Справа № 872/15617/13
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 червня 2014 року

справа № 804/8053/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Дадим Ю.М. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Лівобережної об’єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2013 року у справі №804/8053/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес Ойл» до Лівобережної об’єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в:

Не погодившись з рішенням суду Лівобережна об’єднаної державної податкової інспекція м.Дніпропетровська Головного управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області, відповідач, звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що податкове повідомлення-рішення прийняте в межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначений Конституцією України та Законами України, а відтак підстави для їх скасування відсутні.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період 08.10.2012 року по 28.12.2012 року на підставі направлень від 08.10.2012 р. №956, від 08.10.2012 р. №955 від 08.10.2012 р., №863 від 08.10.2012 р., №864 від 08.10.2012 р., №865 від 08.10.2012 р., №866 від 08.10.2012 р., №882 від 08.10.2012 р., №881 від 08.10.2012 р. посадовими особами Лівобореженої ОДПІ було проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес Ойл» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 28.05.2010 року по 30.06.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 28.05.2010 року по 30.06.2012 року, за результатами якого складено Акт від 08.01.2013 р. №66/224/37149258.

В Акті перевірки зроблено висновок про порушення позивачем вимог:

пп.14.1.36, 14.1.31, п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 1849131 грн., у тому числі за 1 квартал 2011 року в сумі 926 750 грн., за 2 квартал 2011 року в сумі 156 673 грн., за 1 квартал 2012 року в сумі 765 708 грн. в результаті допущених порушень податкового законодавства, які відображено в п.3.1.1 та п.3.1.2 розділу 3 акта перевірки.

п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України а саме: перекручення податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку за 1 квартал 2012 року.

Не погодившись з актом перевірки позивач подав на нього заперечення від 25.01.2013 р. вих. № 28, які податковим органом було залишено без задоволення.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Велес Ойл» правомірно віднесло до складу витрат звітного періоду відсотки за користування кредитними коштам, а також витрати на оплату праці брокера, а відтак оскаржуване податкове повідомлення є законним та обґрунтованим та оскарженню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, фактично, підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення – рішення стала незгода відповідача з віднесенням ТОВ «Велес Ойл» до складу витрат, пов’язаних із придбанням цінних паперів, - сум відсотків за користування кредитними коштвами, за які було придбано цінні папери та суми винагороди, виплаченої брокеру за відповідні послуги.

У відповідності до п. 7.6 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», платник податку веде окремий податковий облік фінансових результатів операцій з цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами участі, іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю та сертифікатами фондів операцій з нерухомістю) і деривативами у розрізі окремих видів цінних паперів, а також фондових та товарних деривативів. При цьому, облік операцій з акціями ведеться разом з іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами.

Якщо протягом звітного періоду доходи на придбання кожного з окремих видів цінних паперів, а також деривативів, понесені (нараховані) платником податку, перевищують доходи, отримані (нараховані) від продажу (відчуження) цінних паперів або деривативів того ж виду протягом такого звітного періоду, від’ємний фінансовий результат переноситься на зменшення фінансових результатів від операцій з цінними паперами або деривативами того ж виду майбутніх звітних періодів у порядку, визначеному ст. 6 цього Закону.

Якщо протягом звітного періоду від продажу кожного з окремих видів цінних паперів, а також деривативів, отримані (нараховані) платником податку, перевищують доходи, отримані (нараховані) платником податку внаслідок придбання цінних паперів або деривативів того ж виду протягом звітного періоду ( з урахуванням від’ємного фінансового результату від операцій з цінними паперами чи деривативами такого ж виду минулих періодів), прибуток включається до валових доходів такого платника податку за результатами такого звітного періоду.

Усі інші доходи та витрати такого платника податку, крім витрат та доходів за операціями з цінними паперами (корпоративним правами та деривативами, визначеними цим підпунктом, беруть участь у визначенні об’єкта оподаткування такого платника податку на загальних умовах, встановлених цим Законом.

Норми цього пункту не поширюються на операції з емісії корпоративних прав або інших цінних паперів, що здійснюються платником податку, а також з їх зворотного викупу або погашення таким платником податку.

Також, норми цього пункту не поширюються на платників податку – торгівців цінними паперами та деривативами, а також на будь-яких інших платників податку, які здійснюють операції з торгівлі цінними паперами чи деривативами.

