відповідно до наказу №209 від 28.11.2013 року
"Про розподіл обов'язків між
начальником та першим заступником
начальника Держфінінспекції в
Одеській області" у разі тимчасової
відсутності начальника
Держфінінспекції в Одеській області у
зв'язку з відпусткою, хворобою або
перебуванням у відрядженні, його
обов'язки виконує перший заступник
начальника інспекції відповідно до
наказу Держфінінспекції України.

За таких обставин, наказом №449-0 від
13.06.2014 року у зв'язку зі звільненням 12
червня 2014 року ОСОБА_7 з посади
начальника Державної фінансової
інспекції в Одеській області та
призначенням його на посаду заступника
начальника цієї інспекції, покладено
виконання обов'язків начальника
Державної фінансової інспекції в
Одеській області з 13 червня 2014 року до
заміщення зазначеної посади постійним
працівником на ОСОБА_1, першого
заступника начальника цієї інспекції.

Наказом №467-0 від 18.06.2014 року призначено
з 18 червня 2014 року Конєва С.І. на посаду
начальника Державної фінансової
інспекції в Одеській області за
погодженням з Міністром фінансів
України та Головою Одеської обласної
державної адміністрації в порядку
переведення з Міністерства соціальної
політики України.

У зв'язку з призначенням керівництва
Державної фінансової інспекції в
Одеській області, до якого і було
відстрочено звільнення позивача, про
що зазначено на заяві позивача від
04.06.2014 року начальником Управління
персоналу Держфінінспекції України,
Державної фінансовою інспекцією
України було прийнято наказ №490-0 від
25.06.2014 року про звільнення ОСОБА_1

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позивача звільнено з
дотриманням вимог чинного
законодавства, зокрема на підставі
його заяви та з урахуванням вимог п.1,
пп.13 п.10 Положення N499/2011 в частині
отримання погодження звільнення
Міністром фінансів України.

З огляду на вищевикладене, у суду
відсутні підстави для скасування
наказу №490-0 від 25.06.2014 року про
звільнення ОСОБА_1 із посади першого
заступника начальника Державної
фінансової інспекції в Одеській
області.

Зважаючи, що решта позовних вимог є
похідними від позовної вимоги, підстав
для задоволення якої судом не
вбачається, у суду відсутні підстави
для задоволення адміністративного
позову в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, доведено суду
правомірність прийнятого
оскаржуваного рішення.

За таких обставин, Окружний
адміністративний суд міста Києва, за
правилами, встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази, вважає заявлені позовні вимоги
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 158-163 КАС України,
Окружний адміністративний суд міста
Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Окружний адміністративний суд міста
Києва апеляційної скарги на постанову
протягом десяти днів з дня її
проголошення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає до Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та
підписаний колегією 29.07.2014 р.

Головуючий суддя
Аблов Є.В.

Суддя
Амельохін В.В.

Суддя
Каракашьян С.К.