Справа № 820/7407/14
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 р.Справа № 820/7407/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.,

представників сторін: позивача -
ОСОБА_1, відповідача - Гирі В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Московському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 22.05.2014р. по
справі № 820/7407/14

за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції
у Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 (далі по тексту - ФОП ОСОБА_3.),
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області (далі по тексту -
ДПІ у Московському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів у Харківській області,
відповідач), в якому просив суд
скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
24.02.2014 року № 1, яким збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на додану вартість на суму 40189,50 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 22.05.2014 року
по справі № 820/7407/14 адміністративний
позов Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у Московському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення - задоволено у
повному обсязі.

Скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області №
1 від 24.02.2014 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на додану вартість на суму 40189,50 грн.

Відповідач, не погодившись із вказаною
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при прийнятті оскаржуваної
постанови норм матеріального та
процесуального права, просить суд
апеляційної інстанції постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 22.05.2014 року
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_3
відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги стверджує про відсутність
підстав для віднесення до складу
податкового кредиту сум ПДВ по
відносинам із ТОВ «Тайгер-К», ТОВ
«Стронг-Юкрейн» та ТОВ «Мобібум», з
посиланням на те, що позивачем не
доведено факту придбання та
необхідності придбання
товарно-матеріальні цінностей у
вказаних контрагентів, та зв'язку
спірних господарських операцій із
господарською діяльністю позивача.
Пояснив, що такого висновку відповідач
дійшов з огляду на ненадання позивачем
первинних документів по відносинам із
ТОВ «Віжн Медіа», у відносинах з яким
позивачем повинні були
використовуватись придбані ТМЦ, та за
результатами яких позивачем, згідно з
наданою податковою декларацією за
вересень 2013 року та Додатком 5 до неї,
віднесено до складу податкових
зобов'язань суму в розмірі 29504,47 грн.
Крім того, вказує на ненадання
позивачем до перевірки документів щодо
переміщення придбаних ТМЦ (ресіверів)
від постачальників до позивача. Беручи
до уваги викладене, вважає
обґрунтованими висновки акту
перевірки ФОП ОСОБА_3 про завищення
останнім податкового кредиту за
вересень 2013 року та не вбачає підстав
для скасування податкового
повідомлення-рішення від 24.02.2014 року №
1.

Представник відповідача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав з підстав, викладених в
останній, просив суд апеляційної
інстанції постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
22.05.2014 року по справі № 820/7407/14
скасувати, прийняти нову постанову про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в надісланих до
суду письмових запереченнях просив суд
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши в
межах апеляційної скарги рішення суду
першої інстанції, доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
фахівцями ДПІ Московському районі м.
Харкова ГУ Міндоходів у Харківській
області відповідачем була проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 щодо правомірності формування
податкового зобов'язання та
податкового кредиту з податку на
додану вартість за період з 01.09.2013 року
по 30.09.2013 року, за результатами якої
складено акт № 93/20-34-17-02-07/НОМЕР_1 від
24.01.2014 року (а.с. 10-15).

Вказаним актом зафіксовано порушення
ФОП ОСОБА_3 вимог п. 198.3, п. 198.6 ст.198
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-2010 року, зі змінами та
доповненнями, в результаті чого
донараховано податку на додану
вартість у сумі 26793 грн. (а.с.15).

На підставі вищенаведеного висновку
акту перевірки № 93/20-34-17-02-07/НОМЕР_1 від
24.01.2014 року відповідачем було прийняте
податкове повідомлення - рішення від
24.02.2014 року № 1 про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем у
розмірі 26793 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) у
розмірі 13396,50 грн. (а.с. 16).

Не погодившись із вищевказаним
податковим повідомленням-рішенням, ФОП
ОСОБА_3 звернувся до суду з даним
позовом про його оскарження.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не доведено
правомірності прийнятого ним
податкового повідомлення-рішення, у
зв'язку з чим останнє підлягає
скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на таке.

Приписами підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит визначено як суму, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Як встановлено пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України передбачено, що для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Із системного аналізу вказаних вище
правових норм, можливо дійти до
висновку, що для отримання права на
формування податкового кредиту із сум
ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару
(робіт, послуг), платник повинен мати
податкові накладні, первинні
бухгалтерські документи, видані на
реально отриманий товар (роботи,
послуги), призначені для використання у
власній господарській діяльності.

Крім того, слід зазначити, що за змістом
частини другої статті 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів для цілей
ведення податкового обліку лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що фактичною підставою для
відображення в акті порушень і
винесення спірного податкового
повідомлень-рішення слугував
викладений в акті висновок відповідача
про відсутність у позивача мети
подальшого використання у власній
господарській діяльності товарів
придбаних у контрагентів ТОВ "Стронг
Юкрейн", ТОВ "Мобібум" та ТОВ "Тайгер-ГК".

Колегія суддів вважає наведений
висновок відповідача хибним та таким,
що не є підставою для збільшення
позивачеві грошового зобов'язання з
ПДВ, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що позивач у перевіряємий
період мав господарські відносини з
ТОВ "Стронг Юкрейн", ТОВ "Мобібум" та ТОВ
"Тайгер-ГК".

Матеріалами справи підтверджено, що
між ФОП ОСОБА_3 (Покупець) та ТОВ "Стронг
Юкрейн" (Постачальник) укладено договір
поставки №01/69 від 01.10.2012 року. За
умовами укладеного договору
постачальник зобов'язується
систематично постачати та передавати у
власність (повне господарське відання)
покупця товар, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
обладнання та аксесуари для систем
прийому супутникового телебачення (
а.с. 62-64).

Реальність виконання умов укладеного
договору №01/69 від 01.10.2012 року
підтверджується залученими до
матеріалів копіями податкових
накладних від 18.09.2013 року № 124, від 25.09.2013
року № 198, видаткових накладних №1711 від
19.09.2013 року, №1769 від 26.09.2013 року,
платіжних доручень №183 від 18.09.2013 року
та №184 від 25.09.2013 року (а.с.65-70).

Також, як свідчать матеріали справи,
між ФОП ОСОБА_3 (Покупець) та ТОВ
"Мобібум" (Постачальник) укладено
договір поставки №5 від 18.04.2013 року, за
умовами якого постачальник
зобов'язується поставити покупцеві
(передати у власність покупця), а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити товар ( а.с.53-56).

Доказами виконання позивачем
зобов'язань по укладеному договору від
18.04.2013 року є залучені до матеріалів
справи копії податкової накладної від
03.09.2013 року № 3, видаткової накладної №
393 від 04.09.2013 року та платіжного
доручення № 178 від 03.09.2013 року (а.с. 57-59).

Судом першої інстанції встановлено, та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що позивачем (Покупець) було
укладено з ТОВ "Тайгер-ГК"
(Постачальник) договір поставки №
210113/2/М від 21.01.2013 року, відповідно до
якого постачальник зобов'язується
передати покупцеві термінали
мобільних телефонів, цифрову
фототехніку, електротехнічні товари,
обладнання та аксесуари в асортименті,
а покупець зобов'язується прийняти та
оплатити товар (а.с.74-77)

Реальність виконання умов зазначеного
договору підтверджується наявними у
матеріалах справи копіями замовлення
на поставку товару від 28.01.2013 року №
210113/2/М, податкових накладних від 09.09.2013
року № 53, від 18.09.2013 року № 2300011, від
03.09.2013 року № 54, від 30.09.2014 року № 100019,
видаткових накладних від 09.09.2013 року №
S0003, від 23.09.2013 року № S0003, від
09.09.2013 року № S0003, від 01.10.2013 року №
S0003, платіжних доручень №177 від
03.09.2013 року, №179 від 09.09.2013 року, №182 від
18.09.2013 року, № 185 від 30.09.2013 року (а.с. 78-90).

З наявних в матеріалах справи копій
вищезазначених первинних документів
вбачається, що останні оформлені у
відповідності до вимог ч.2 ст.9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704; далі за текстом - Положення
№88), а податкові накладні - згідно з
нормами п.201.1 ст.201 Податкового кодексу
України.

Вищевказані документи не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", п. 2.4 Положення № 88
спричиняють втрату первинними
документами юридичної сили і
доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак, є належними та допустимими
доказами реальності вчинення
господарських операцій.

З матеріалів справи вбачається, що
придбане устаткування використане
позивачем з метою виконання власних
зобов'язань за договором із ТОВ "ВІЖН
МЕДІА" про надання дилерських послуг
№Ех176/012013 від 01.01.2013 року, відповідно до
умов якого позивач надає дилерські
послуги з пошуку абонентів та/або
послуги з організації укладання
абонентських договорів та підключення
абонентів до програмної послуги ТОВ
"ВІЖН МЕДІА", в т. ч. підключення
Виконавцем декодеру (сумісний з
карткою доступу технічний прилад
(ресивер, тюнер) з фірмовим логотипом
"VIASAT", що підтримує стандарти DVB-S(2) та
MPEG-2(4) і за допомогою якого здійснюється
декодування та відтворення
телевізійного сигналу обраного
абонентом пакету телепрограм (а.с.94-112).

На підтвердження виконання умов
договору №Ех176/012013 від 01.01.13 року ФОП
ОСОБА_3 були надані до матеріалів
справи копії податкових накладних,
актів про надання послуг, платіжних
доручень, що містяться у матеріалах
справи (а.с. 115-156), а також договорів про
надання програмної послуги
(абонентських договорів) (а.с. 166-213).

Колегія суддів зауважує, що відповідно
до наявної в матеріалах справи копії
свідоцтва платника єдиного податку,
одним з видів господарської діяльності
ФОП ОСОБА_3 є надання інших допоміжних
комерційних послуг (а.с.37).

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про
наявність безпосереднього зв'язку
господарських операцій з придбання ФОП
ОСОБА_3 ресіверів у ТОВ "Стронг Юкрейн",
ТОВ "Мобібум" та ТОВ "Тайгер-Г із
господарською діяльністю позивача
щодо надання дилерських послуг
контрагенту ТОВ «Віжн Медіа».

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, згідно з п.11.9 договорів про
надання програмної послуги
(абонентський договір) які укладалися
між користувачами супутникового
телебачення та ТОВ "Віжн ТБ", договір
укладається у двох примірниках - 1
примірник для абонента, 1 примірник для
провайдера. У частині 1 Договору
розкривається поняття сторін, так ТОВ
"Віжн ТБ" є Провайдером, Абонент -
фізична особа з іншого боку. Таким
чином, ФОП ОСОБА_3, який у даних
правовідносинах є дилером (відповідно
до договору №Ех176/012013 від 01.01.13 року,
укладеного між позивачем та ТОВ "ВІЖН
МЕДІА"), копія договору не надається, що
унеможливлює надання зазначених
договорів під час проведення перевірки
контролюючому органу.

Щодо тверджень відповідача про
ненадання позивачем до перевірки
документів щодо переміщення придбаних
ТМЦ (ресіверів) від постачальників до
позивача, колегія суддів зазначає, що
такі документи під час перевірки
відповідачем не були витребувані.
Посилання на те, що питання про надання
документів ставилось у запиті на ім'я
ФОП ОСОБА_3 № 733/20-34-17-02-19 від 14.11.2013 року,
однак, позивачем таких документів
надано не було, колегія суддів відхиляє
з огляду на те, що вказаний запит був
направлений до призначення та
проведення спірної перевірки у січні
2014 року, за результатами якої було
винесено оскаржуване податкове
повідомлення-рішення.

Отже, колегія суддів вважає
необґрунтованим висновок
контролюючого органу щодо порушення
позивачем п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України у зв'язку з ненаданням
на перевірку первинних документів, а
також не підтвердження подальшого
використання придбаної продукції у
власній господарській діяльності.

Колегія суддів зазначає, що
контрагенти позивача ТОВ "Стронг
Юкрейн", ТОВ "Мобібум" та ТОВ "Тайгер-Г
зареєстровані у Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, є платниками ПДВ,
реєстрацію яких не скасовано, та,
відповідно, мали належний обсяг прав
для видачі позивачеві податкових
накладних.

Слід звернути увагу на те, що
зауваження щодо форми та змісту
наданих податкових накладних з боку
податкового органу в акті перевірки
відсутні.

Таким чином, позивачем виконані всі
умови для формування податкового
кредиту за результатами відносин із
вищевказаними контрагентами.

З приводу тверджень відповідача про
відсутність реального характеру
господарських операцій між ФОП ОСОБА_3
та ТОВ "Стронг Юкрейн", ТОВ "Мобібум" та
ТОВ "Тайгер-Г з посиланням на ненадання
позивачем до перевірки документів щодо
переміщення придбаних ТМЦ (ресіверів)
від постачальників до позивача, а також
подальше їх використання у своїй
господарській діяльності, колегія
суддів зазначає, що після ініціювання
проведення перевірки (наказ від 11.01.2014р.
№ 16) запитів про витребування таких
документів у позивача податковим
органом не надсилалося. Посилання
представника відповідача на запит від
14.11.2013 року колегія суддів відхиляє,
оскільки вказаний запит надіслано до
початку проведення даної перевірки.

Враховуючи викладене, з огляду на
встановлені обставини у справі,
колегія суддів вважає, що позивачем
було цілком правомірно сформовано
податковий кредит за результатами
відносин із "Стронг Юкрейн", ТОВ
"Мобібум" та ТОВ "Тайгер-Г по реальним
господарським операціям, повністю
підтвердженим відповідними первинними
документами, сплачені в зв`язку із
придбанням товарів, призначених для
використання у власній господарській
діяльності позивача, а тому підстави
для збільшення позивачеві грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість в сумі 40189,50 грн., у т.ч. за
основним платежем - 26793 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями -
13396,50 грн. згідно з податковим
повідомленням-рішенням від 24.02.2014 року
№ 1 відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на встановлені у справі
фактичні обставини та досліджені
докази, колегія суддів вважає, що
відповідач при прийнятті
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення від 24.02.2014 року №
1, діяв не на підставі та не у
спосіб, що передбачені Податковим
кодексом України, без дотримання вимог
ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач правомірність винесеного
податкового повідомлення-рішення
належним чином не довів.

За таких обставин, факти вказаного в
акті перевірки від № 93/20-34-17-02-07/НОМЕР_1
від 24.01.2014 року порушення слід вважати
недоведеними, а оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 24.02.2014 року №
1 є протиправними та підлягає
скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справа
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 22.05.2014р. по
справі № 820/7407/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова
Т.С.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Жигилій С.П. Повний текст ухвали
виготовлений та підписаний 29.07.2014 р.