Справа № 822/2211/14
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/2211/14
Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.
Суддя-доповідач: Совгира Д. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Совгира Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П.

при секретарі: Бондаренко С.А.

за участю:

представника позивача: не з'явився,

представника відповідача: Сурника М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Хмельницької митниці Міндоходів на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 18 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом публічного акціонерного
товариствао "Славутський комбінат
"Будфарфор" до Хмельницької митниці
Міндоходів про визнання протиправними,
скасування рішення та картки відмови , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Хмельницького
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Хмельницької митниці Міндоходів про
визнання протиправними, скасування
рішення та картки відмови.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 18 червня 2014
року адміністративний позов
задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, у
якій просить скасувати постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 18 червня 2014
року та ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачу у задоволенні
позову, мотивуючи свої вимоги тим, що
судом першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник
позивача не з'явився про причини неявки
суду не повідомив, хоча про час та дату
розгляду справи повідомлявся належним
чином, що підтверджується матеріалами
справи.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи
апеляційної скарги та просив суд
задовольнити її.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги та заперечення на
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, що 22.05.2013 року між
позивачем та компанією "DEFTRANS" (Польща)
було укладено Контракт на поставку №І
13/20 (далі - Контракт), предметом якого
була поставка позивачу меблів для
ванних кімнат з ДПС ламіновані (далі по
тексту - Товар).

На виконання Контракту на адресу
позивача у листопаді 2013 року було
направлено Товар відповідно до
рахунку-фактури (інвойсу) від 28.11.2013
року № FE/0000035/2013.

З метою митного оформлення Товару,
передбаченого рахунком-фактурою,
позивачем була заповнена та подана до
підрозділу відповідача - митного посту
"Славута" митна декларація від 03.12.2013
року № 400040000/2013/006616, в яких Товар був
задекларований у митний режим "імпорт".
Ціна Товару визначена на рівні 6742,56
євро. А митна вартість - 7361,83 євро.
Визначення митної вартості товару
позивач здійснив за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, додавши до
фактурної вартості витрати на
транспортування товару.

Разом з митною декларацією позивач
надав митному органу Контракт №І 13/20
від 22.05.2013 року; специфікацію на
поставку товарів №14 від 01.08.2013 року;
рахунок-фактуру (інвойс) №FE/0000035/2013 від
28.11.2013 року; договір про надання
транспортно-експедиторських послуг з
організації перевезень вантажем
автомобільним транспортом у
міжнародному сполученні №Д13/11 від
01.11.2013 року; договір про надання
транспортних послуг від 01.10.2013 року та
довідку про транспортні витрати №2/12
від 02.12.2013 року, в якій було зазначено,
що страхування включено у вартість
перевезення.

Окрім цього, користуючись правом,
передбаченим п.6 ст.53 МК України, за
власним бажанням позивачем надано
відповідачу наступні документи: копію
митної декларації країни відправлення
№13PL394020E0057140 від 28.11.2013 pоку, міжнародну
товарно-транспортну накладну (CMR) від
28.11.2013 pоку, прайс-лист виробника № б/н
від 22.05.2013 року, калькуляцію № б/н від
03.06.2013 року із перекладом.

Під час аналізу документів, поданих для
митного оформлення за митною
декларацією №400040000/2013/006616 від 03.12.2013
року відповідачем встановлено, що
відповідно ст. 53 МК України, документи,
подані до митного оформлення не дають
можливості пересвідчитись у
правильності визначення позивачем
митної вартості складової щодо витрат
на навантаження, вивантаження та
обробку оцінюваних товарів, пов'язаних
з їх транспортуванням до аеропорту,
порту або іншого місця ввезення на
митну територію України.

У зв'язку з цим митним органом 05.12.2013
року прийняте рішення №400000004/2013/100052/2
про коригування митної вартості
Товару, внаслідок цього митну вартість
Товару збільшено з 7361,83 євро до 12802,68
євро та складено картку відмови у
митному оформленні Товару №400040000/2013/00078
з підстав неподання документів, що
підтверджують складові митної
вартості товару.

Судом встановлено, що підставою
прийняття оскаржуваних рішень
слугував висновок митного органу про
недостатність поданих позивачем
документів для підтвердження митної
вартості товару.

Відповідно до ст.49 МК України, митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Згідно з ч.1-2 ст.53 МК України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
органу доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Відповідно до картки відмови
№400040000/2013/00078 позивач одночасно з
митною декларацією подав до митного
оформлення наступні документи:
міжнародну автомобільну накладну (CMR);
довідку про транспортні витрати;
прейскурант (прайс-лист) виробника
товару; розрахунок ціни (калькуляцію);
рахунок-фактуру (інвойс); пакувальний
лист; контракт купівлі-продажу,
стороною якого є виробник товарів, що
декларуються; специфікацію до
зовнішньоекономічного договору;
договори про перевезення; сертифікат
про проходження товару загальної
форми; копію митної декларації країни
відправлення ті ін.

В рішенні про коригування митної
вартості товарів зазначено, що
документи визначені у п.2 ст.53 МК
України містять розбіжності в частині
включення до митної вартості складової
щодо витрат на навантаження,
вивантаження та обробку оцінюваних
товарів, пов'язаних з їх
транспортуванням до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України. В зв'язку з цим
згідно ч.3 ст.53 МК України зобов'язано
позивача подати додаткові документи.

Суд враховує, що згідно з ч.3 ст.53 МК
України, право митного органу на
витребування у декларанта додаткових
документів наявне, зокрема, у випадку,
якщо документи не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів. Проте висновок митного органу
щодо наявності даних обставин повинен
бути обґрунтованим.

