Справа № 825/2164/14
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 липня 2014 року Чернігів
Справа №
825/2164/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Лобана Д.В.,

при секретарі
Тищенко М.В.,

за участю представників сторін

від позивача
Бороди А.В.,

від відповідача
Смуригіної К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом приватного
акціонерного товариства «Чернігівська
картонажно-поліграфічна фабрика» до
Державної податкової інспекції у м.
Чернігові Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство
«Чернігівська картонажно-поліграфічна
фабрика» звернулось до суду з
адміністративним позовом про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Державної податкової інспекції у місті
Чернігові ГУ Міндоходів у
Чернігівській області від 05.06.2014 №
, № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем, на думку позивача, були
порушені вимоги Податкового кодексу
України, у зв'язку з чим податковий
орган під час перевірки дійшов
необґрунтованих висновків, які
покладені в основу податкового
повідомлення-рішення. Зокрема,
висновки про порушення позивачем
податкового та цивільного
законодавства не обґрунтовані
посиланням на конкретні обставини
фінансово - господарської діяльності,
на первинні документи, зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку.
У перевіряємому періоді ПАТ
«Чернігівська картонажно-поліграфічна
фабрика» співпрацювала із ТОВ
«Континентмаш» та ТОВ «Сіммбуд»
відповідно до укладених договорів.

Виконання договорів підтверджується
банківськими виписками, видатковими
накладними, рахунками, податковими
накладними, товарно-транспортними
накладними, посвідченнями про
відрядження, інвентаризаційною
справою, наказами про відрядження,
актами здавання-приймання послуг,
виписками по рахунку, актами,
подорожніми листами.

На підставі виписаних податкових
накладних, в перевіряємий період,
сплачена позивачем в ціні вартості
товару сума податку на додану вартість
була включена до податкового кредиту.

При цьому, висновки податкового органу
про відсутність факту реального
виконання договорів із контрагентами,
на думку позивача, здійснені без
належного аналізу характеру договорів,
його товарності та реальності.

Таким чином, позивач вважає, що
правомірно сформував податковий
кредит по взаємовідносинах з ТОВ
«Континентмаш» та ТОВ «Сіммбуд», а тому
вважає, що оскаржувані податкові
повідомлення - рішення підлягають
скасуванню.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, просив його
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві та додаткових
поясненнях.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнала, просила
відмовити в його задоволенні,
посилаючись на письмові заперечення та
додаткові пояснення (т. 1 а. с. 246-247, т. 2 а.
с. 38-39, 59-60), в яких зазначено, що в період
з 07.05.2014 по 14.05.2014 працівниками
Державної податкової інспекції у м.
Чернігові ГУ Міндоходів у
Чернігівській області (далі - ДПІ) була
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка Приватного
акціонерного товариства «Чернігівська
картонажно-поліграфічна фабрика» () з питань достовірності,
повноти нарахування податку на додану
вартість по податковій декларації з
податку на додану вартість за
червень-грудень 2013 року у складі
податкового кредиту операцій з ТОВ
«Континентмаш» (код 38337514), за січень 2014
року у складі податкового кредиту
операцій з ТОВ «Сіммбуд» (код 38545822) та
декларації з податку на прибуток
підприємства за відповідний період з
вищевказаними контрагентами, за
результатами якої складено акт №
1257/22/02469511 від 21.05.2014, яким встановлено
наступні порушення:

- п. 44.3, п. 44.6 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст.
198, п. 200.1 п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу
України, в результаті чого позивачем
занижено суму податку на додану
вартість, яка підлягає нарахуванню та
сплаті в бюджет на загальну суму 244076,00
грн;

- п. 44.6 ст. 44, п.п. 14.1.27 п.п. 14.1 ст.14, п.п. 134.1.1
п. 134.1 ст. 134, п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9. п.
139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в
результаті чого підприємством було
занижено податок на прибуток на
загальну суму 231873 грн, а саме: за 2013 рік.

