Справа № 9101/114546/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"18" березня 2014 р. справа №
2а/0470/2145/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання
Чепурко А.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за апеляційною скаргою
Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби (правонаступник -
Державна податкова інспекція у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області)

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
21.05.2012 р.

у справі № 2а/0470/2145/12

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (далі - позивач)

до Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби (далі - відповідач)

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом, в
якому просив скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача від
30.01.2012 р. № на суму 46 103,43 грн. та
№ на загальну суму 1 865 грн., з
яких за основним платежем 1 492 грн.,
штрафні (фінансові) санкції 373 грн.

Постановою суду першої інстанції
позовні вимоги задоволено. Скасовано
податкові повідомлення рішення від
30.01.2012 р. № на суму 46 103,43 грн. та
№ на загальну суму 1 865 грн., з
яких за основним платежем 1 492 грн., та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 373 грн., винесених
Державною податковою інспекцією у
Кіровському районі м.
Дніпропетровська.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права.

Просить скасувати постанову суду та
відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування своєї апеляційної
скарги відповідач вказує на помилковий
та необґрунтований висновок суду
першої інстанції, що призвів до
неправильного вирішення спору.
Зазначає, що постанова суду першої
інстанції не відповідає вимогам ст. 159
КАС України щодо обґрунтованості
судового рішення, ухваленого на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин, що є підставою для його
скасування.

Позивачем до суду апеляційної
інстанції надіслані заперечення проти
апеляційної скарги, в яких просив про
відмову у задоволення апеляційної
скарги та залишення постанови суду
першої інстанції без змін.

У судовому засіданні представник
позивача - ОСОБА_2 заперечував проти

задоволення апеляційної скарги та
просив залишити постанову суду першої
інстанції без змін.

Представник відповідача - Фадєєв Д.С.
підтримав доводи апеляційної скарги та
просив скасувати постанову суду першої
інстанції.

Вислухавши пояснення представників
учасників процесу, дослідивши докази,
наявні в матеріалах справи,
перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги дотримання судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності відповідно
до Свідоцтва про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, виданого виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради та зміни місця проживання
знаходиться на податковому обліку в
ДПІ у Кіровському районі м.
Дніпропетровська, як платник податку
на додану вартість.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
у період з 15.12.2011 року по 10.01.2012 року
посадовими особами відповідача
проведено документальну планову
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2008 року по
31.12.2010 року.

За результатами перевірки 16.01.2012 року
складено Акт № 43-171- за висновками
якого з боку позивача встановлені
наступні порушення:

1. ст.13 Декрету Кабінету міністрів
України від 26.12.1992р. №13-92 «Про
прибутковий податок з громадян» (із
змінами та доповненнями), в результаті
чого донараховано податок з доходів
фізичних осіб на загальну суму 46 103,43
грн. за період з 2008-2010 р.р.

2. пп.7.2.3, п.7.2, пп.7.4.1, пп.7.4.4, пп. 7.4.5, п.
7.4. ст. 7 Закону України від 03.04.1997р. «Про
податок на додану вартість» та п. 5
Наказу ДПА України від 30.05.1997р. №166 «Про
затвердження форми податкової
декларації та Порядку її заповнення і
надання» в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 1 492 грн., а саме у лютому 2009 р.,
березні 2010 р., грудні 2010 р.

За результатами перевірки відповідач
дійшов висновку про порушення з боку
позивача податкового законодавства, а
саме, що позивачем:

- до складу податкового кредиту
віднесені суми ПДВ з витрат, які не
використовуються приватним
підприємцем у господарській
діяльності, а саме: сума ПДВ у розмірі
583,67 грн. від вартості придбаного у ТОВ
«Інформаційні системи бізнесу»
ноутбуку ASUS Еее PC 901 згідно податкової
накладної від 04.02.2009 року № 0001690,
вартість якого віднесено до складу
основних фондів приватного підприємця;

- сума ПДВ у розмірі 399,98 грн. від
вартості придбаного у ТОВ «АЛЛО»
мобільного телефону Nokia 6600і silveri W
згідно податкової накладної від
10.02.2010р. № 01 на загальну суму 2 399,90
грн., в т. ч. ПДВ - 399,98 грн., вартість якого
віднесено до складу основних фондів
приватного підприємця;

- сума ПДВ у розмірі 48 грн. від
вартості придбаного у ТОВ
«Віст-Сервіс» пилососу згідно чеку від
29.12.2010р. №35143 на загальну суму 288 грн., в
т.ч. ПДВ -48 грн., вартість якого
віднесено до валових витрат
підприємця.

