Справа № 25862/09
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2012-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 квітня 2012 рокусправа № 2а-3204/09/1170

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Проценко
О.А.

суддів: Ясенової Т.І.
Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Рябоченко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Кіровограді

на постанову: Кіровоградського
окружного адміністративного суду від
18.05.2009р. у справі № 2а-3204/09/1170

за позовом: Приватного підприємця
ОСОБА_1

до: Державної податкової інспекції у
м.Кіровограді

про: визнання недійсним податкового
повідомлення - рішення,

встановив:

Приватний підприємець ОСОБА_1 (далі по
тексту - позивач) звернувся до
Кіровоградського окружного
адміністративного суду з позовом про
визнання нечинними податкових
повідомлень - рішень Державної
податкової інспекції у м.Кіровограді
(далі - відповідач, податковий орган):

- №/0 від 26.09.2008 p., №/1 від
17.11.2008 р., №/2 від 30.01.2009 p., якими
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в сумі 59 621,63 грн.;

- №/0 від 26.09.2008 p., №/1 від
17.11.2008р. та №/2 від 30.01.2009 p., якими
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 4 590,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалось, що вищевказані податкові
повідомлення-рішення, винесені
податковим органом на підставі акту
перевірки №91/1710/НОМЕР_1 від 12.09.2008 р. за
наслідками планової документальної
перевірки з питань дотримання
позивачем вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2005 року по
30.06.2008 року, суперечать нормам
податкового законодавства, оскільки
ґрунтуються на помилкових висновках
податкового органу. Так, стверджує
позивач, висновки податкового органу,
викладені в акті перевірки, стосовно
заниження податкового зобов'язання в
сумі 59621,63 грн. є неправомірними,
оскільки відповідно до ст.5 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.1998 р. №727/98 у
разі порушення вимог щодо обсягу
виручки (500 тис. грн.) чи кількості осіб,
що перебувають у трудових відносинах з
приватним підприємцем (10 осіб), платник
єдиного податку має перейти на
загальну систему оподаткування, обліку
та звітності, починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу). Позивач
зазначає, що оскільки за І півріччя 2007
року загальний обсяг отриманої ним
виручки перевищив 500 тис. грн., то 07.06.2007
року він подав заяву до ДПІ у
м.Кіровограді про перехід на загальну
систему оподаткування з 01.07.2007 р., тобто
з третього кварталу 2007 року позивач
перейшов на загальну систему
оподаткування, як того вимагає
законодавство. Крім того, позивач
зазначає, що в один і той же звітний
період неможливо одночасно
застосувати загальну та спрощену
системи оподаткування. І оскільки
позивач перебував на спрощеній системі
оподаткування, то він відповідно до ст.
6 вищевказаного Указу звільняється від
сплати податку з доходів фізичних осіб.

Позивач також зазначає, що
застосування податковим органом
непрямого методу при визначенні
понесених ним витрат суперечить
вимогам чинного законодавства,
оскільки вказаний метод
застосовується у разі відсутності
окремих документів обліку, в той час, як
позивач для перевірки надав банківські
виписки, зі змісту яких можна
встановити обсяг валових витрат за
перевіряємий період.

Позивач також не погоджується з
висновком податкового органу про
застосування штрафних санкцій з
податку на додану вартість в розмірі
4590,00 грн. за неподання податкової
декларації з податку на додану
вартість, оскільки він не був
зареєстрований платником податку на
додану вартість, а тому не повинен був
подавати таку декларацію.

Постановою суду першої інстанції позов
задоволено. Суд погодився з позицією
позивача та зазначив, що спеціальним
законодавчим актом, який регламентує
порядок оподаткування прибутків,
отриманих суб'єктом підприємницької
діяльності, що сплачує єдиний податок,
є Указ Президента України „Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва" (далі - Указ). Що
виходячи зі змісту положень ст.1 Указу
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для
суб'єктів малого підприємництва, в тому
числі до фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.
Суд не прийняв до уваги посилання
податкового органу щодо автоматичного
переходу та перебування позивача з
12.04.2007 року по 30.06.2007 року на загальній
системі оподаткування в зв'язку з
допущеним ним перевищенням граничного
обсягу виручки, оскільки
законодавством не передбачено
будь-яких наслідків перевищення умов,
встановлених п. 1 Указу, окрім обов'язку
платника єдиного податку перейти на
загальну систему оподаткування, Указом
також визначено час такого переходу -
наступний звітний період (квартал).