Щодо твердження відповідача, про
наявність розбіжностей в частині
включення до митної вартості
складової, щодо витрат на навантаження,
вивантаження оцінюваних товарів,
пов'язаних з їх транспортуванням до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України
суд бере до уваги наступне.

Розділом 4 Контракту, позивач та
продавець визначили, що положення ІСС
Incoterms® 2010 (далі Інкотермс 2010) є
обов'язковими для них.

У відповідності до п.4.1 Контракту,
поставка товарів повинна виконуватись
по кожному окремому замовленню Покупця
(позивач) на умовах, вказаних в кожній
окремій Специфікації. Згідно
Специфікації поставка повинна
здійснюватись на умовах FСА Німеччина
(далі - правила FСА).

Згідно із умовами FСА Інкотермс 2010 (абз.
2 п.А4) поставка вважається здійсненою:

А) якщо транспорт надається Покупцем:
коли товар завантажений на
транспортний засіб Покупця якщо
названим місцем є площі продавця.

Б) якщо транспорт надається Продавцем:
коли товар готовий до розвантаження у
будь-якому іншому разі.

Виходячи із вищенаведеного, Продавець
зобов'язаний, з урахуванням положень п.
В.6 правил FСА, нести всі витрати,
пов'язані з товаром, до моменту
здійснення його поставки.

Оскільки в даному випадку був
застосований варіант, передбачений у
вищезазначеному пункті "А)" правил FCA, то
Продавець згідно Інкотермс 2010
відповідає за навантаження.

Крім того, виконання Продавцем свого
обов'язку щодо навантаження, також
підтверджується Довідкою про витрати
№2/12 від 02.12.2013 року в якій зазначено, що
навантаження, здійснено за рахунок
вантажовідправника.

Стосовно твердження відповідача, щодо
наявності розбіжностей в частині
включення до митної вартості
складової, щодо обробки оцінюваних
товарів, пов'язаних з їх
транспортуванням, суд враховує
нижчевикладене.

Частиною ч.1 ст.35 Конвенції ООН "Про
договори міжнародної купівлі-продажу
товарів" від 11 квітня 1980 року, яка
набула чинності для України 01.02.1991 року,
визначено, що продавець повинен
поставити товар, який за кількістю та
якістю й описанням відповідає вимогам
договору і який затарований чи
упакований так, як це за договором.

У відповідності до правил FСА,
Продавець зобов'язаний, нести всі
витрати, пов'язані з товаром, до
здійснення його поставки.

Згідно із пунктом 3.1. Контракту - Товар
повинен бути запакований і упаковка
повинна збереження продукції від
будь-яких пошкоджень під час
транспортування та складування.

Більше того, положеннями п.2 ст. 53 МК
України, не передбачено вимог щодо
надання інформації щодо обробки
товарів у зв'язку із тим, що не можливо
здійснити обробку товару під час
навантаження, перевезення та всіх
інших дій пов'язаних із доставкою
товару.

Оскільки, ані контрактом, ані умовами
поставки FСА не передбачений обов'язок
позивача (Покупця) щодо оплати вартості
робіт, пов'язаних із обробкою
оцінюваних товарів, ані, як складової
ціни товару, ані додатково, то
ненадання позивачем документів, що
підтверджують вартість цих робіт та
послуг, не може слугувати підставою для
відмови в митному оформленні товару,
що надійшов відповідно до згаданого
вище Контракту.

Отже висновок відповідача щодо
наявності розбіжностей в частині
включення до митної вартості складової
щодо витрат на навантаження,
вивантаження та обробку оцінюваних
товарів, пов'язаних з їх
транспортуванням до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України не відповідає
дійсності, оскільки витрати на
навантаження та вивантаження
позивачем (Покупцем) не передбачались
умовами Контракту, а правила FCA, в свою
чергу, покладають такий обов'язок на
Продавця; а витрати на обробку не були
додані до фактурної вартості товару
(дані платежі не входять до митної
вартості товару) у зв'язку з їх
відсутністю та не можливістю здійснити
обробку товару під час навантаження,
перевезення та всіх інших дій
пов'язаних із доставкою товару.

Зважаючи на викладене вище, подані
позивачем документи не можуть містити
розбіжності, оскільки спірні витрати
не були додані до фактурної вартості
товару у зв'язку з їх відсутністю.

Отже, враховуючи вищевикладене колегія
суддів прийшла до висновку про не
правомірність винесеного
оскаржуваного рішення.

Таким чином, апеляційна інстанція
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правомірно задовольнив
позов.

Разом з тим колегія суддів вважає, що
постанова суду першої інстанції
підлягає зміні в частині розподілу
судових витрат.

Так, відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України,
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Відповідно до ч. 1 ст. 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду суд
апеляційної інстанції має право,
зокрема, змінити постанову суду.

За ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для
зміни постанови суду першої інстанції
є правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції зміні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуХмельницької митниці
Міндоходів задовольнити частково .

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 18 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом публічного акціонерного
товариствао "Славутський комбінат
"Будфарфор" до Хмельницької митниці
Міндоходів про визнання протиправними,
скасування рішення та картки відмови, -
змінити.

В абзаці четвертому резолютивної
частини постанови виключити слова:
"шляхом безспірного списання з рахунку
Хмельницької митниці Міндоходів".

В іншій частині постанову залишити без
змін.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі 01.08.14 .

Головуючий
Совгира Д. І.

Судді
Білоус О.В.

Курко О. П.