Справа № 820/444/14
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2014 р.
№ 820/444/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Заічко О.В.,

при секретарі судового засідання
Демченко В.В.,

за участю судового розпорядника -
Підгорного М.І.,

за участю представників сторін:

позивачів - ОСОБА_2,

першого та третього відповідачів - не
прибули,

другого відповідача - Рибалко Ю.В.,

третіх осіб: ОСОБА_4, Відділ опіки та
піклування Державної адміністрації
Фрунзенського району м. Харкова -
Голубової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області,
Фрунзенського районного відділу у
місті Харкові Головного управління ДМС
у Харківській області та Московського
районного відділу у місті Харкові
Головного управління ДМС у Харківській
області, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору:
законний представник ОСОБА_8 - ОСОБА_4;
Відділ опіки та піклування Державної
адміністрації Фрунзенського району м.
Харкова, про зобов'язання вчинити
певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного
адміністративного суду звернулись
позивачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7 з
адміністративним позовом до Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області,
в якому просять суд: зобов'язати
відповідача, щоб він зобов'язав
територіальний підрозділ
Фрунзенського району ГУ ДМС України в
Харківської області зняти з реєстрації
місце проживання ОСОБА_8 в квартирі,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2, за
заявою власника квартири, ОСОБА_7, на
підставі рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 23.12.011 року
по справі №2-2659/11 як документу, який є
підставою припинення права
користування ОСОБА_8 даним житловим
приміщенням; зобов'язати Головне
управління ДМС України в Харківській
області з'ясувати місце реєстрації
місця проживання ОСОБА_4 у теперішній
час, яка раніш була зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати Головне
управління ДМС України в Харківській
області зобов'язати територіальний
підрозділ ГУ ДМВ України в Харківській
області зареєструвати по
зареєстрованому у теперішній час місцю
проживання ОСОБА_4, за заявою ОСОБА_6, як
законного представника ОСОБА_8, без
згоди ОСОБА_4 на підставі рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 23.12.011 р. по справі №2-2659/11 як
документу, який підтверджує право на
проживання ОСОБА_8 у даному житловому
приміщенні, для чого прийняти
відповідну заяву ОСОБА_6 та здійснити
для цього усі необхідні дії.

В обґрунтування позовних вимог
представник позивачів зазначила, що
від зареєстрованого шлюбу ОСОБА_6 з
ОСОБА_4 сторони мають неповнолітню
дитину - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 23.12.2011 року по справі №
2-2659/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини, позовні вимоги
ОСОБА_4 задоволені. Згідно
мотивувальної частини цього рішення
вбачається, що малолітня донька
позивача ОСОБА_6 проживає від нього
окремо.

Представник позивачів зазначає, що
зазначений факт підтверджено рішенням
суду, яке не скасоване, з чого випливає,
що є встановленими обставини окремого
проживання неповнолітньої ОСОБА_8 з
батьком - позивачем по даній справі
ОСОБА_6

Представник позивачів зазначає, що
після розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та
ОСОБА_4, остання відмовилась
реєструвати місце проживання доньки за
місцем свого проживання та, відповідно,
відмовилась знімати з реєстрації
доньку в квартирі, у якій мешкають
позивачі, зокрема, батько дитини -
ОСОБА_6

На підставі цієї обставини,
представник позивачів зазначила, що
позивачі звернулись із заявами до
начальника Головного управління
Державної міграційної служби України у
харківській області, голові ЖКО
«Еліт-простір», начальнику Управління
служби по справам дітей департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради з проханням
прийняти усі передбачені
законодавством засоби для зняття з
реєстрації місця проживання ОСОБА_8 в
квартирі, де мешкає її батько - ОСОБА_6
та здійснити реєстрацію місця
проживання дитини за місцем проживання
її матері - ОСОБА_4

Також, представник позивачів
зазначила, що нею - як представником
позивачів за дорученням - 26.06.2013 року
подавалась заява до Головного
управління ДМС України в Харківській
області з проханням розібратися у
ситуації, яка склалася та прийняти міри
щодо приведення нового місця
проживання ОСОБА_8 у відповідність з
нормами діючого законодавства України,
а саме: Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні». Між тим,
відповідь отримана поштою лише 09.12.2013
року звичайним листом. Більш того, з
наданої відповіді вбачається, що ГУ
ДМС України у Харківській області
фактично відмовило заявникам щодо
прийняття будь-яких дій за даною
заявою.

