Справа № 2а/0570/21251/11
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2014 року
м. Київ К/800/49206/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Будьонівському
районі міста Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області на ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 12 вересня 2013 року та постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2013
року по справі № 2а/0570/21251/11 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Триест-Дон» до
Державної податкової інспекції у
Будьонівському районі міста Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Триест-Дон»
звернулось до суду з позовною заявою до
Державної податкової інспекції у
Будьонівському районі міста Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про скасування
податкового повідомлення-рішення
Донецька від 21 жовтня 2011 року № ,
яким збільшено грошове зобов'язання з
екологічного податку у загальній сумі
443365,00 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12 вересня
2013 року у даній справі позов задоволено
з огляду на правомірність заявлених
вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що посадовими особами
відповідача було проведено планову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства, за
результатами якої було встановлено
порушення ст.241, п.249.1, п. 249.4, п.250.2
Податкового кодексу України, а саме
позивачем не подано податкову
декларацію з екологічного податку за 1
квартал 2011 року, не обчислено
екологічний податок за 1 квартал 2011
року та занижено екологічний податок
за 2 квартал 2011 року.

21 жовтня 2011 року відповідачем було
прийнято спірне податкове
повідомлення-рішення №, яким
збільшено позивачу суму грошового
зобов'язання за платежем екологічний
податок у загальній сумі 443365,00 грн.

Задовольняючи позов, суди виходили з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Спірним питанням є наявність обов'язку
позивача, як оптового продавця палива,
утримувати та нараховувати
екологічний податок, якщо останній вже
був утриманий та нарахований
контрагентами позивача.

Підпунктом 14.1.57 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України визначено,
що екологічний податок - це
загальнодержавний обов'язковий платіж,
що справляється з фактичних обсягів
викидів у атмосферне повітря, скидів у
водні об'єкти забруднюючих речовин,
розміщення відходів, фактичного обсягу
радіоактивних відходів, що тимчасово
зберігаються їх виробниками,
фактичного обсягу утворених
радіоактивних відходів та з фактичного
обсягу радіоактивних відходів,
накопичених до 1 квітня 2009 року.

Відповідно до пункту 240.1 статті 240
Податкового кодексу України
платниками податку є суб'єкти
господарювання, юридичні особи, що не
провадять господарську
(підприємницьку) діяльність, бюджетні
установи, громадські та інші
підприємства, установи та організації,
постійні представництва нерезидентів,
включаючи тих, які виконують агентські
(представницькі) функції стосовно
таких нерезидентів або їх засновників,
під час провадження діяльності яких на
території України і в межах її
континентального шельфу та виключної
(морської) економічної зони
здійснюються: 240.1.1 викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами забруднення;
240.1.2 скиди забруднюючих речовин
безпосередньо у водні об'єкти; 240.1.3
розміщення відходів у спеціально
відведених для цього місцях чи на
об'єктах, крім розміщення окремих видів
відходів як вторинної сировини; 240.1.4
утворення радіоактивних відходів
(включаючи вже накопичені); 240.1.5
тимчасове зберігання радіоактивних
відходів їх виробниками понад
установлений особливими умовами
ліцензії строк.

Відповідно до пункту 240.2 статті 240
Податкового кодексу України
платниками податку є суб'єкти
господарювання, юридичні особи, що не
провадять господарську
(підприємницьку) діяльність, бюджетні
установи, громадські та інші
підприємства, установи та організації,
постійні представництва нерезидентів,
включаючи тих, які виконують агентські
(представницькі) функції стосовно
таких нерезидентів або їх засновників,
а також громадяни України, іноземці та
особи без громадянства, які здійснюють
викиди забруднюючих речовин в
атмосферу пересувними джерелами
забруднення у разі використання ними
палива. Пересувне джерело забруднення -
транспортний засіб, рух якого
супроводжується викидом в атмосферу
забруднюючих речовин (підпункт 14.1.142
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України).

Пункт 241.1 статті 241 Податкового кодексу
України передбачає, що податок, що
справляється за викиди в атмосферне
повітря забруднюючих речовин
пересувними джерелами забруднення у
разі використання палива, утримується
і сплачується до бюджету податковими
агентами під час реалізації такого
палива.

Відповідно до статті 18 Податкового
кодексу України податковим агентом
визнається особа, на яку цим Кодексом
покладається обов'язок з обчислення,
утримання з доходів, що нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику, та
перерахування податків до
відповідного бюджету від імені та за
рахунок коштів платника податків.
Податкові агенти прирівнюються до
платників податку і мають права та
виконують обов'язки, встановлені цим
Кодексом для платників податків.

Відповідно до п. 241.2 статті 241
Податкового кодексу до податкових
агентів належать суб'єкти
господарювання, які здійснюють оптову
торгівлю паливом (пп. 241.2.1), здійснюють
роздрібну торгівлю паливом (крім тих,
які реалізують паливо, придбане у
суб'єктів господарювання, які
здійснюють оптову торгівлю паливом)
(пп. 241.2.2).

У відповідності до підпункту 242.1.4
пункту 242.1 статті 242 Податкового
кодексу України об'єктом та базою
оподаткування є обсяги та види палива,
реалізованого податковими агентами, а
статтею 244 Податкового кодексу України
закріплені ставки податку за викиди в
атмосферне повітря забруднюючих
речовин пересувними джерелами
забруднення, які обчислені у гривнях за
1 тонну палива.

Виходячи з визначення поняття
екологічного податку (пп. 14.1.57 п. 14.1 ст. 14
ПК України) та положень статті 241
Податкового кодексу України,
податковими агентами утримання та
нарахування екологічного податку
здійснюється за кожен перший продаж
палива - оптовий чи роздрібний за
ставками, визначеними статтю 244
Податкового кодексу України, а тому
утримання екологічного податку на
стадії кожного його перепродажу
суперечить нормам статті 244
Податкового кодексу України, про що
вірно було зазначено судами попередніх
інстанцій.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Будьонівському
районі міста Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області відхилити.

Ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12 вересня
2013 року та постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 07
серпня 2013 року по справі №2а/0570/21251/11
залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.