Не погодившись з висновками суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду та прийняти
нове рішення, яким відмовити позивача в
задоволенні позовних вимог. На
обґрунтування апеляційних вимог
відповідач зазначає, що судом невірно
застосовано норми матеріального права.
Так, відповідач наполягає на тому, що
проведеною перевіркою встановлено
перевищення ОСОБА_1 обсягу виручки від
здійснення підприємницької
діяльності, що дозволяє перебувати на
спрощеній системі оподаткування за
перше півріччя 2007 року на суму 529 970,00
грн., а з 12.04.2007 р. позивачем не включено
до складу валового доходу кошти
отримані ним за продукцію, що надійшли
на розрахунковий рахунок з 12.04.2007 р. по
30.06.2007 р. в сумі 529 970,00 грн. При цьому
відповідач вказує, що оскільки позивач
перевищив граничний обсяг виручки від
здійснення підприємницької
діяльності, що дозволяє перебувати на
спрощеній системі оподаткування, то
перевіряючими правомірно включено
суму перевищення до складу річного
оподатковуваного доходу. Окрім того,
відповідач зазначає, що податковим
органом правомірно визначено валові
витрати у відсотках, оскільки позивач
не надав на перевірку документальні
докази їх понесення за період з 12.04.2007 р.
по 30.06.2008 р. Також відповідач вказує, що
ОСОБА_1 в порушення вимог чинного
законодавства, не зареєструвався
платником податку на додану вартість
та не подавав відповідну податкову
декларацію. Що і стало підставою
застосування відповідних наслідків.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції.

Так, матеріалами справи встановлено, що
з 01 вересня 2008 року по 12 вересня 2008 року
податковим органом на підставі
направлення на перевірку №1259/011280 від
01.09.2008 р. проведено планову
документальну перевірку з питань
дотримання позивачем як платником
податку вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2005 року по
30.06.2008 року (а.с.167-169). За результатами
перевірки складено акт №91/1710/НОМЕР_1
від 12.09.2008 р. (с. 18-37), в якому
зазначається про порушення позивачем:

- п. 1 Указу президента України від
03.07.1998 р. №727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»
перевищення обсягу виручки 500000 грн.;

- п. 4 ст. 14 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 26.12.1992 р. №13-92 та
ч. «б» п. п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України
Іро порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами
державними цільовими фондами» від
21.12.2000 р. №2181-111 не подано декларації про
)ходи за період з 12.04.2007 р. по 30.06.2007 р., III -
IV квартали 2007 року та І квартал 2008 року;

- ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» позивачу донараховано
податок з доходів фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності в
сумі 59621,63 грн., в тому числі: за період з
12.04.2007 року по 30.06.2007 року в сумі 59621,63
грн.;

- ч. «а» п. п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами державними цільовими
фондами» не одання декларації з
податку на додану вартість за жовтень -
грудень 2005 року, січень - грудень 2006
року, липень - грудень 2007 року та січень
- червень 2008 року а п. п. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4
Порядку заповнення та подання
податкової декларації з податку на
додану вартість від 30.08.1997 р. №166;

- ст. 9 Закону України «Про
державний реєстр фізичних осіб
платників податків а інших
обов'язкових платежів» від 22.12.1994 р.
№320/94-ВР та п. п. «б» п. 19.2 ст. 9 Закону
України «Про податок з доходу фізичних
осіб» від 22.05.2003 р. №889-ІУ не включено
розрахунок форми 1-ДФ за І - II квартали
2007 року виплачені доходи з ознакою
доходу « 42» ПП ОСОБА_2

На підставі акту перевірки
№91/1710/НОМЕР_1 від 12.09.2008 р. ДПІ у
м.Кіровограді було винесено податкові
повідомлення-рішення:

-№/0 від 26.09.2008 р., яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в сумі 59 621,63 грн. (а.с.15);

-№/0 від 26.09.2008 р., яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 4 590,00 грн. (а.с.12).