Позивачі вважають зазначену відмову,
викладену у відповіді ГУ ДМС України у
Харківській області, такою, що не
відповідає вимогам приписів
Цивільного процесуального кодексу
України, Законів України «Про охорону
дитинства», «Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання в
Україні».

Ухвалою суду від 25.06.2014р. залучено
Фрунзенський районний відділ у місті
Харкові Головного управління ДМС у
Харківській області та Московський
районний відділ у місті Харкові
Головного управління ДМС у Харківській
області в якості відповідачів по
справі.

Ухвалою суду від 16.07.2014р. залучено в
якості третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі її
законного представника ОСОБА_4 та орган
опіки та піклування - Відділ опіки та
піклування Державної адміністрації
Фрунзенського району м. Харкова.

У судовому засіданні представник
позивачів підтримала доводи
заявленого позову, зазначивши при
цьому, що у ОСОБА_8 не має матеріального
права на проживання у квартирі, де
проживає її батько, оскільки зазначена
квартира є приватною власністю ОСОБА_7.
У той же час у ОСОБА_8 є матеріальне
право на проживання за місцем
проживання її матері і це місце, на
думку представника позивачів, є єдино
можливим для дитини, оскільки воно
обмежено законом.

Представник позивачів також зазначила,
що у малолітньої ОСОБА_8 не має
процесуального права проживати в
квартирі, що належить позивачці ОСОБА_7
Також у батьків малолітньої дівчини не
має процесуального права висловлювати
свою згоду або незгоду на зняття з
реєстрації її місця проживання у
квартирі, яка належить її бабусі,
оскільки свій вибір її місця
проживання її батьки - ОСОБА_6 та ОСОБА_4
зробили і цей факт, на думку
представника позивачів, встановлений
рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 23.12.2011 року по справі
№2-2659/11, через що вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню в
повному обсязі.

У судове засідання, призначене на 29.07.2014
року, представники відповідачів -
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області та Московського
районного відділу у місті Харкові
Головного управління ДМС у Харківській
області, повідомлені належним чином
про дату, час та місце судового
розгляду не прибули, причин неявки суду
не повідомили.

Від представника Московського
районного відділу у місті Харкові
Головного управління ДМС у Харківській
області надана заява про розгляд
справи за її відсутності. Також, через
канцелярію суду представником
Московського РВ у м. Харкові ГУ ДМС у
Харківській області надані
заперечення на позов, в яких Відповідач
- 3 зазначив, що реєстрація місця
проживання осіб здійснюється
відповідно до Закону України від 11.12.2003
р. «Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні», із
змінами та Порядку реєстрації місця
проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні та зразків
необхідних для цього документів,
затвердженого наказом МВС України від
22.11.2012 року № 1077, якими визначено
перелік документів, які подає особа для
реєстрації її місця проживання, до яких
віднесено документи, що підтверджують
право на проживання в житлі. Реєстрації
місця проживання особи здійснюється на
підставі заяви про реєстрацію місця
проживання, зразок який передбачений
вищезазначеним Порядком № 1077.
Підставою для зняття з місця
проживання заявника його
неповнолітньої дитини є: ордер про
право власності, договір найму
(піднайму), оренди або інші документи.
Крім того, представником відповідача-3
також зазначено, що відповідно до ч.1.
ст. 160 Сімейного кодексу України, місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків. У той же час, батьки
неповнолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 до
Московського РВ у м. Харкові ГУ ДМС
України у Харківській області із
заявою про реєстрацію місця проживання
доньки - не звертались, у зв'язку із чим,
на думку представника зазначеного
відповідача, всупереч вимог ст. 17 КАС
України, якою передбачено, що
оскарження рішень суб'єкта владних
повноважень, дій чи бездіяльності,
відсутній предмет спору між позивачами
та Московським РВ у м. Харкові ГУ ДМСУ в
Харківській області.

Суд вважає можливим розгляд справи за
відсутності представників першого та
третього відповідачів на підставі
наявних доказів у справі, відповідно
до ст. 128 КАСУ.

