Справа № 810/956/13-а
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2014 року
м. Київ К/800/58403/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області на ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12 листопада 2013 року та постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 04 квітня 2013
року по справі № 810/956/13-а за позовом
Приватного акціонерного товариства
«ДПД Україна» до Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «ДПД
Україна» звернулось суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 07 лютого 2013 року, № від 07
лютого 2013 року, № від 18 лютого 2013
року.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 04 квітня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року у даній справі позов задоволено
з огляду на правомірність заявлених
вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем було
проведено планову виїзну
документальну перевірку Приватного
акціонерного товариства «ДПД Україна»
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2012
року.

За результатами перевірки було
встановлено порушення вимог позивачем
податкового законодавства, що призвело
до завищення від'ємного значення
об'єкта оподаткування податку на
прибуток на суму 77220,00 грн., заниження
податку на додану вартість на загальну
суму 500366,00 грн., а також порушення
правил касової дисципліни, що потягло
за собою застосування штрафних санкцій
у сумі 11400,00 грн.

На підставі та на виконання висновків
зазначеного акту перевірки,
відповідачем були прийняті спірні
податкові повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов, суди виходили з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

У п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу
України встановлено, що витрати, які
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються, зокрема, із
витрат операційної діяльності та інших
витрат.

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1, п.138.6 наведеної
статті витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати. Собівартість
придбаних та реалізованих товарів
формується відповідно до ціни їх
придбання з урахуванням ввізного мита
і витрат на доставку та доведення до
стану, придатного для продажу.

За приписами п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів.

Відповідно до п. 138.4 та п. 138.5 ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг. Інші
витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку, з урахуванням
того, що датою здійснення витрат,
нарахованих платником податку у
вигляді сум податків та зборів,
вважається останній день звітного
податкового періоду, за який
проводиться нарахування податкового
зобов'язання з податку та збору.

За приписами п.139.1.9 ст. 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат - витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Судами встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що всі необхідні
первинні бухгалтерські документи є в
наявності у позивача.

У п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу
України встановлено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема, з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

У п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України визначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту (п.
201.10 ст. 201 ПК України).

Як було вірно встановлено судами, факт
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентами
підтверджується наявними в матеріалах
справи первинними документами,
виписаними позивачу його
контрагентами. Жодних доказів, які б
підтверджували порушення з боку
позивача при укладанні договорів
публічного порядку, відповідачем не
надано. На час укладання договорів із
позивачем, його контрагенти були
платниками ПДВ згідно чинного
законодавства та належним чином
зареєстрованими у Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, тобто мали
достатній об'єм правоздатності для
укладення спірних угод.

Крім того, згідно до пункту 3.7 Положення
про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні, яке
затверджено постановою Правління
Національного банку України від 15.12.2004
року № 637, приймання одержаної з банку
готівки в касу та видача готівки з каси
для здавання її до банку оформляються
відповідними касовими ордерами
(прибутковим або видатковим) з
відображенням такої касової операції в
касовій книзі.

Документом, що свідчить про здавання
виручки до банку, є відповідна
квитанція до прибуткового документа
банку на внесення готівки, засвідчена
підписами відповідальних осіб банку та
відбитком печатки (штампа) банку.
Документом, що свідчить про здавання
виручки до банку через інкасаторів, є
копія супровідної відомості до сумки з
готівковою виручкою (готівкою),
засвідчена підписом та відбитком
печатки інкасатора-збирача.

У пункті 3.10 зазначеного Положення
прямо передбачено, що у касових
ордерах, які оформляються на загальну
суму проведених підприємством касових
операцій (видача готівки за
видатковими відомостями, спеціальними
платіжними засобами, здавання готівки
до банку, отримання готівки з банку за
чеком та оприбуткування її в касі тощо),
реквізит «Одержав» або «Прийнято від»
не заповнюється.

За приписами пункту 2.8. Положення
підприємства можуть тримати в
позаробочий час у своїх касах
готівкову виручку (готівку) в межах, що
не перевищують установлений ліміт
каси. Готівкова виручка (готівка), що
перевищує встановлений ліміт каси,
обов'язково здається до банків для її
зарахування на банківські рахунки.
Відокремлені підрозділи підприємств -
юридичних осіб можуть здавати
готівкову виручку (готівку)
безпосередньо до кас таких юридичних
осіб або до будь-якого банку для її
переказу і зарахування на банківські
рахунки зазначених юридичних осіб. За
відсутності банків готівкова виручка
(готівка) для переказу на банківські
рахунки підприємства може здаватися до
операторів поштового зв'язку та
небанківських фінансових установ, які
мають ліцензію Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України на здійснення переказу коштів.
Здавання готівкової виручки (готівки)
здійснюється самостійно або через
відповідні служби, яким згідно із
законодавством України надане право на
перевезення валютних цінностей та
інкасацію коштів.

За змістом пунктів 1 та 2 Глави 5 Розділу
3 Інструкція з організації інкасації
коштів та перевезення валютних
цінностей у банківських установах в
Україні, що затверджена постановою
Правління Національного банку України
від 14 лютого 2007 року №45, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 03
березня 2007 року за №181/13448 інкасація
коштів здійснюється підрозділом
інкасації банківської установи з
дотриманням вимог цієї Інструкції,
Положення та на підставі договорів,
укладених відповідно до вимог
законодавства. Під час інкасації
коштів використовуються явочна картка
і супровідна відомість до сумки з
готівкою або супровідний касовий ордер
до сумки з валютними цінностями й інші
документи, визначені в Положенні.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області відхилити.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року та постанову Київського
окружного адміністративного суду від 04
квітня 2013 року по справі № 810/956/13-а
залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.