На підставі Акту перевірки 30.01.2012 р.
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу нараховане податкове
зобов'язання із податку з доходів
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності і
незалежної професійної діяльності у
сумі 46 103,43 грн., податкове
повідомлення-рішення №
, яким нараховане податкове
зобов'язання із податку на додану
вартість у загальній сумі 1 865 грн., з
яких за основним платежем (збільшено
податкове зобов'язання) у розмірі 1 492
грн., та застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 373 грн. щодо
неправомірності віднесення позивачем
суми податку на додану вартість до
податкового кредиту у розмірі 149 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
вищезазначені товари придбані
позивачем були правомірно віднесені до
валових витрат, у зв'язку з тим, що ці
товарно-матеріальні цінності були
придбані для використання їх у
господарській діяльності підприємця,
отже висновки відповідача є
безпідставні, а прийняті оскаржувані
рішення протиправними.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 6.1
ст. 6 та ст. 8 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподаткованих операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Судом першої інстанції встановлено, що
основним видом діяльності позивача є
оптова торгівля будівельними
матеріалами. З метою забезпечення
своїх працівників необхідним
обладнанням для здійснення
господарської діяльності підприємець
придбав ноутбук, мобільний телефон та
пилосос, які знаходяться у офісному
приміщенні, що орендується
підприємцем.

Позивачем вказані основні фонди, які
знаходяться в орендованому приміщенні
позивача, прийняті на баланс та введені
в експлуатацію, їх цільове призначення
не суперечить виду господарської
діяльності, та свідчить про те, що вони
використовуються для забезпечення
діяльності офісу підприємця.
Податковий кредит підтверджується
відповідними податковими накладними.
Отже, право позивача на нарахування
податкового кредиту не суперечить
вимогам п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»

Фізична особа - підприємець не є
платником податку на прибуток, не має
обов'язку вести бухгалтерський облік,
тому тільки формує витрати згідно з
переліком ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Щодо донарахування позивачем податку з
доходів фізичних особі на загальну
суму 46 103,43 грн.

Відповідно до ст. 13 Декрету № 13-92,
оподаткованим доходом вважається
сукупний чистий дохід, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати які включаються до
складу валових витрат (обігу) або
підлягають амортизації згідно з
Законом України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції
факт використання позивачем легкового
автомобіля марки «Шевроле Каптива» у
підприємницькій діяльності
встановлений відповідачем під час
проведення перевірки, про що зазначено
в акті перевірки (а.с. 24), а також
підтверджується шляховими листами, які
містяться в матеріалах справи (а.с. 130-132
т. 1, 1-29 т. 2).

Отже, матеріалами справи
підтверджується, що придбаний
позивачем автомобіль використовується
ним у господарської діяльності.

Колегія суддів не погоджується з
доводами апеляційної скарги про
неможливість формування позивачем
податкового кредиту в зв'язку зі
сплатою ПДВ в ціні придбаного
автомобіля, який належить до основних
фондів, за підставами відсутності у
позивача бухгалтерського обліку
основних фондів, виходячи з наступного.

Нормами Закону України «Про
страхування» передбачено, що
страхувальниками є виключно фізичні
особи, які є власниками транспортних
засобів, а не фізичні особи-підприємці.

Разом з тим, загальним оподатковуваним
доходом суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи, вважається
сукупний чистий дохід, тобто різниця
між валовим доходом (виручкою у
грошовій та натуральній формі) і
документально підтвердженими
витратами. Такими витратами вважаються
оплачені витрати поточного звітного
періоду, а також попередніх періодів,
якщо вони стосуються доходу,
отриманого протягом звітного періоду
та підтверджені відповідними
документами. До складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів фізичними особами-суб'єктами
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, належать
витрати, які включаються до складу
валових витрат виробництва (обігу)
згідно із Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств», з
урахуванням відповідних обмежень і
особливостей стосовно фізичних осіб
підприємницької діяльності. Крім того,
ведення бухгалтерського обліку складу
валових витрат виробництва (обігу) та
основних фондів для фізичних
осіб-підприємців законодавством не
передбачено та нормативно-правовими
актами не визначено.