Представник другого відповідача -
Фрунзенського районного відділу у
місті Харкові Головного управління ДМС
у Харківській області - у наданих
письмових запереченнях зазначив, що
позовні вимоги, стосовно зняття з
реєстраційного обліку малолітньої
дитини лише на підставі рішення суду
про стягнення аліментів - є
безпідставними, незаконними та
протирічать нормам національного
законодавства. В обґрунтування своєї
позиції зауважив, що судове рішення від
23.12.2011 року по справі № 2-2659/11, на які
посилається представник позивача у
наданому позові, як на документ, який є
підставою для припинення користування
малолітньою дитиною ОСОБА_8 квартирою
АДРЕСА_2, є надуманими, оскільки вказане
рішення лише констатує факт аліментних
відносин між батьком ОСОБА_6 та його
донькою - малолітньою ОСОБА_8, внаслідок
того, що фактично ОСОБА_6 не проживає
однією родиною зі своєю дитиною, тобто
проживає з нею окремо. Зазначає, що
реєстрація ОСОБА_8 відбулася
відповідно до вимог діючого
законодавства. В позовній заяві
заявниками не викладено жодного факту,
які б свідчили про те, що реєстрація
малолітньої дитини відбувалась із
порушенням норм законодавства України.

Відповідачем -2 також зазначається, що
розлучення або призначення аліментів
не впливають на ступінь родинних
зв'язків, які мають місце між ОСОБА_6 та
його донькою - малолітньою ОСОБА_8, яка
не перестала бути його донькою і після
призначення аліментів на її утримання.
ОСОБА_8 має право користуватися всіма
правами та обов'язками члена сім'ї
власника житла, що передбачені ст. 156
Житлового кодексу України.

У судовому засіданні представник
Фрунзенського районного відділу у
місті Харкові Головного управління ДМС
у Харківській області підтримав
доводи, викладені в запереченнях на
позов, вважає позовні вимоги
безпідставними, незаконними та такими,
що задоволенню не підлягають, оскільки
Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», не передбачена
процедура примусової реєстрації осіб,
а згода другого із батьків на зміну
місця реєстрації малолітньої дитини - є
обов'язковою.

Представник третьої особи, який не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, ОСОБА_4, яка є законним
представником малолітньої ОСОБА_8, у
судовому засіданні зазначила, що
зазначала, що вона перебувала у шлюбі з
ОСОБА_6, зареєстрованому 25 жовтня 2003
року відділом реєстрації актів
громадського стану Московського
районного управління юстиції м.
Харкова, від якого має неповнолітню
доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Дитина
проживає з нею та знаходиться на її
утриманні. Рішенням Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 23.12.2011
року по справі № 2-2659/11 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 -
позовні вимоги були задоволені
частково, вирішено стягувати аліменти
на утримання неповнолітньої доньки у
розмірі 400 гривень щомісячно до
досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_4 також повідомила суд про те, що
рішенням суду від 10.01.2012 року шлюб між
нею та ОСОБА_6 було розірвано.
Зазначила, що на теперішній час у
квартирі, що належить їй на праві
спільної власності за адресою АДРЕСА_1
вона і дитина не проживають. Разом із
малолітньою донькою ОСОБА_8 проживає
на квартирі, яку знімає.

Щодо заявлених позовних вимог
зазначила, що на даний час не хотіла би,
щоб дитина втратила право на
користування у квартирі за адресою:
АДРЕСА_2, де зареєстрований батько
дитини - ОСОБА_6

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, представник Відділу опіки та
піклування Державної адміністрації
Фрунзенського району м. Харкова
зазначила, яке діє від імені органу
опіки та піклування підтримує
заперечення відповідачів щодо відмови
в задоволенні позову, оскільки позовні
вимоги зменшують обсяг прав дитини -
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: право
користування житловим приміщенням, в
зв'язку з тим, що це впливає на
зменшення або обмеження прав та
інтересів дитини.

Оскільки матеріали справи містять
докази, які в своїй сукупності повно та
всебічно висвітлюють обставини
спірних правовідносин, а завданням
адміністративного судочинства України
згідно з ч.1 ст.2 КАС України є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, і неухильне дотримання
судом вимог даної норми процесуального
закону є обов'язковим в кожній
адміністративній справі, то спір
підлягає вирішенню на підставі наявних
у справі документів.

Суд, вивчивши доводи позову, заслухавши
пояснення представників сторін, третіх
осіб, дослідивши зібрані по справі
докази в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, вважає позов таким, що
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судовим розглядом з'ясовано, що метою
звернення позивачів через свого
представника до суду є зняття з
реєстрації місця проживання ОСОБА_8 в
квартирі, де мешкає її батько - ОСОБА_6
за адресою: АДРЕСА_2, та здійснити
реєстрацію місця проживання дитини за
місцем проживання її матері - ОСОБА_4,
оскільки за результатами звернення із
письмовими заявами до відповідачів по
справі, зазначені питання по суті
відповідачами не розглянуто.