Станом на 21.05.2014 згідно ІС «Податковий
блок» існують розбіжності по
податковому кредиту між ПАТ «ЧКПФ» та
ТОВ «Континентмаш» за період
червень-грудень 2013 року в сумі 219 336,80
грн ПДВ.

Як на підставу нікчемності укладених
угод позивача із ТОВ «Континентмаш»
відповідач посилається на акт
Бориспільської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Київській області від 04.04.2014 №
168/22-1/38337514 «Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Континентмаш»
щодо підтвердження господарських
відносин з постачальниками та
покупцями за жовтень 2012 року - лютий 2014
року».

Також, зазначає, що перевезення вантажу
здійснювалось згідно договорів-заявок
про надання транспортних послуг,
укладених між ПАТ «ЧКПФ» та ФОП ОСОБА_3
за маршрутом Київ-Чернігів (адреса
навантаження - Київська обл.,
Бориспільський р-н., с. Щасливе). На
підтвердження виконання послуг
перевезення, позивачем надано акти
здачі-прийняття послуг, з аналізу яких
встановлено, що на акті здачі-прийняття
послуг від 27.08.2013 № ОУ-000020 відсутні
підписи представника виконавця послуг
перевезення (ФОП ОСОБА_3.).

Станом на 21.05.2014 згідно ІС «Податковий
блок» існують розбіжності по
податковому кредиту між ПрАТ «ЧКПФ» та
ТОВ «Сіммбуд» за січень 2014 року в сумі
24739,77 грн ПДВ.

Як на підставу нікчемності укладених
угод позивача із ТОВ «Сіммбуд»
відповідач посилається на акт ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві №1022/26-55-22-07/38545822 від 03.04.2014 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Сіммбуд» щодо
підтвердження господарських відносин
за період з 01.01.2014 по 28.02.2014.

Враховуючи вищевикладене, в порушення
п. 44,6 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1,
п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу
України, ПАТ «Чернігівська
картонажно-поліграфічна фабрика»
завищено суму податкового кредиту з
ПДВ та занижено суму ПДВ, яка підлягає
нарахуванню та сплаті в бюджет; в
порушення п. 44.3, п. 44.6 ст. 44. п. 138.1. п. 138.2
ст. 138. ті. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України ПАТ «Чернігівська
картонажно-поліграфічна фабрика»
завищено витрати, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування
декларації з податку на прибуток
підприємства.

Враховуючи вищенаведене, ДПІ у м.
Чернігові ГУ Міндоходів у
Чернігівській області вважає
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення такими, що
прийняті на підставі та у повній
відповідності до норм податкового
законодавства та просить суд відмовити
в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, доводи
позовної заяви та заперечень на неї,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

ПАТ «Чернігівська
картонажно-поліграфічна фабрика»
(ідентифікаційний код 02469511)
зареєстровано в якості юридичної особи
виконавчим комітетом Чернігівської
міської ради 03.02.1994, що підтверджується
копією виписки з єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (т. 1 а. с. 37), копією
довідки АА № 605407 з єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (т. 1 а. с. 39), є
платником податку на додану вартість,
що підтверджується копією свідоцтва
про реєстрацію платника податку на
додану вартість № 200040889 (т. 1 а. с. 38),
взяте на податковий облік в органах ДПС
05.02.1994 за № 1839, що підтверджується актом
перевірки від 21.05.2014 № 1254/22/02469511 (т. 1 а. с.
11), ці факти сторонами не заперечується
та відповідно до ч. 3 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
не потребують доказуванню.

Судом встановлено, що на підставі пп.
20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 та ст. 82
Податкового кодекс України, відповідно
до направлення від 07.05.2014 № 1362 та наказу
від 07.05.2014 № 1373, було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку з питань достовірності,
повноти нарахування ПДВ по податковій
декларації з ПДВ за червень-грудень 2013
року у складі податкового кредиту
операцій з ТОВ «Континентмаш», за
січень 2014 року у складі податкового
кредиту операцій з ТОВ «Сіммбуд» та
декларації з податку на прибуток
підприємства за відповідний період з
вищевказаними контрагентами.