За результатами адміністративного
оскарження позивачем вказаних рішень
відповідно до ст. 5 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними та цільовими фондами» від
21.12.2000 р. №2181 податковим органом
прийняті спірні податкові
повідомлення-рішення №/1 від
17.11.2008 р., №/2 від 30.01.2009 p., якими
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в сумі 59 621,63 грн., та
податкові повідомленні-рішення
№/1 від 17.11.2008р. та №/2 від
30.01.2009 p., якими позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 4 590,00 грн.

Судом також встановлено, що в
перевіряємому періоді, тобто з 01.07.2005р.
по 30.06.2008 р., ОСОБА_1 перебував на
загальній системі оподаткування з
01.10.2005 р. по 31.12.2006 р. та з 01.07.2007 р. по
30.06.2008 р.

У період з 01.01.2007 р. по 30.06.2007 р. ОСОБА_1
перебував на спрощеній системі
оподаткування та мав свідоцтво
платника єдиного податку Серії НОМЕР_2
від 08.12.2006 р. (а.с.21) на оптову торгівлю
продуктами харчування.

Як свідчать матеріали справи,
перебуваючи на спрощеній систем
оподаткування за перше півріччя 2007
року, позивач отримав виручку в розмірі
1029970,00 грн., що підтверджується
первинними документами (а.с.78-118, 134-154) та
не заперечувалось позивачем в судовому
засіданні.

Аналіз матеріалів справи та норм права,
які регулюють спірні правовідносини,
показав наступне.

Згідно зі ст. 1 Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.1998 р. №727/98
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для таких
суб'єктів малого підприємництва:
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500тис. грн.

Відповідно до п.5 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» від
03.07.1998 р. №727/98, у разі порушення вимог,
установлених статтею 1 цього Указу,
платник єдиного податку повинен
перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

07 липня 2007 року позивачем була подана
до Державної податкової інспекції в
м.Кіровограді заява про перехід на
загальну систему оподаткування з 01.07.2007
року (а.с.56), тобто вимоги законодавства
були виконані.

Колегія суддів також погоджується
стосовно помилковості позиції
податкового органу при застосуванні
законодавства щодо нарахування та
сплати податку з доходів фізичних осіб.

Так, донарахування податку з доходів
фізичних осіб за спірними податковими
повідомленнями-рішеннями відбулось на
підставі поданого звіту позивача за 2
квартал 2007 року (а.с.57) суб'єкта малого
підприємництва - фізичної особи -
платника єдиного податку, впродовж
якого на ОСОБА_1 розповсюджувалися
пільги, надані суб'єктам, що обрали
спрощену систему оподаткування -
єдиний податок.

Відповідач посилається на п.п.9.12.2
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», згідно з яким якщо
фізична особа - суб'єкт підприємницької
діяльності або фізична особа, яка
сплачує ринковий збір, отримує інші
доходи, ніж визначені п. 12.1 цього
пункту, то такі доходи оподатковуються
за загальними правилами, встановленими
цим Законом для платників податку, що
не є такими суб'єктами підприємницької
діяльності. Якщо підприємець від
здійснення підприємницької
діяльності, отримав інші доходи, ніж
доходи, які можуть обкладатися таким
податком згідно з правилами,
встановленими спеціальним
законодавством з питань спрощеної
системи оподаткування, такий
підприємець, на думку податкового
органу, повинен сплатити з цих доходів
(тобто із суми перевищення понад 500 000,00
грн.) податок з доходів фізичних осіб.

Разом з тим, з огляду на те, що суб'єкт
малого підприємництва сплачує податок
з доходів фізичних осіб у складі
єдиного податку, відповідно до змісту
п. 6 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником ані податку з
доходів фізичних осіб, ані податку на
додану вартість. Така позиція
вироблена Вищим адміністративним
судом України та викладена в хвалі від
22.10.2008 року у справі за позовом фізичної
особи підприємця до ДПІ у
Святошинському районі м.Києва.

Згідно з п. 5 Постанови Кабінету
Міністрів України від 16.03.200 року № 507
Про роз'яснення Указу Президента
України від 3 липня 1998 р. N 727", на
суб'єктів малого підприємництва -
фізичних осіб, які відповідно до абзацу
четвертого частини першої статті 6 не є
платниками податку на доходи фізичних
осіб, не поширюються вимоги розділу IV
Декрету Кабінету Міністрів України від
26 грудня 1992 р. N 13 Про прибутковий
податок з громадян" (у частині доходів
від провадження підприємницької
діяльності, що здійснюється відповідно
до зазначеного Указу).

