Справа № 872/16263/13
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2014 рокусправа № 804/12320/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк
І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.,

без представників сторін;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
жовтня 2013 р. у справі № 804/12320/13-а

за позовом Дніпропетровського
обласного відділення фонду
соціального захисту інвалідів

до Товариства з обмеженою
відповідальністю"Об'єднані системи
України"

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

"20" вересня 2013 р. Дніпропетровське
обласне відділення фонду соціального
захисту інвалідів звернулось до суду з
адміністративним позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю"Об'єднані системи
України" в якому просило стягнути
заборгованість зі сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 66 663,56 грн. та пеню за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 13,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач не забезпечив
працевлаштування інвалідів у
відповідній кількості та не сплатив
вчасно адміністративно-господарські
санкції за нездійснення
працевлаштування інвалідів у 2012 році.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
жовтня 2013 р. у справі № 804/12320/13-а в
задоволенні адміністративного позову
Дніпропетровського обласного
відділення фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Об'єднані системи
України" про стягнення заборгованості -
відмовлено.

Постанову суду мотивовано
правомірністю дій відповідача в
розумінні вимог Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», а саме
підприємством створено належну
кількість робочих місць для інвалідів,
щомісячно подавались звіти до центру
зайнятості про наявність вакантних
посад.

Не погодившись з постановою суду,
Дніпропетровським обласним
відділенням фонду соціального захисту
інвалідів подано апеляційну скаргу,
згідно якої особа, яка подає апеляційну
скаргу просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 18 жовтня 2013
р. у справі № 804/12320/13-а, як таку що
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Вважає, що суд не в повному обсягу
дослідив обставини по справі та
помилково застосував норми
матеріального права. Так скаржник
зазначає, що законом визначено, що
штрафні санкції є альтернативним
зобов'язанням відповідача, який
повинен або дотримати норматив робочих
місць для інвалідів, або сплатити
штрафні санкції.

Відповідач надав до суду письмові
заперечення на апеляційну скаргу, в
яких посилаючись на те, що Товариством
вжито всіх заходів щодо
працевлаштування інвалідів шляхом
створення робочих місць для інвалідів
та самостійного підбору необхідних
кадрів для виконання встановлено
законодавством нормативу, просить
залишити оскаржувану постанову без
змін, а вимоги апеляційної скарги без
задоволення.

Сторони по справі про час і місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення.

До судового засідання не з'явились
представники сторін. Жодних клопотань,
повідомлень про причини неявки до суду
не надходило, підстави відсутності
представників сторін суду не
повідомлені.

З урахуванням наявних в справі
матеріалів, нез'явлення в судове
засідання представників сторін не
перешкоджає розгляду скарги.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги, внаслідок наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем до Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів поданий
звіт за формою 10-ПІ від 10.01.2013 року про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2012 рік відповідно до
якого: середньооблікова кількість
штатних працівників облікового складу
становить 118 осіб; кількість інвалідів -
штатних працівників, які повинні
працювати на робочих місцях, створених
відповідно до вимог ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
становить 5 осіб; середньооблікова
кількість штатних працівників, яким
відповідно до законодавства
встановлено інвалідність 4 особи.

Із звітів відповідача, поданих до
Ленінського районного центру
зайнятості за формою статистичної
звітності № 3-ПН, затвердженої наказом
Державного комітету статистики №420 від
19.12.05 року, товариство в 2012 році
належним чином інформувало центр
зайнятості про наявність вільних місць
на підприємстві та потребу у
направленні йому центром зайнятості
інвалідів для працевлаштування.

Крім того, з липня 2012 року відповідачем
самостійно працевлаштовано особу з
обмеженими можливостями, тобто з липня
2012 року відповідачем в повному обсягу
виконано норматив з працевлаштування
інвалідів передбачений ст.. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні».

Позивач, вказуючи, що оскільки
чисельність інвалідів - штатних
працівників відповідача повинна
складати 5 осіб, а фактично
працевлаштовано 4 особи з інвалідністю,
при тому, що Фонд оплати праці штатних
працівників складає 7 866 300 грн., а
середньорічна заробітна плата одного
штатного працівника складає - 66 663,56
грн., з відповідача слід стягнути
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 66 663,56 грн. та пеню за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 13,33 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову зазначив, що діюче
законодавство покладає саме на
державну службу зайнятості здійснення
пошуку підходящої роботи для інвалідів
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

Колегія суддів вважає можливим
погодитись з висновками суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Так, за змістом статті 19 Закону № 875-XII
для підприємств, установ, організацій
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Частиною першою статті 20 Закону № 875-XII
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України "Про систему
оподаткування" від 25.06.91 р. №1251-XII, а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Разом з тим відповідно до частини
першої статті 218 ГК підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито всіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18-1 Закону № 875-XII
пошук підходящої роботи для інваліда
здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Разом з тим, відповідач щомісяця
протягом 2012 року звітував перед
Ленінським районним центром
зайнятості про наявність вакантних
місць, про що свідчать копії звітів за
формою № 3-ПН від 09.01.2012 року, 12.02.2012 року,
13.03.2012 року, 13.04.2012 року, 11.05.2012 року,
11.06.2012 року, 11.07.2012 року, 10.08.2012 року,
10.09.2012 року, 10.10.2012 року 09.11.2012 року, 07.12.2012
року.

Отже, відповідачем були виконані
вимоги Закону, щодо прийняття заходів
для працевлаштування інвалідів, шляхом
організації робочих місць та
інформування центру зайнятості про
вакантні робочі місця, призначені для
працевлаштування інвалідів.

З даних звітів вбачається, що
підприємство щомісячно зазначало про
наявність вакантних місць для
працевлаштування інвалідів.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ
«Об'єднані облікові системи України»
вживав заходів, для виконання
нормативу щодо працевлаштування осіб,
яким відповідно до закону призначена
інвалідність, та які передбачені
Законом України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні).
Доказів безпідставної відмови
відповідачем щодо працевлаштування
інвалідів , матеріали справи не містять
і апеляційна скарга не зазначає.

У зв'язку з цим висновки суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів про стягнення з відповідача
адміністративно-господарських санкцій
у сумі 66 663,56 грн. та пені за порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 13,33 грн. є обґрунтованими та
правомірними.

Колегія суддів вважає, що враховуючи
матеріали даної справи, що суд першої
інстанції обґрунтовано та зважено
відмовив в задоволенні позовних вимог,
оскільки матеріалами справи не
доведено необхідність та
правомірність стягнення зазначеної в
адміністративному позові суми санкцій.

Суд першої інстанції під час розгляду
даної справи об'єктивно, повно,
всебічно дослідив обставини, які мають
суттєве значення для вирішення справи,
дав їм правильну юридичну оцінку,
застосував до правовідносин, які
виникли між сторонами по справі норми
права, які регулюють саме ці
правовідносини і ухвалив законне та
обґрунтоване рішення без порушень норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що постанова суду першої
інстанції підлягає залишенню без змін,
а апеляційна скарга позивача -
залишенню без задоволення, оскільки
доводи апеляційної скарги
спростовуються дослідженими у справі
доказами і не можуть бути підставою для
скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
18 жовтня 2013 р. у справі № 804/12320/13-а -
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
18 жовтня 2013 р. у справі № 804/12320/13-а -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Я.В. Семененко