Справа № 2а-1670/7289/12
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

21 липня 2014 року м. Київ
В/800/2640/14

№ В/800/2640/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Усенко
Є.А.,

суддів: Голубєвої Г.К., Маринчак Н.Є.,
Пилипчук Н.Г., Сіроша М.В.,

розглянувши заяву Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції (ОДПІ) Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
перегляд Верховним Судом України
адміністративної справи № 2а-1670/7289/12
Полтавського окружного
адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Єристівський
гірничозбагачувальний комбінат»

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції (ОДПІ)
Полтавської області Державної
податкової служби

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 21.05.2014 касаційну скаргу
Кременчуцької ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області залишено без задоволення, а
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 09.01.2013 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18.04.2013 - без
змін.

Кременчуцька ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області звернулась із заявою про
перегляд Верховним Судом України цієї
адміністративної справи, посилаючись
на різне застосування судом касаційної
інстанції норм пункту 198.6 статті 198 та
пункту 200.5 статті 200 Податкового
кодексу України. Як на приклад
неоднакового застосування цих норм
Кременчуцька ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області посилається на ухвалу Вищого
адміністративного суду України від
11.12.2013 у справі № 2а-1670/6441/12 Полтавського
окружного адміністративного суду за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Біланівський
гірничо-збагачувальний комбінат» до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Полтавської
області Державної податкової служби
про скасування податкового
повідомлення-рішення.

Згідно зі статтею 237 КАС України заява
про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів: 1)
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; 2) встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом;
3) порушення норм матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення Вищим адміністративним
судом України незаконного судового
рішення з питань, передбачених статтею
171-1 цього Кодексу.

В ухвалі від 21.05.2014 Вищий
адміністративний суд України,
застосувавши норму абзацу третього
пункту 200.5 ст. 200 Податкового кодексу
України, зазначив про неправомірність
висновку податкового органу про
відсутність права на бюджетне
відшкодування у платника податку на
додану вартість ТОВ «Єристівський
гірничо-збагачувальний комбінат» (
позивача у справі ), обсяг
оподатковуваних операцій якого за 12
календарних місяців, що передують
лютому 2011 року, менший задекларованої
за цей звітний податковий період суми
бюджетного відшкодування, оскільки в
судовому процесі встановлено, що суми
податку на додану вартість,
задекларовані до відшкодування,
товариство сплатило у зв'язку з
придбанням та спорудженням (
будівництвом ) основних фондів.
Залишаючи без змін ухвалені у справі
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій про задоволення
позову, суд касаційної інстанції
виходив з того, що в цих судових
рішеннях правильно встановлені
обставини щодо придбання ТОВ
«Єристівський гірничо-збагачувальний
комбінат» товарів і послуг, суми
податку на додану вартість у ціні за
які товариство задекларувало у складі
сум податкового кредиту та бюджетного
відшкодування, як сплачені їх
постачальникам, платникам цього ж
податку.

В ухвалі від 26.11.2012 Вищий
адміністративний суд України при
застосуванні цієї норми виходив з того,
що право на бюджетне відшкодування сум
податку, нарахованих у складі
податкового кредиту внаслідок
спорудження (будівництва) основних
фондів, у платника податку на додану
вартість, який мав обсяг
оподатковуваних операцій за останні 12
календарних місяців менший, ніж
заявлена сума бюджетного
відшкодування, виникає після
зарахування основних фондів на
балансовий рахунок 10. Оскільки в
судовому процесі встановлено, що
придбані ( спорудженні ) основні засоби
платник податку ТОВ «Біланівський ГЗК»
на цей рахунок зарахував у вересні 2012
року, суд касаційної інстанцій зробив
висновок про неправомірне
декларування товариством суми
бюджетного відшкодування в декларації
за червень 2012 року.

Зміст мотивувальних частин ухвал
Вищого адміністративного суду України
від 21.05.2014 та від 26.11.2012 свідчить про те,
що хоча суд касаційної інстанції і
дійшов до різних висновків стосовно
застосування норми абзацу третього
пункту 200.5 ст. 200 Податкового кодексу
України, але різні висновки в цих
ухвалах щодо результату розгляду спору
обґрунтовані іншими підставами.

З огляду на відсутність різного
правозастосування до подібних
правовідносин в зазначених в заяві
судових рішеннях відсутні підстави для
допуску справи до перегляду Верховним
Судом України.

Керуючись ст.ст. 236-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Відмовити Кременчуцькій об'єднаній
державній податковій інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області у допуску до
провадження з перегляду Верховним
Судом України адміністративної справи
№ 2а-1670/7289/12 Полтавського окружного
адміністративного суду за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Єристівський
гірничо-збагачувальний комбінат» до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Полтавської
області Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Головуючий: Є.А. Усенко Судді Г.К.
Голубєва Н.Є. Маринчак Н.Г. Пилипчук
М.В. Сірош