Суд зазначає, що спірні правовідносини
врегульовані, зокрема, Конституцією
України, Цивільним, Житловим та
Сімейним кодексами України, Законом
України "Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні", наказом МВС України від 22.11.2012
р. №1077 «Про затвердження порядку
реєстрації місця проживання та місця
перебування фізичних осіб в Україні та
зразків необхідних для цього
документів», тощо.

Стаття 41 Конституції України надає
право кожному володіти, користуватися
та розпоряджатися своєю власністю.
Право приватної власності як
сукупність правових норм, що
закріплюють право людини володіти,
користуватися і розпоряджатися
належним їй майном та іншими
матеріальними благами, і набувається в
порядку, визначеному Цивільним
кодексом України, є непорушним. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності.

Право на житло є одним з найважливіших
соціально-економічних прав громадян.
Конституція України у ст. 47 проголошує,
що кожен має право на житло. Держава
гарантує не тільки свободу його
придбання, але й можливість
стабільного користування житлом, його
недоторканість, а також недопущення
примусового позбавлення житла, не
інакше, як на підставі закону і за
рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
(гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, і
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Відповідно до 4. ст. 29 ЦК України, місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до абзацу 7 ч.1 ст.3 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» 11 грудня 2003 року N 1382-IV, із
змінами та доповненнями, реєстрація -
це внесення відомостей до паспортного
документа про місце проживання або
місце перебування із зазначенням
адреси житла особи та внесення цих
даних до реєстраційного обліку
відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.
Тобто правовою підставою для
перебування на реєстраційному обліку є
проживання чи перебування в житлі за
певною адресою.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», під
поняттям «місце проживання»
розуміється
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік, а під поняттям «реєстрація»
розуміється внесення відомостей до
паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесення цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»,
громадянам України, а також іноземцям
та особам без громадянства, які на
законних підставах перебувають в
Україні, гарантуються свобода
пересування та вільний вибір місця
проживання на її території.

Статтею 6 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» встановлено, що
заява особи про реєстрацію місця
проживання є єдиною підставою для
реєстрації місця проживання особи.

Статтею 11 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» визначено, що
реєстрація місця проживання та місця
перебування осіб здійснюється органом
державної реєстрації.

Судом встановлено, що від
зареєстрованого шлюбу батьки: ОСОБА_6
та ОСОБА_4 мають неповнолітню дитину -
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 75). Рішенням
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 23.12.2011 року по справі №
2-2659/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини, позовні вимоги
ОСОБА_4 задоволені, стягнуто аліменти
на утримання малолітньої дитини.
Згідно мотивувальної частини цього
рішення вбачається, що сторони по
справі - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 - проживають
окремо, донька позивача ОСОБА_6
знаходиться на утриманні матері -
ОСОБА_4 (а.с. 68).

Приписами ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу
України визначено, що місце проживання
дитини, яка не досягла десяти років,
визначається за згодою батьків.

За матеріалами справи судом
встановлено, що ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, у
квартирі позивачів за адресою: АДРЕСА_2,
зареєстрована 11.07.2008 року за заявою
батька дитини - позивача по справі
ОСОБА_6.

Як вбачається за матеріалам и справи, а
саме: оригіналу довідки, виданої ЖКО
«Еліт-простір» № 447 від 25.07.2014 року про
склад сім'ї за адресою: АДРЕСА_2, судом
встановлено, що до складу сім'ї
позивачів входять: ОСОБА_7 - власник
квартири, яка не зареєстрована за даною
адресою; ОСОБА_6 - син та ОСОБА_8 - онучка.

Враховуючи, що неповнолітня дитина
може бути зареєстрована за місцем
реєстрації одного з батьків,
реєстрація ОСОБА_8 за місцем реєстрації
її батька в квартирі за вищезазначеною
адресою - не суперечить діючому
законодавству стосовно реєстрації
місця проживання неповнолітньої особи.

Отже, судом з'ясовано, що ОСОБА_8, була
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 на
цілком законних підставах.