За приписами п. 9.12. ст. 9 Закону України
„Про податок з доходів фізичних осіб"
оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою від продажу нею
товарів та надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без творення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань,
урахуванням норм цього пункту.

Коллегія суддів погоджується, що
спеціальним законодавством у спірних
правовідносинах, яке регламентує
порядок оподаткування прибутків,
отриманих суб'єктом підприємницької
діяльності, що сплачує єдиний податок,
є Указ Президента України „Про
спрощену стему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва".

Виходячи зі змісту положень ст.1
вищевказаного Указу спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується для суб'єктів малого
підприємництва, в тому числі до
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.
При цьому Наслідки перевищення
зазначених показників визначені
вказаними нормами.

Посилання податкової інспекції в
м.Кіровограді щодо автоматичного
переходу та перебування з 12.04.2007 року по
30.06.2007 року ОСОБА_1 на загальній системі
оподаткування в зв'язку з допущеним ним
перевищенням граничного обсягу
виручки є необґрунтованими в зв'язку з
тим, що законодавством не передбачено
будь-яких наслідків перевищення вимог
встановлених п. 1 Указу, окрім обов'язку
платника єдиного податку перейти на
загальну систему оподаткування та
визначено час такого переходу -
наступний звітний період (квартал).

Більш того, прямого посилання ані Закон
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», ані Декрет Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян», ані Указ
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» про підстави та
порядок оподаткування податковими
органами доходів суб'єктів
підприємницької діяльності, які
сплачують єдиний податок та перевищили
у звітному періоді встановлений ліміт,
не містять. Більш того, зазначені
нормативні акти не містять підстав для
висновків податкового органу про
переведення платника єдиного податку
на загальну систему оподаткування з
періоду, в якому встановлено
перевищення ліміту, та відповідно
нарахування податку з доходів фізичних
осіб за період сплати позивачем
єдиного податку.

Суд першої інстанції, приймаючи
рішення, в своїй постанові наводить
висновки Європейського Суду з прав
людини у справі «Таммер проти Естонії»,
де наголошено, що однією з вимог, яка
випливає з поняття «встановлене
законом», є передбачуваність
наслідків. Правова норма не вважається
«законом», якщо вона не сформульована
достатньо чітко для того, щоб
громадянин міг регулювати власну
поведінку: громадянин повинен мати
змогу, користуючись, у разі потреби,
відповідною допомогою, передбачити (у
розумних межах і за певних обставин),
які наслідки може мати конкретний
вчинок.

Статтею 2 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» передбачено, що
доходи, отримані від здійснення
підприємницької діяльності, що
обкладається єдиним податком, не
включаються до складу сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками
звітного року такого платника та осіб,
що перебувають з ним у трудових
відносинах, а сплачена сума єдиного
податку є остаточною і не включається
до перерахунку загальних податкових
зобов'язань як самого платника податку,
так і осіб, які перебувають з ним у
трудових відносинах, включаючи членів
його сім'ї, які беруть участь у
»підприємницькій діяльності.

Підпунктом 4.3.25 пункту 4.3 статті 4 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб" передбачено, що до доходів, які не
включаються до складу загального
місячного або річного
оподатковуваного доходу, відноситься
дохід (прибуток), одержаний
самозайнятою особою від здійснення нею
підприємницької або незалежної
професійної діяльності, якщо така
особа обрала спеціальну (спрощену)
систему оподаткування такого доходу
(прибутку) відповідно до закону.
Зазначені правові норми
застосовуються до суб'єктів
підприємницької діяльності фізичних
осіб - підприємців незалежно від
отриманого обсягу виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) та спростовують висновки
перевірки ДПІ у м. Кіровограді.

За частиною 2 статті 5 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»
суб'єкти малого підприємництва несуть
відповідальність за правильність
обчислення, своєчасність подання
розрахунків та сплати сум єдиного
податку згідно з законодавством
України. Проте, до цього часу
відповідальність осіб, що сплачують
єдиний податок та перевищують обсяг
реалізації законодавством не
встановлена, у якості заходу
відповідальності передбачений лише
перехід з наступного звітного періоду
на загальну систему оподаткування.