Таким чином, посилання відповідача в
апеляційній скарзі на безпідставне
віднесення до податкового кредиту суму
ПДВ у зв'язку з придбанням легкового
автомобіля марки «Шевроле Каптива» є
необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що позивачем на підставі
договору купівлі-продажу № 2909/08 від
04.02.2009 р. придбано у власність, як
суб'єктом підприємницької діяльності,
ноутбук марки ASUS Еее PC 901 та відповідно
Акту від 06.02.2009 р. прийнято на баланс
основного фонду та введено в
експлуатацію (а.с. 52-56).

Відповідно до Акту вводу в
експлуатацію від 10.02.2010 р., податкової
накладної, наказу № 1/2 від 29.12.2010 р.,
товарного чеку позивачем, як суб'єктом
підприємницької діяльності було
придбано мобільний телефон Nokia 6600і silveri
W та пилосос марки VC58535V3B SAMSUNG (а.с. 57-60).

По операціях з придбання позивачем
вищезазначених товарів були складені
податкові накладні, в яких значиться
номер свідоцтва позивача як платника
ПДВ.

Таким чином, при придбанні вказаних
товарів позивач діяв як платник ПДВ, а
отже як суб'єкт підприємницької
діяльності.

Колегія суддів доходить висновку, що
позивач за перевіряємий період
здійснював підприємницьку діяльність,
займався оптовою торгівлею
будівельними матеріалами, в зв'язку з
чим такі вищезазначені товари були
потрібні позивачу для здійснення
підприємницької діяльності і
придбавалися ним з метою використання
в оподаткованих операціях у межах
господарської діяльності.

В ході перевірки відповідачем
встановлено порушення вимог пп. 7.2.3 п.
7.2, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», а саме
завищення позивачем податкового
кредиту за листопад 2010 року на суму 193
грн. внаслідок неправомірного
віднесення до складу податкового
кредиту суми ПДВ у розмірі 192,73 грн. по
підприємству ТОВ «Аіс Азч Маркет», яка
не підтверджена податковою накладною.

Даний факт спростовано позивачем у
судовому засіданні в суді першої
інстанції, а саме надано для
дослідження оригінал податкової
накладної виданої ТОВ «Аіс Азч Маркет»,
на підставі якої позивачем було
віднесено до складу податкового
кредиту суму ПДВ у розмірі за листопад
2010 р.

Також, відповідачем зазначено, що в
порушення п. 5 Наказу ДПА України від
30.05.1997 р. № 166 «Про затвердження форми
податкової декларації та Порядку її
заповнення і надання» (зі змінами та
доповненнями) підприємець
неправомірно задекларував у
Декларації з податку на додану
вартість суму ПДВ у розмірі 267 грн. за
серпень 2010 р. у рядку 23.3, що призвело до
заниження податку на додану вартість
за грудень 2010 р. на суму 267 грн.

Також, позивачем 19.07.2010 р. за № 1037070 до
ДПІ у Ленінському районі м.
Дніпропетровська надано уточнюючий
розрахунок до Декларації з податку на
додану вартість за квітень 2010 р. у
зв'язку з виправленням самостійно
виявлених помилок щодо збільшення
податкового кредиту за квітень 2010 р. на
суму 267 грн., що призвело до зменшення
суми, що підлягала сплаті до бюджету
(рядок 8.2 уточнюючого розрахунку), у
розмірі (-267 грн.). Вищевказана сума у
розмір (-267 грн.) в день надання
уточнюючого розрахунку проведена по
особовому рахунку з податку на додану
вартість позивача.

Отже, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

З огляду на викладене, суд доходить
висновку, що суд першої інстанції
об'єктивно, повно, всебічно дослідив
обставини, які мають суттєве значення
для вирішення справи, та ухвалив судове
рішення без порушення норм
матеріального права, тому постанову
суду у даній адміністративній справі
необхідно залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби (правонаступник -
Державна податкова інспекція у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області) залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
21.05.2012 р. у справі № 2а/0470/2145/12 залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун