Справа № 820/7055/14
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 р. Справа № 820/7055/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.

представника відповідача - Копченко
Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
13.05.2014р. по справі № 820/7055/14

за позовом Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів

до Державного підприємства завод
"Електроважмаш"

про стягнення санкцій та пені,

ВСТАНОВИЛА:

Харківське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (далі по
тексту - позивач, ХОВ ФСЗІ) звернулося
до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державного підприємства завод
"Електроважмаш" (далі по тексту -
відповідач, ДПЗ "Електроважмаш"), в
якому просить суд стягнути з
відповідача адміністративно -
господарські санкції за незайняті
робочі місця, призначені для
працевлаштування інвалідів, в сумі
1722318,77 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 13.05.2014 року
в задоволенні позовних вимог
Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Державного підприємства завод
"Електроважмаш" про стягнення санкцій
та пені відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
при прийнятті оскаржуваної постанови
норм матеріального права, просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 13.05.2014 року
по справі № 820/7055/14, позовні вимоги
задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
порушення судом першої інстанції норм
ст.ст. 18, 19, 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні". Вказав на те, що відповідачем
не в повному обсязі подавалися звіти за
формою №3-ПН до служби зайнятості,
оскільки були подані підприємством
станом на 17.06.2013 року, 26.06.2013 року, 22.08.2013
року, 10.09.2013 року, 04.10.2013 року, 25.10.2013 року,
06.11.2013 року. Зазначив, що норматив
робочих місць не виконувався
відповідачем протягом всього року.
Також, стверджує, що при нормативі
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів - 259 робочих
місць та незайнятих на робочому місці,
фактична чисельність працюючих
інвалідів у 2013 році, згідно звіту
відповідача, складала 228 осіб. Сума
адміністративно-господарських санкцій
за непрацевлаштування 31 інваліда
становить - 1722318,77 грн.

Відповідач у надісланих запереченнях
на апеляційну скаргу, додаткових
поясненнях та його представник у
судовому засіданні, просив апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції без
змін. Вказав на те, що позивач невірно
трактує вимоги Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні". Так, зазначив, що
обов`язок по працевлаштуванню
інвалідів покладено на державну службу
зайнятості. Крім того, зазначив, що
підприємство було вжито всіх залежних
від нього заходів щодо утворення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, тобто виконано зобов`язання
щодо працевлаштування інвалідів.
Стверджує, що ДПЗ "Електроважмаш" були
виділені та відповідними наказами
створені робочі місця для
працевлаштування інвалідів,
надавалась відповідна інформація
державній службі зайнятості, виконано
порядок та своєчасність подання до
Фонду звітів за формою №3-ПН і №10-ПІ.
Зокрема, відповідачем самостійно
здійснювався пошук та
працевлаштування інвалідів. Таким
чином, вказує на відсутність підстав
для застосування до відповідача
адміністративно-господарських санкцій
згідно ст. 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні".

Представник позивача в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи
повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

З огляду на наведену норму, враховуючи,
що позивач по справі належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду, колегія суддів
вважає за можливе розглянути
адміністративну справу без участі
представника позивача.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
в межах апеляційної скарги рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Державне підприємство завод
"Електроважмаш" є юридичною особою,
включений до Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України з ідентифікаційним кодом -
00213121.

Як вбачається зі звіту відповідача про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік (форма №10-П1,
затверджена наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 10.02.2007 року № 42; далі - Звіт), датою
його надходження до відділення є
10.02.2014р. (№ 3415).

Згідно звіту відповідача
середньооблікова кількість штатних
працівників у 2013 році становила 6467
осіб, з них середньооблікова
чисельність фактично працюючих
інвалідів - 228 осіб. Кількість інвалідів
- штатних працівників, які повинні
працювати на робочих місцях створених,
відповідно до вимог ст. 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" - 259
осіб (а.с.5).

Таким чином, на ДП завод
"Електроважмаш" залишилось 31 робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів і не
зайнятих інвалідами.

У відповідності до розрахунку
Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів,
сума адміністративно-господарських
санкцій за непрацевлаштування 31
інваліда становить 1722318,77 грн. Останнім
днем сплати цих санкцій є 15 квітня 2014
року. (а.с.4).

В зв`язку з тим, що зазначена сума не
була сплачена відповідачем
добровільно, ХОВ ФСЗІ звернулось до
суду з даним позовом про стягнення з ДП
завод "Електроважмаш" заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення з відповідача
заборгованості на суму 1722318,77 грн., суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем виконано вимоги щодо
створення робочих місць, інформування
органів державної служби зайнятості
про наявність вільних робочих місць
для працевлаштування інвалідів шляхом
подання звітності за формою № 3-ПН. Крім
того, зазначив, що на відповідача не
може бути накладена
господарсько-правова відповідальність
за не направлення уповноваженими
органами позивача необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування. Таким чином, вказує
на відсутність підстав для стягнення з
ДП завод "Електроважмаш"
адміністративно-господарських
санкцій.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні і гарантії їм
рівних з усіма іншими громадянами
можливості для участі в економічній,
політичній і соціальній сферах життя
суспільства, створення необхідних
умов, які дають можливість інвалідам
вести повноцінний спосіб життя згідно
з індивідуальними здібностями і
інтересами визначені Законом України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні"( далі - Закон
№875-ХІІ).

Відповідно до ст.19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" №875-ХІІ (далі по
тексту Закон №875-ХІІ), для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік.

Згідно зі ст.18 Закону №875-ХІІ,
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Статтею 20 Закону №875-ХІІ визначено
обов'язок підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою ст. 19 цього Закону.

Аналізуючи наведені норми, колегія
суддів вказує на те, що норматив
робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів має
розраховуватись відповідачем виходячи
з середньооблікової чисельності
штатних працівників облікового складу
за рік, тобто від загальної чисельності
працюючих.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно звіту відповідача
середньооблікова кількість штатних
працівників у 2013 році становила 6467
осіб.

Таким чином, норматив робочих місць
створених для працевлаштування
інвалідів на ДП завод "Електроважмаш"
становить 259 осіб.

Відповідно до вимог ст.18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» суб`єкти
господарювання, які зобов'язані
виділяти та створювати робочі місця
для працевлаштування інвалідів,
зобов'язані, у тому числі, виділяти та
створювати спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації.

Згідно з ч.4 ст.20 Закону України «Про
зайнятість населення», підприємства,
установи і організації незалежно від
форми власності реєструються у
місцевих центрах зайнятості за їх
місцезнаходженням як платники збору до
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття,
щомісяця подають цим центрам
адміністративні дані у повному обсязі
про наявність вільних робочих місць
(вакансій), у тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів, та про
працівників, які працюють неповний
робочий день (тиждень), якщо це не
передбачено трудовим договором, або не
працюють у зв'язку з простоєм
виробництва з не залежних від них
причин, і в десятиденний строк - про
всіх прийнятих працівників у порядку,
встановленому законодавством.
Несвоєчасна реєстрація або відмова від
неї, порушення порядку подання
адміністративних даних тягне за собою
відповідальність, передбачену законом.

Проаналізувавши зазначені положення
Закону №875-ХІІ, колегія суддів
зазначає, що на підприємстві лежить
обов'язок, крiм створення робочих мiсць
для працевлаштування iнвалiдiв, також
надання щомiсяця державнiй службi
зайнятостi iнформацiї, необхiдної для
органiзацiї такого працевлаштування.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено в ході апеляційного
розгляду, з наявного у матеріалах
справи листа відповідача до
Харківського міського центру
зайнятості від 07.04.2014 № ХМЦЗ-03-9096-22/14
вбачається, що відповідачем надавалися
звіти (Форма 3-ПН) про наявність вільних
робочих місць для інвалідів на 2013 рік, а
саме: звіт станом на 17.06.2013 р. - 24
вакансії; станом на 26.06.2013 р. - 25
вакансій; станом на 22.08.2013 -30 вакансій;
станом на 10.09.2013 - 32 вакансії; станом на
04.10.2013 - 39 вакансій; станом на 25.10.2013 року
- 38 вакансій; станом на 06.11.2013 року - 38
вакансій.