При визначенні позивачеві податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб відповідач здійснював
обрахунки з суми перевищення
граничного обсягу виручки з 12.04.2007 року
по 30.06.2007 року (а.с.61-зворотній бік, 160), що
не заперечується сторонами справи. При
цьому відповідачем вирахувано суму
валових витрат на підставі п.13 Розділу
IV Інструкції про оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю,
затвердженої наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 21.04.1993 р. №12. Так, відповідно
до п. 13 Розділу IV Інструкції про
оподаткування доходів фізичних від
зайняття підприємницькою діяльністю,
затвердженої наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 21.04.1993 р. №12 загальним
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий дохід, тобто різниця
між цим доходом (виручкою у грошовій та
натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами у відсотках до валового доходу,
наведеними у додатку №6 до цієї
Інструкції. Проте, дана норма не
визначає конкретного переліку
документів, якими можуть бути
підтверджені валові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач на підтвердження одержаних
доходів та понесених витрат надав на
перевірку податковому органу
підтверджуючі банківські документи
(виписки банку), що відображено п. п. 4 п.
2.1. акту перевірки (а.с.20), які :
досліджені перевіряючим під час
перевірки, що не заперечувалось
відповідачем, банківські виписки за
період з 01.01.2007 р. по 12.04.2007 р. (а.с.134-156) та
за 12.04.2007 р. по 30.06.2007 р. (а.с.78-101), які
відображають рух коштів по
банківському рахунку позивача.

Як зазначає відповідач, виручку від
реалізації продукції та товарів
позивача відповідачем вирахувано на
підставі банківських виписок та книги
обліку доходів та витрат, зі змісту
яких можна встановити суму отриманого
доходу, а також призначення платежу в
контексті щодо отримання доходів саме
в межах підприємницької діяльності, що
є достатнім для відповідного
визначення обсягу виручки.

З урахуванням викладеної в акті
перевірки позиції податкового органу
щодо перебування позивача з 12.04.2007 року
на загальній системі оподаткування в
зв'язку з допущенням перевищення
граничного обсягу виручки, суд вважає,
що відповідачем також безпідставно при
визначенні податкового зобов'язання
податку з доходів фізичних осіб
неприйнято до уваги наданих позивачем
на перевірку документальних доказів
понесених витрат, а саме - банківських
виписок, які дають можливість
здійснити аналіз таких витрат на
предмет їх понесення саме щодо
здійснення підприємницької діяльності
та які є відповідними доказами
внесення таких витрат в розумінні п.5.3.9
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» з огляду на
позицію відповідача, викладену в
письмових поясненнях.

Таким чином суд дійшов вірного
висновку щодо обґрунтованості
позовних вимог в частині скасування
податкових повідомлень-рішень №/0
від 26.09.2008 p., №/1 від 17.11.2008 p.,
№/2 від 01.2009 p., якими Державною
податковою інспекцією в м.Кіровограді
суб'єкту підприємницької діяльності
фізичній особі ОСОБА_1 визначено
податкове зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб в сумі 59 621,63 грн.

Щодо висновку податкового органу
стосовно того, що позивач ОСОБА_1 не
подав декларацію з податку на додану
вартість за жовтень-грудень 2005 року,
січень-грудень 2006 року, липень-грудень
2007 року та січень-червень 2008 р., що, на
думку відповідача, є порушенням та п. п.
4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Порядку заповнення та
подання податкової декларації з
податку на додану вартість від ,08.1997р.
№166, слід зазначити наступне.

За ст.2 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997 р. ЗІ68/97-ВР
платником податку є будь-яка особа, яка
здійснює або планує здійснювати
господарську діяльність та
реєструється за своїм добровільним
рішенням с платник цього податку;
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник цього податку; імпортує товари
(супутні послуги) в обсягах, що
підлягають оподаткуванню цим додатком
згідно з нормами цієї статті; а також
будь-яка особа, яка за своїм
добровільним рішенням зареєструвалася
платником податку.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» платник
податків самостійно обчислює суму
податкового зобов'язання, яку зазначає
у податковій декларації, крім випадків,
передбачених підпунктом «г» підпункту
4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї
статті.

