Справа № 804/14921/13-а
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2014 рокусправа № 804/14921/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Божко Л.А.

суддів:
Лукманової О.М. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового
засідання: Сонник А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Нікопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року по справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Альфа" до
Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби про визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю "Альфа"
(далі - позивач) звернулося до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби (далі - відповідач)
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення форми "Р" за
№; визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення форми "Р" за
№; всі фактично понесені витрати
у зв'язку із розглядом стягнути з
Державного бюджету України.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
грудня 2013 року адміністративний позов
задоволено; визнано протиправним і
скасовано податкові
повідомлення-рішення Нікопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
Державної податкової служби від 04.06.2013
р. № та №.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на не повне з'ясування
судом обставин справи, просив
постанову суду скасувати та прийняти
нову, якою відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду,
дослідивши матеріали справи, суд
апеляційної інстанції вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Посадовою особою відповідача
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
підприємствами ПП "АТМ", ТОВ "Ферріт-Д"
та з ТОВ "ВК Віконні системи" за період з
01.01.2011 року по 31.12.2012 року у періодах їх
фактичного відображення.

За результатами перевірки складено Акт
№1259/224/31824136 від 23.04.2013 року (т.1 а.с.20-58)
(далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено наступні
порушення: п.135.1, п.135.2, п.135.4, п. п.135.5.4
п.135.5 ст.135, п.137.1 ст.137, п.134.1 ст.134, п.138.2
ст.138, п. п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на прибуток у сумі 221
879,00 грн., в тому числі: 4 квартал 2011 року
на 87 545,00 грн., за 2 квартал 2012 року на 57
427,00 грн., 3 квартал 2012 року на 33 787,00 грн.
та 4 квартал 2012 року на 43 120,00грн.; п.198.3,
п.198.6 ст. 198, ст.201 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість у сумі 124
018,00 грн., в тому числі: за грудень 2011
року на суму 49 716,00 грн., за квітень 2012
року на суму 24 159,00 грн., за червень 2012
року на суму 9 678,00 грн., за липень 2012
року на суму 21 798,00 грн., за жовтень 2012
року на суму 18 667,00 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем 04.06.2013 року винесено
податкове повідомлення-рішення
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток підприємств на
загальну суму 255 462,50 грн., з них: 221
879,00 грн. - основний платіж, 33 583,50 грн. -
штрафні (фінансові) санкції, а також
податкове повідомлення-рішення
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість на загальну
суму 155 022,50 грн., з них: 124 018,00 грн. -
основний платіж, 31004,50 грн. - штрафні
(фінансові) санкції.

Як вбачається з акту перевірки,
відповідачем при її проведенні
використано акти перевірок
контрагентів позивача та комп'ютерні
автоматизовані інформаційні системи
податкового органу.

З матеріалів справи вбачається, що
01.12.2011 року між ТОВ "Альфа" (замовник) та
ТОВ "ВК Віконні системи" (виконавець)
укладено договір на виконання
будівельних робіт №83, за умовами якого
виконавець зобов'язується виконати
будівельні роботи по Маломихайлівська
ЗОШ І-ІІІ ст. Покровського району -
створення НВК - реконструкція частини
споруди. На підтвердження виконання
вказаного договору позивачем надано:
акти приймання виконаних будівельних
робіт, довідки про вартість виконаних
будівельних робіт (витрати) за грудень
2011 року, рахунок-фактура, акт звірки
взаємних розрахунків станом на 31.12.2011
року, податкова накладна.

02.04.2012 року між ТОВ "Альфа" (замовник) та
ТОВ "ВК Віконні системи" (підрядник)
укладено договір підряду №20, за
умовами якого підрядник зобов'язується
виконати роботу за завданням
замовника, а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити роботу, яка
виконана у межах та на умовах даного
договору. На підтвердження виконання
вказаного договору позивачем надано:
рахунок, довідки про вартість
виконаних будівельних робіт (витрати)
за квітень 2012 року, акти приймання
виконаних будівельних робіт за квітень
2012 року, рахунок, податкова накладна,
податкова накладна, реєстр виданих та
отриманих податкових накладних за
квітень 2012 року.

02.07.2012 року між ТОВ "Альфа" (замовник) та
ТОВ "ВК Віконні системи" (підрядник)
укладено договір підряду №313, за
умовами якого підрядник зобов'язується
виконати роботу за завданням
замовника, а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити роботу, яка
виконана у межах та на умовах даного
договору. На підтвердження виконання
вказаного договору позивачем надані:
рахунок, довідки про вартість
виконаних будівельних робіт (витрати)
за липень 2012 року, акти приймання
виконаних будівельних робіт за липень
2012 року, рахунок, рахунки, , акт звірки
взаємних розрахунків, податкові
накладні, реєстр виданих та отриманих
податкових накладних за липень 2012 року.

27.12.2011 року між ТОВ "Альфа" (покупець) та
ТОВ "Ферріт-Д" (постачальник) укладено
договір №27/12, за умовами якого
постачальник зобов'язується в порядку
та на умовах, визначених цим договором,
поставити товар, найменування, ціна
якого зазначена у видаткових
накладних, які є його невідємною
частиною, а покупець зобов'язується в
порядку та на умовах, визначених цим
договором, прийняти й оплатити такий
товар. На підтвердження виконання
вказаного договору позивачем надано:
акт звірки взаємних розрахунків станом
на 31.12.2011 року, рахунки-фактури,
видаткова накладна, податкові
накладні, реєстр виданих та отриманих
податкових накладних за грудень 2011
року, специфікація до договору №27/12 від
27.12.2011 року,.

02.04.2012 року між ТОВ "Альфа" (покупець) та
ПП "АТМ" (постачальник) укладено договір
поставки будівельних матеріалів №12, за
умовами якого постачальник
зобов'язується постачати у власність
покупця будівельні матеріали у
кількості, асортименті та за цінами,
зазначеними у видаткових накладних,
які є невід'ємною частиною даного
договору, а покупець зобов'язується
приймати та сплачувати їх на умовах
даного договору. На підтвердження
виконання вказаного договору
позивачем надані: видаткова накладна,
рахунок, податкова накладна,
специфікація №2 до договору.

23.04.2012 року між ТОВ "Альфа" (покупець) та
ПП "АТМ" (продавець) укладено договір
купівлі-продажу №16, за умовами якого
продавець на умовах даного договору
зобов'язується поставити та передати у
власність покупця матеріали, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити на умовах, передбачених даним
договором. На підтвердження виконання
вказаного договору позивачем надані:
видаткова накладна, рахунок, податкова
накладна.

15.06.2012 року між ТОВ "Альфа" (покупець) та
ПП "АТМ" (продавець) укладено договір
купівлі-продажу №22, за умовами якого
продавець на умовах даного договору
зобов'язується поставити та передати у
власність покупця матеріали, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити на умовах, передбачених даним
договором. На підтвердження виконання
вказаного договору позивачем надані:
податкова накладна, видаткова
накладна, рахунок, специфікація до
договору.

17.09.2012 року між ТОВ "Альфа" (покупець) та
ПП "АТМ" (продавець) укладено договір
купівлі-продажу №98, за умовами якого
продавець на умовах даного договору
зобов'язується поставити та передати у
власність покупця матеріали, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити на умовах, передбачених даним
договором. На підтвердження виконання
вказаного договору позивачем надані:
видаткова накладна, , податкова
накладна, реєстр виданих та отриманих
податкових накладних за жовтень 2012
року, специфікації до договору, копії
вказаних первинних документів наявні у
матеріалах справи.