За результатами перевірки складено акт
від 21.05.2014 № 1254/22/02469511 (т. 1 а. с. 10-34), яким
встановлено порушення:

- п.44.3, п. 44.6 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198,
п. 200.1 п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу
України, в результаті чого позивачем
занижено суму податку на додану
вартість, яка підлягає нарахуванню та
сплаті в бюджет на загальну суму 244076,00
грн;

- п. 44.6 ст. 44, п.п. 14.1.27 п.п. 14.1 ст.14, п.п. 134.1.1
п. 134.1 ст. 134, п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9. п.
139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в
результаті чого підприємством було
занижено податок на прибуток на
загальну суму 231873 грн, а саме: за 2013 рік.

За результатами акту прийнято
податкові повідомлення рішення:

- від 05.06.2014 № (т. 1 а. с. 35), яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств на загальну суму
289841,00 грн, в т.ч. за основним платежем на
суму 231873,00 грн та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) на
суму 57968,00 грн;

- від 05.06.2014 № (т. 1 а. с. 36), яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання на загальну суму 305095,00 грн,
в т.ч. за основним платежем на загальну
суму 244076,00 грн та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) на
суму 61019,00 грн.

Згідно із ст. 3 Господарського кодексу
України господарська діяльність -
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Основними видами діяльності ПАТ
«Чернігівська картонажно-поліграфічна
фабрика» є виробництво гофрованого
паперу та картону, паперової та
картонної тари, виробництво паперових
канцелярських виробів,
брошурувально-палітурна діяльність і
надання пов'язаних із нею послуг,
діяльність посередників у торгівлі
товарами широкого асортименту, оптова
торгівля іншими товарами
господарського призначення, оптова
торгівля відходами та брухтом, що
підтверджується довідкою з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України (т. а. с. 39).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

З матеріалів справи вбачається, що у
перевіряємому періоді ПАТ
«Чернігівська картонажно-поліграфічна
фабрика» здійснювало господарську
діяльність із контрагентами ТОВ
«Континентмаш» та ТОВ «Сіммбуд».

Так, між ПАТ «Чернігівська
картонажно-поліграфічна фабрика» та
ТОВ «Континентмаш» було укладено
договір поставки від 12.06.2013 № 126 (т. 1 а.
с. 61-64), у відповідності до вимог якого
постачальник зобов'язується передати
покупцеві у власність товар, по
асортименту, ціні та кількості
вказаних у рахунках-фактурах та (або)
видаткових накладних, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
його в порядку, на умовах та у строки,
встановлені цим договором.

Договір підписано директорами
підприємств та скріплено печатками.

Реальність виконання вказаного
договору підтверджують наступні
первинні документи:

- рахунки-фактури (т. 1 а. с. 68, 75, 82);

- видаткові накладні ( т. 1 а. с. 69, 74, 80);

- податкові накладні (т. 1 а. с. 70, 76, 81);

- накази про відрядження (т. 1 а. с. 71, 77);

- посвідчення про відрядження ( т. 1 а. с.
72, 78);

- подорожні листи (т. 1 а. с. 73, 79);

- товарно-транспортна накладна (т. 1 а. с.
83-84);

- вантажно-розвантажувальні операції
(т. 1 а. с. 84);

- банківські виписки (т. 1 а. с. 65-67, 111-156).

Також, між ПАТ «Чернігівська
картонажно-поліграфічна фабрика» та
ТОВ «Континентмаш» було укладено
договір про технічне обслуговування
поліграфічного обладнання № 127 від
12.06.2013 (т. 1 а. с. 165-168), відповідно до умов
якого замовник доручає, а виконавець
бере на себе технічне обслуговування
техніки відповідно до списку машин
(технічних засобів), що вказаний у
договору, із зазначенням у ньому типів
та моделей. Виконавець виконує роботи
особисто, або за допомогою третіх осіб

Договір підписано директорами та
скріплено печатками.