Отже, колегія суддів вказує на те, що
вiдповiдач не виконав обов'язку
щомiсячно iнформувати центр зайнятостi
про вiльнi робочi мiсця та вакантнi
посади, на яких може використовуватись
праця інваліда, оскільки ДП завод
"Електроважмаш" не було подано звіт про
наявність вільних робочих місць для
інвалідів (форма 3-ПН затверджена
Наказом Державного комітету
статистики №420 від 19.12.2005 року) за
січень, лютий, березень, квітень,
травень, грудень 2013 року при наявності
вакантних робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що відповідачем протягом
2013 року не було належним чином виконано
обов'язок щодо своєчасного та повного
інформування центру зайнятості про
наявність вільних робочих місць на
його підприємстві та потребу у
направленні йому центром зайнятості
інвалідів для працевлаштування.

У відповідності до статті 238
Господарського кодексу, за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Адмiнiстративно-господарськi санкцiї за
незайнятi iнвалiдами робочi мiсця не є
податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцiєю України та
Законами України, а є заходом впливу на
правопорушника у сферi господарювання
у зв'язку зi скоєнням правопорушення.

Разом з тим, вiдповiдно до частини
першої статтi 218 Господарського кодексу
України пiдставою
господарсько-правової вiдповiдальностi
учасника господарських вiдносин є
вчинене ним правопорушення у сферi
господарювання. Частиною другою
зазначеної статтi передбачено, що
учасник господарських вiдносин несе
вiдповiдальнiсть, зокрема, за порушення
правил здiйснення господарської
дiяльностi, якщо не доведе, що вiн ужив
усiх залежних вiд нього заходiв для
недопущення господарського
правопорушення.

Враховуючи те, що відповідач не виконав
свого обов'язку щомісячно подавати до
центру зайнятості звіти форми №3-ПН та
не забезпечив зайнятість тридцять
одного робочого місця інвалідом,
колегія суддів дійшла висновку щодо
необхідності стягнення з відповідача
адміністративно-господарських санкцій
за непрацевлаштування 31 інваліда в
сумі 1722318,77 грн.

Вказана правова позиція узгоджується з
позицією Вищого адміністративного
суду України, викладеною в ухвалі від
29.01.2014 року по справі №К/9991/35525/11, з
судовою практикою Верховного Суду
України щодо неоднакового
застосування положень статей 19, 20
Закону №875-ІІ, зокрема у постанові від
27.05.2014 року по справі за позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до ПАТ «Дніпропетровськгаз»
про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, врахування якої при
відправленні правосуддя є обов`язковим
в силу приписів ст.244-2 КАС України.

Так, у відповідності до ч.1 ст.244-2 КАС
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Оскільки відповідачем не були виконані
вимоги Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" щодо прийняття заходів для
працевлаштування інвалідів, колегія
суддів дійшла висновку про наявність
підстав для застосування до
відповідача
адміністративно-господарських
санкцій, а відтак, позовні вимоги
Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
про стягнення з ДП завод
"Електроважмаш"
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 1722318,77 грн., підлягають
задоволенню.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на вище викладене, колегія
суддів вважає, що постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 13.05.2014 року
не відповідає вимогам ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки вона ухвалена при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є: неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи та порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції, внаслідок допущених
порушень підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
1, п. 4 ч. 1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
задовольнити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 13.05.2014р. по
справі № 820/7055/14 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства
завод "Електроважмаш" (юридична адреса:
61089, м.Харків, пр-т Московський, 299, код
00213121, МФО 320627, р/р 39 у ЗАТ "Дочірний
банк Сбербанку Росії") на користь
Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
(61022, м.Харків, Держпром, 1 під., 1 пов., к.16,
, одержувач: р/р 0003,
МФО 851011, код одержувача 37999654, УДКСУ у
Дзержинському районі м.Харкова)
адміністративно - господарські санкції
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, в сумі
1722318,77 грн.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Жигилій
С.П.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Перцова Т.С. Повний текст постанови
виготовлений 15.07.2014 р.