Крім того, за приписами Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» під терміном «витрати» слід розуміти суму коштів або вартість майна, сплачену (нараховану) платником податку продавцю цінних паперів та деривативів як компенсація їх вартості. До складу витрат включається сума будь-якої заборгованості покупця, яка виникає у зв’язку з таким придбанням

Аналогічні положення містяться, також, у чинному Податковому кодексу України.

Як встановлено в результаті перевірки ТОВ «Велес Ойл» не має власних оборотних фондів, а тому для придбання цінних паперів, на підставі цивільно – правової угоди було отримано кредитні кошти у банківській установі, та за вказані кошти позивачем було придбано цінні папери на вторинному ринку з використанням послуг брокера.

У відповідності до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» фондовий ринок поділяється на первинний та вторинний. Вторинний ринок цінних паперів – сукупність правовідносин, пов’язаних з обігом цінних паперів. Брокерською є діяльність щодо укладення торговцем цінними паперами цивільно-правових договорів від свого імені (від імені іншої особи), за дорученням і за рахунок іншої особи.

Торговець цінними паперами може виступати поручителем або гарантом виконання зобов’язань перед третіми особами за договорами, що укладаються від імені клієнта такого торговця, отримуючи за це винагороду, що визначається договором.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 12.03.2011 року та 16.01.2011 року між ТОВ «Велес Ойл» (довіритель) та ТОВ «ФК Гамбит» уклали договір на брокерське обслуговування, відповідно до яких Повірений зобов’язується за визначену Договором винагороду надати Довірителю послуги в укладенні від імені та за рахунок Довірителя угод купівлі – продажу, обміну пайових цінних паперів.

26.01.2011 року між ТОВ «Велес Ойл» (довіритель) та ТОВ «Капітал-Стандарт» уклали договір на брокерське обслуговування №41-б, відповідно до якого Повірений зобов’язується за визначену Договором винагороду надати Довірителю послуги в укладенні від імені та за рахунок Довірителя угод купівлі – продажу, обміну пайових цінних паперів.

Витрати на оплату діяльності брокером позивачем було включено до валових витрат з придбання цінних паперів на фондовому ринку до декларації за перевіряємий звітний період.

Оскільки чинним на момент виникнення спірних правовідносин податковим законодавством передбачено право платника податку на віднесення до валових витрат витрати з оплати брокерських послуг, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності формування податкової звітності позивача в частині віднесення до валових витрат витрати за договорами брокерського обслуговування.

Щодо висновків відповідача про протиправність віднесення позивачем до складу витрат витрати за користування кредитними коштами суду зазначає наступне.

Як вже зазначало, перевіркою встановлено, що ТОВ «Велес Ойл» на має власних оборотних фондів, що слугувало підставою для укладення кредитних договорів задля здійснення операцій з купівлі-продажу цінних паперів.

У відповідності до ст. 141 Податкового кодексу України, до складу валових витрат включаються будь-які витрати, пов’язані з нарахуванням процентів за борговими зобов’язаннями ( в тому числі за будь-якими кредиторами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв’язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Також, статтею 139 Податкового кодексу України передбачено вичерпний перелік витрат не пов’язаних з господарською діяльністю, які не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку.

Як вбачається матеріалів справи позивачем віднесено до витрат відсотки за користуванні кредитними коштами, які було витрачено позивачем при здійсненні своєї господарської діяльності. Отже, з огляду на викладені норми права, доводи відповідача щодо неможливості розділення відсотків за кредитом при їх оподаткуванні не мають юридичного значення, оскільки зазначені кошти підлягають включенню до валових витрат підприємства в силу Закону як такі, що використані ним в господарській діяльності.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що заповнення податкової декларації з порушенням вимог законодавства є підставою лише для застосування до платника податку штрафних санкцій у відповідності до Податкового кодексу України, а не для визначення грошового зобов’язання з податку на прибуток.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності віднесення позивачем до валових витрат витрати з брокерського обслуговування та користування кредитними коштами при здійсненні операцій з придбання та продажу цінних паперів, та правомірно враховано зазначені витрати при декларуванні податку на прибуток підприємств.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в

Апеляційну скаргу Лівобережної об’єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області – залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2013 року у справі №804/8053/13-а – без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: С.А. Уханенко