Реальність цього договору
підтверджують наступні первинні
документи:

- банківські виписки (т. 1 а. с. 169);

- рахунки-фактури (т. 1 а. с. 170, 174, 178, 182, 186,
190);

- податкові накладні (т. 1 а. с. 171, 175, 179, 183,
187, 191);

- акти здавання-приймання послуг (т. 1 а.
с. 172-173, 176-177, 180-181, 184-185, 188-189, 192-193);

- інвентаризаційна справа (т. 1 а. с. 194-204).

Між ПАТ «Чернігівська
картонажно-поліграфічна фабрика» та
ТОВ «Сіммбуд» було укладено договір
поставки від 27.09.2013 № 556/1 (т. 1 а. с. 205-208),
відповідно до умов якого продавець
зобов'язується передати покупцеві у
власність товар, по асортименту, ціні
та кількості вказаних у
рахунках-фактурах та (або) видаткових
накладних, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити його в порядку, на
умовах та у строки, встановлені цим
договором.

Реальність вказаного договору
підтверджують наступні первинні
документи:

- картка рахунку (т. 1 а. с. 209-213);

- банківські виписки (т. 1 а. с.214-223);

- видаткові накладні (т. 1 а. с. 224, 232, 238,
159);

- рахунки-фактури (т. 1 а. с. 225, 233, 239, 160);

- податкові накладні (т. 1 а. с. 226, 234, 240,
161);

- товарно-транспортні накладні (т. 1 а. с.
227, 229, 235, 241, 242, 162);

- відомості про вантаж (т. 1 а. с. 228, 243);

- посвідчення про відрядження (т. 1 а. с.
230, 236, 244, 163);

- накази на відрядження (т. 1 а. с. 231, 237, 245,
164).

На виконання умов вищезазначених
договорів позивачем було укладено
договори-заявки із ФЛП ОСОБА_3 №
ДГ-000000017 від 29.07.2013 (т. 1 а. с. 85), № ДГ-00000016
від 29.07.2013 (т. 1 а. с. 90), № ДГ-000000018 від
29.07.2013 (т. 1 а. с. 95), № ДГ-00000019 від 27.08.2013 (т.
1 а. с. 103), № ДГ-00000020 від 27.08.2013 (т. 1 а. с. 108).

Договори підписано сторонами та
скріплено печатками.

Реальність цих договорів
підтверджують наступні первинні
документи:

- рахунки-фактури (т. 1 а. с. 86, 91, 96, 98, 104,
109);

- акти здачі-прийняття робіт (надання
послуг) (т. 1 а. с. 87, 92, 97, 105, 110);

- товарно-транспортні накладні (т. 1 а. с.
88, 93, 101, 106);

- вантажно-розвантажувальні операції
(т. 1 а. с. 89, 94, 102, 107);

- видаткові накладні (т. 1 а. с. 99);

- податкові накладні (т. 1 а. с. 100).

Отже, правовідносини за спірними
правочинами в повній мірі відображені
в бухгалтерському та податковому
обліку позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем було вчинено дії та
досягнуто конкретних результатів, які
визначають саме поняття господарської
операції - факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на стан
майна, капіталу, зобов'язань та
фінансових ресурсів.

Тобто, позивачем дотримано принцип
превалювання сутності над формою, який
закріплений в ст. 4 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" (превалювання
сутності над формою - операції
обліковуються відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми).

Суд вважає, що будь-які документи мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що договори мали на меті
настання реальних правових наслідків,
що обумовлені ними, оскільки товар
(роботи/послуги) був переданий, оплата
проведена, договори виконано сторонами
в повному обсязі.

Відповідно до статті 18 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців"
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін. Якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, є недостовірними і
були внесені до нього, то третя особа
може посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Суд звертає увагу на те, що на момент
вчинення правочину підприємства -
контрагенти позивача були
зареєстровані в якості юридичної особи
та платника податків, що
підтверджується актом перевірки (т. 1 а.
с. 10-34), ці факти сторонами не
заперечується та відповідно до ч. 3 ст. 72
Кодексу адміністративного судочинства
України не потребують доказуванню.