Частиною 2 ст. 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року
№996-XIV (далі - Закон №996) бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, що фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена також п.п.1.2 п.1,
п.п.2.1 п.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
року за № 168/704 (далі -Положення № 88) де
зазначено, що первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Таким чином, реальність здійснення
будь-яких господарських операцій має
бути підтверджена відповідними
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку.
Документи (у тому числі договори,
накладні, рахунки тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення, зокрема, операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг ( пункт
198.1.).

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2.).

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (пункт 198.3.).

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (пункт 198.6.).

Позивачем сформовано витрати звітного
періоду та податковий кредит на
підставі первинних документів та
податкових накладних, які відповідають
встановленим для них вимогам,
своєчасно та в межах проведених
господарських операцій.

Що стосується недійсності правочину.
Стаття 204 ЦК України закріплює принцип
презумпції правомірності правочину:
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він невизнаний судом
недійсним.

Головною підставою вважати правочин
нікчемним являється його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
Актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в Акті висновки
є суто суб'єктивною думкою державного
податкового ревізора-інспектора,
оскільки були зроблені за відсутності
інформації, яка надається в
передбаченому законодавством порядку.

Таким чином, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним
є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Правовідносини з приводу нікчемності
правочинів унормовані ст.228 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним (ч.1 ст.228); правочин,
який порушує публічний порядок, є
нікчемним (ч.2 ст.228).

Пленум Верховного суду України в своїй
постанові від 06 листопада 2009 року № 9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" роз'яснив, що
нікчемними правочинами, які порушують
публічний порядок, визначені ст. 228 ЦК
України, є: правочини, спрямовані на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина; правочини,
спрямовані на знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Правочини, які посягають на суспільні,
економічні та соціальні основи
держави, зокрема є: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режими вилучення з
обігу або обмеження в обігу об'єктів
цивільного права, тощо. Усі інші
правочини, спрямовані на порушення
інших об'єктів права, передбачені
іншими нормами публічного права, не є
такими, що порушують публічний порядок.
При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України має враховуватися вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним, тощо.

Ні акт перевірки ні апеляційна скарга
не містять таких посилань, не доводять
умислу саме позивача на порушення
публічного порядку, не містять
посилання і на те, в чому таке порушення
полягає. Доказів, які б доводили
нерозумність або необачність правової
поведінки саме позивача у спірних
правовідносинах при здійсненні
господарських операцій із
контрагентом до суду не подано.

Таким чином, зміст правочину з
постачальником не суперечить
законодавству, моральним засадам
суспільства. У зв'язку з чим, доводи
апеляційної скарги в зазначеної
частині не підлягають задоволенню.

Щодо посилання податкового органу в
апеляційній скарзі на матеріали
досудового розслідування.

Частиною 4 ст. 72 встановлено, що вирок
суду в кримінальній справі або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, для прийняття законного та
обґрунтованого рішення суд повинен
перевірити всі обставини, на яких
сторони ґрунтують свої вимоги і
заперечення, та дослідити докази, якими
ці обставини підтверджуються. Суд не
вимагає доведення обставин, які
встановлені у кримінальній справі,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно конкретною особою.
Єдиним джерелом цієї обізнаності є
вирок суду в кримінальній справі, який
набрав законної сили.

Самі по собі окремі процесуальні
документи в кримінальній справі не
можуть бути доказами відсутності або
наявності будь-яких обставин, які є
предметом доказування в
адміністративній справі.

Отже, суд не має підстав врахувати
матеріали кримінальної справи, якщо
вони не підтверджені вироком, який
набрав законної сили.

На підставі викладеного, суд
апеляційної інстанції, перевіривши в
межах апеляційної скарги рішення суду
першої інстанції, погоджуючись з його
висновками, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, постанову суду першої
інстанції - залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Нікопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили у
відповідності до ч.5 ст. 254 КАС України
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання чинності.

Головуючий:
Л.А. Божко

Суддя:
О.М. Лукманова

Суддя:
Т.С. Прокопчук