Згідно з п.14 Положення про реєстрацію
платників податку на додану вартість,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
1.03.2000 р. №79 датою реєстрації особи
платником податку на додану вартість,
яка вноситься до реєстру та
зазначається у Свідоцтві, є дата, що
відповідає даті здійснення запису в
Реєстрі про таку реєстрацію.

На підставі п. 2.3.1 ст. 2 Закону України
«Про податок на додану вартість» особа
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник податку у разі, коли загальна
сума д здійснення операцій з поставки
товарів (послуг), у тому числі з
використанням жальної або глобальної
комп'ютерної мережі, що підлягають
оподаткуванню згідно цим Законом,
нарахована (сплачена, надана) такій
особі або в рахунок зобов'язань третім
особам, протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно перевищує
30 000,00 гривень (без урахування податку
на додану вартість).

При цьому, якщо обсяг оподатковуваних
операцій особи протягом звітного
податкового періоду перевищує суму,
визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 цього Закону, г більше ніж у два
рази, така особа зобов'язана надіслати
податковому органу заяву про
реєстрацію протягом двадцяти
календарних днів, наступних за таким
звітним податковим періодом. Особа, що
не надсилає таку заяву у таких випадках
та у такі строки, несе відповідальність
за ненарахування або несплату цього
податку на рівні зареєстрованого
платника без права нарахування
податкового кредиту та отримання
бюджетного відшкодування.

Як вбачається зі змісту акту перевірки
та підтверджено сторонами в судовому
засіданні, ОСОБА_1 з 01.07.2007 року, тобто з
моменту переходу на загальну систему
оподаткування підприємницька
діяльність не здійснювалась та доходи
не гримувались. За таких обставин
штрафні санкції відповідачем
податковим повідомленням-рішенням
Ь/0 від 26.09.2008 р., визначено за
неподання податкової декларації з
податку на додану вартість в сумі 4 590,00
грн. (170,00 грн. х 27 періодів) (а.с.173) в
зв'язку з допущеним, на думку
відповідача, порушенням п. п. 4.1.1 п. 4.1 ст.
4 Порядку заповнення та подання
податкової декларації з податку на
додану вартість від 0.08.1997 р. №166.

У відповідності до п. п. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4
Порядку заповнення та подання
податкової декларації з податку на
додану вартість від 30.08.1997 р. №166,
декларація одається платником
незалежно від того, виникло у звітному
(податковому) періоді всього податкове
зобов'язання чи ні, тобто незалежно від
стану фінансово - господарської
діяльності платника податку.

Враховуючи те, що згідно з п.1.2. Порядку
заповнення та подання податкової
декларації з податку на додану
вартість від 30.08.1997 р. №166, декларація
подається о податкового органу за
місцем реєстрації особою, яка
зареєстрована платником податку на
додану вартість згідно з вимогами
Закону України від 3 квітня 1997 року
ОІ68/97-ВР «Про податок на додану
вартість», суд вважає, що до ОСОБА_1 і
штрафні санкції за не подачу
податкової декларації з податку на
додану вартість застосовані бути не
можуть за відсутності обов'язку
подання такої декларації, а тому
податкові повідомлення-рішення
№/0 від 26.09.2008 р., №/1 від 7.11.2008
р., №/2 від 30.01.2009 р., якими
Державною податковою інспекцією у
м.Кіровограді ОСОБА_1 визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 4 590,00 грн.
підлягають визнанню нечинними.

За встановлених обставин аналіз норм
права, які регулюють спірні
правовідносини, показав, що доводи
апелянта не спростовують висновків
суду. Рішення суду є обґрунтованим та
законним, що виключає можливість його
скасування. Апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

ухвалила :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Кіровограді
на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від
18.05.2009р. у справі № 2а-3204/09/1170 залишити
без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 18.05.2009р. у
справі № 2а-3204/09/1170 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ст.254 КАС України та може
бути оскаржена згідно зі ст.212 КАС
України.

Дата виготовлення повного тексту
ухвали 28.07.2014р.

Головуючий:
О.А. Проценко

Суддя:
Т.І. Ясенова

Суддя:
А.В. Шлай