Отже у позивача не виникало сумнівів
щодо добросовісності його
контрагентів, оскільки товари
поставлялись, сторони претензій один
до одного не мали.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що на момент
укладення договору з контрагентом
позивач проявив належну обачність,
перевіривши необхідні документи
контрагента та чи здійснює він
господарську діяльність.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно із п. 185.1 статті 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є постачання товарів (послуг), місце
постачання яких розташоване на митній
території України.

Відповідно до п. 187.1 статті 187
Податкового кодексу України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Згідно із п. 188.1 ст.188 Податкового
кодексу України база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів, і збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п. 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, не
містить відокремленої вартості,
перелік (номенклатура) частково
поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом державної
податкової служби, та враховується при
визначенні загальних податкових
зобов'язань.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Суд звертає увагу на те, що податкові
накладні, видані ПАТ «Чернігівська
картонажно-поліграфічна фабрика»,
містять всі реквізити передбачені п.
201.1 ст. 201 ПК України, а тому згідно п. 201.10
ст. 201 ПК України вони є підставою для
нарахування податкового кредиту.

При цьому, з урахуванням норм статей 44
та 61 Податкового кодексу України саме
на контролюючі органи покладається
обов'язок контролювати правильність
формування даних податкового обліку
платників податків, у тому числі щодо
правильності складення та
достовірності первинних документів.

При дослідженні факту здійснення
господарської операції оцінюватися
повинні, перш за все, відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку. Відносини між
учасниками попередніх поставок
товарів, робіт, послуг не мають
безпосереднього впливу на дослідження
факту реальності господарської
операції, вчиненої між позивачем та
його контрагентами.

Не є обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Як на підставу нікчемності правочину
позивача з контрагентом ПАТ
«Чернігівська картонажно-поліграфічна
фабрика» відповідач посилається на акт
Бориспільської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Київській області від 04.04.2014 №
168/22-1/38337514 «Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Континентмаш»
щодо підтвердження господарських
відносин з постачальниками та
покупцями за жовтень 2012 року - лютий 2014
року», акт ДПІ у Печерському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві №1022/26-55-22-07/38545822
від 03.04.2014 «Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Сіммбуд» щодо
підтвердження господарських відносин
за період з 01.01.2014 по 28.02.2014».

Однак, такі посилання судом не
приймаються до уваги, зважаючи на
наступне.

Відповідно до статті 215 Цивільного
Кодексу України від 16.01.2003 № 435 (далі - ЦК
України) підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України, недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин) - у цьому разі визнання
такого правочину недійсним судом не
вимагається. Пунктом 1 статті 203 ЦК
України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити, зокрема,
моральним засадам суспільства, пунктом
5 статті 203 ЦК України передбачено, що
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно із статтею 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідними для чинності правочину.
Зокрема зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має
вчинятися у формі, встановлений
законом, правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ч. 1 ст. 228 ЦК України,
правочин спрямований на незаконне
заволодіння майном держави, вважається
таким, що порушує публічний порядок, а
отже, згідно з ч. 2 згаданої статті, є
нікчемним.

Частино 1 ст. 627 Цивільного кодексу
України передбачено, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Умовою для визнання недійсним
правочину, який суперечить інтересам
держави та суспільства, є встановлення
умислу в діях осіб, що уклали такий
правочин. При цьому, носіями
протиправного умислу юридичних осіб -
сторін такого правочину є посадові
особи цих юридичних осіб.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
сам по собі факт допущення, на думку
податкового органу, суб'єктом
господарювання порушень певних
встановлених законом правил
господарської діяльності,
здійснюваної на підставі певного
договору, не є безумовною підставою для
висновку про укладення такого договору
з метою, завідомо суперечною інтересам
держави і суспільства. Юридична
відповідальність має здійснюватися на
принципі законності, який полягає у
тому, що така відповідальність настає
за діяння, передбачені законом, та
застосовується у спосіб, визначений
законом.

Стосовно відповідальності позивача за
можливі протиправні дії його
контрагентів суд зазначає, що для
висновків про наявність порушень
податкового законодавства у діях
платника податків в обов'язковому
порядку необхідно з'ясувати можливу
обізнаність такого платника щодо
дефектів у правовому статусі його
контрагентів (відсутність реєстрації
їх як платників ПДВ, відсутність у
відповідних посадових осіб чи інших
представників контрагента повноважень
на складання первинних, розрахункових
документів, податкових накладних тощо).

Поряд з цим, будь-яких доказів щодо
обізнаності позивача про фіктивне
підприємництво юридичної особи, що є
контрагентом ПАТ «Чернігівська
картонажно-поліграфічна фабрика» та
здійснення ним незаконної фінансово -
господарської діяльності
представником відповідача суду не
надано.

Таким чином, за переконанням суду,
відповідач неправомірно поклав на
позивача відповідальність за можливі
протиправні дії його контрагента.

Крім того, в акті перевірки відсутні
посилання на ухиляння контрагентами
позивача від уплати податків та зборів,
визначення їм податкових зобов'язань,
винесення вироків посадовим особам
підприємств, або будь-які інші
відомості, які можуть бути визначені як
підстави та докази укладення угод з
метою, що порушує публічний порядок.

Доводи відповідача, що
товарно-транспортна накладна від 09.01.2014
№ 454452 та акт здачі-прийняття робіт
(надання послуг) № ОУ-000020 від 27.08.2013 не
відповідають дійсності та ведуть до
недійсності господарських операцій
спростовуються наданими позивачем
поясненнями, в яких він зазначив, що між
позивачем та ТОВ «Сіммбуд» було
укладено договір поставки № 556/1 від
27.09.2013 Згідно п. 2.1 цього договору
продавець (ТОВ «Сіммбуд») здійснює
постачання товару за погодженням
сторін. За погодженням між сторонами
було домовлено, що перевезення товару
буде відбуватися покупцем (ПАТ «ЧКПФ»).

09.01.2014 згідно ТТН № 454450 від 09.01.2014 було
здійснено транспортування товару,
згідно довіреності отримання якого
передбачено ОСОБА_5 Згідно реєстру
виданих та отриманих довіреностей було
видано довіреність на ОСОБА_5 на
отримання товару від ТОВ «Сіммбуд» за
№ 18651 від 09.01.2014.

На основі цього було виписано ТТН № 454450
від 09.01.2014, але помилково зазначено
невірний номер довіреності на
вантажоотримання та її дату (№ 9391 від
15.01.2014). Виявивши даний недолік було
здійснено виправлення в ТТН № 454450 від
09.01.2014 з зазначенням правильної
довіреності, але помилково не було
знищено ТТН, заповнену з невірно
довіреністю та надана перевіряючим на
перевірку, хоча належно оформлена ТТН є
в наявності, що підтверджується
матеріалами справи (т. 1 а. с. 227).

На підставі вище викладеного незначна
помилка в заповненні ТТН не веде до
недійсності господарської операції,
тим більше, що транспортування товару
відбувалось не одноразово, а видаткові
накладні оформлені у повній
відповідності до норм законодавства,
про що перевіряючими не заперечується.

Крім того, в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
14.01.2014 по справі № К/800/31054/13 з
аналогічним спором, зазначено, що
наявність товарно-транспортної
накладної не є обов'язковою умовою для
юридичних осіб, що здійснюють
перевезення для власних потреб. А отже,
її відсутність не може бути свідченням
нездійснення операцій. Разом з тим,
помилкове зазначення позивачем іншого
номеру договору (в нашому випадку номер
та дати довіреності) не є вирішальною
ознакою для визнання такої податкової
накладної недійсною, за умови якщо із
суті господарських операцій
вбачається їх реальний характер та
товарність.

Також, між позивачем та ТОВ
«Континентмаш» було укладено договір
поставки № 126 від 12 червня 2013 року.
Згідно п. 2.1 продавець (ТОВ
«Континентмаш») здійснює постачання
товару за погодженням сторін. За
погодженням між сторонами було
домовлено, що перевезення товару буде
відбуватися за рахунок ПАТ «ЧКПФ», в
даному випадку ФОП ОСОБА_3.

27.08.2013 ФОП ОСОБА_3 було здійснено
транспортування товару, на
підтвердження виконання якого було
складено акт здачі-приймання робіт
(надання послуг) № 000020 від 27.08.2013. В
зв'язку з неуважністю перевізник
оформив акт та поставив печатку про
виконання робіт, але підпис поставити
забув. Даний недолік був в подальшому
виправлений, що підтверджується листом
ФОП ОСОБА_3 від 25.07.2014 (т. 2 а. с. 58), але
помилково не було знищено акт без
підпису перевізника та наданий
перевіряючим на перевірку, хоча
належно оформлений та підписаний акт
здачі-приймання є в наявності, що
підтверджується матеріалами справи (т.
1 а. с. 110).

Тому, відсутність у первинних
облікових документах реквізитів,
напойменованих У статті 9 Закону «Про
бухгалтерський облік та бухгалтерську
звітність в Україні», само по собі не
заперечує факту поставки товару
(надання послуги) і не є безумовною
підставою для відмови у відрахуванні
ПДВ або отриманні бюджетного
відшкодування. Тим більше робити
висновки про недійсність операцій на
підставі двох документів, які в
подальшому були оформлені належним
чином, а самі операції підтверджені
контрагентами.

В свою чергу, судом встановлено, що
вищезазначені договори були виконані
сторонами в повному обсязі, товар
(роботи/послуги) отриманий, сторони
претензій один до одного не мають.

Таким чином, наявність належним чином
оформлених всіх первинних документів,
передбачених законодавством, є
підставою для формування валових
витрат та податкового кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав
людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД
проти Болгарії" (заява № 3991/03)
зазначено, що у разі якщо національні
органи за відсутності будь-яких
вказівок на безпосередню участь
фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ,
який нараховується у ланцюгу поставок,
або будь-яких вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж таки
застосовують негативні наслідки до
отримувача оподатковуваної ПДВ
поставки, який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано будь-яких інших
доводів та не подано жодних доказів,
які б ставили під сумнів реальність
виконання вказаних правочинів з
отримання позивачем товарів
(робіт/послуг), невідповідність цих
операцій дійсному економічному змісту,
або засвідчили б наявність інших
обставин, що підтверджують
недобросовісність позивача як
платника податків та виключають право
на формування валових витрат та
податкового кредиту.

Всі суми податку на додану вартість
сплаченого і віднесеного позивачем до
податкового кредиту, підтверджуються
податковими накладними, які
відповідають вимогам Податкового
кодексу України та відображають зміст
господарських операцій, в результаті
яких вони складені.

Необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Частиною 2 статті 161 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що при виборі правової
норми, що підлягає застосуванню до
спірних правовідносин, суд
зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Верховний суд України у справах з
аналогічним предметом спору
дотримується позиції, що судом
обов'язково має бути досліджено факт
вчинення господарських операцій, за
наслідками яких виникло право позивача
на формування податкового кредиту та
факт сплати позивачем сум податку
своїм контрагентам.

Вказаний факт не був спростований в
судовому засіданні представником
відповідача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірність
своїх рішень.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню.

Такий підхід узгоджується з практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у
справі «Компанія «Вестберґа таксі
Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції»
визначив, що «...адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі і поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.».

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов приватного
акціонерного товариства «Чернігівська
картонажно-поліграфічна фабрика», -
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у місті
Чернігові ГУ Міндоходів у
Чернігівській області від 05.06.2014 №
, № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь приватного акціонерного
товариства «Чернігівська
картонажно-поліграфічна фабрика»
судові витрати в сумі 487 (чотириста
вісімдесят сім) грн 20 коп.

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України
апеляційна скарга подається через
Чернігівський окружний
адміністративний суд, а її копія
надсилається апелянтом до суду
апеляційної інстанції, протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, а у
разі проголошення її вступної та
резолютивної частин, або прийняття її у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.
Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано,
або її подано з пропуском строку, у
поновленні якого було відмовлено, а у
разі вчасного подання апеляційної
скарги, з набранням законної сили
рішенням апеляційної інстанції, якщо
оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя
Д.В. Лобан