Судом з'ясовано, що позивачі звернулись
із заявою до начальника Головного
управління Державної міграційної
служби України у Харківській області,
голови ЖКО «Еліт-простір», начальнику
Управління служби по справам дітей
департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради, із
проханням Головне управління ДМС
України у харківській області: 1.
зобов'язати паспортний стіл
Фрунзенського району м. Харкова зняти з
реєстрації в квартирі, розташованої за
адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_8; передати
інформацію, викладену у даній заяві,
уповноваженим посадовим особам
органів внутрішніх справ для розгляду
питання про складання протоколу про
адміністративне правопорушення та
притягнення ОСОБА_4 до
адміністративної відповідальності за
ст.184, ст. 199 КУпАП у зв'язку із
проживанням ОСОБА_8 в квартирі її
матері без реєстрації, а також для
припинення даного правопорушення; 2.
Житлово-кооперативному об'єднанню
«Еліт-простір»: зняти з реєстрації в
квартирі, розташованої за адресою:
АДРЕСА_2, ОСОБА_8; 3. Управлінню служб по
справам дітей департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради: не заперечувати проти
зняття з реєстрації (дати згоду на
зняття з реєстрації) в квартирі, за
адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_8; прийняти усі
можливі заходи, що належать до
компетенції управління, необхідні для
здійснення реєстрації ОСОБА_8 в
квартирі, в якій зареєстрована її мати
(а.с. 78-84).

У якості підстави для зняття з
реєстрації малолітньої дитини ОСОБА_8,
батьком якої є позивач по справі
ОСОБА_6, заявники зазначали рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 23.12.2011 року по справі №
2-2658/11, яким з ОСОБА_6, який проживає
окремо, призначені аліменти на
утримання малолітньої дитини - доньки
ОСОБА_8.

Судом за матеріалами справи
встановлено, що Головним управлінням
ДМС України у харківській області
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надана відповідь від
12.02.2013 року за №3/1-І-3, з якої зокрема,
вбачається, що порядок зняття з
реєстрації місця проживання осіб,
передбачений ст.. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», згідно
якої зняття з реєстрації місця
проживання особи за заявою законного
представника здійснюється за згодою
інших законних представників. А також,
посилаючись на ст. 160, 161 Сімейного
кодексу України, у відповіді
зазначено, що якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом (а.с. 85-86).

Крім того, судовим розглядом
встановлено, що представником
позивачів 26.10.2013 року подавалась заява
до Головного управління ДМС України в
Харківській області з проханням
розібратися у ситуації, яка склалася та
прийняти міри щодо приведення нового
місця проживання ОСОБА_8 у
відповідність з нормами діючого
законодавства України, а саме: Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» (а.с. 93).

Головним управлінням ДМС України у
Харківській області ОСОБА_6 та ОСОБА_7
надана відповідь від 12.02.2013 року за
№3/1-І-3, в якій відповідач-1 повідомив, що
вимога щодо зобов'язання Фрунзенського
РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в
Харківській області зняти
неповнолітню ОСОБА_8 з реєстрації місця
проживання за адресою: АДРЕСА_2 - не
підлягає задоволенню, оскільки згідно
до вимог ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», підставою
для зняття з реєстрації неповнолітньої
ОСОБА_8 може бути відповідне судове
рішення (а.с. 97).

Щодо позовних вимог про зняття з
реєстрації малолітньої ОСОБА_8 за
адресою: АДРЕСА_2, суд зазначає
наступне.

У зв'язку із набуттям чинності змін до
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» та наказу МВС від
22.11.2012р. № 1077 «Про затвердження Порядку
реєстрації місця проживання та місця
перебування фізичних осіб в Україні та
зразків необхідних для цього
документів», до Державної міграційної
служби (ДМС) перейшли повноваження по
реєстрації та веденню обліку громадян.

Статтею 11 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» визначено, що
реєстрація місця проживання та
місця перебування осіб здійснюється
органом реєстрації. Центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у
сфері реєстрації фізичних осіб,
затверджує відповідно до закону
порядок реєстрації місця проживання та
місця перебування осіб в Україні. Так,
органи реєстрації місця проживання та
місця перебування особи це управління,
відділи (сектори) Державної
міграційної служби України (далі - ДМС
України) в районах, районах у містах,
містах обласного, республіканського
(Автономної Республіки Крим) значення
(далі - територіальний підрозділ ДМС
України).

Отже, органами державної реєстрації є
відповідні підрозділи державної
міграційної служби.

Відповідно до наказу МВС України 22.11.2012
р.№ 1077 "Про порядок реєстрації місця
проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні та зразків
необхідних для цього документів,
реєстрація/зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється
управліннями, відділами (секторами)
Державної міграційної служби України в
районах, районах у містах, містах
обласного, республіканського
(Автономної Республіки Крим).

Відповідно до Порядку реєстрації місця
проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні та зразків
необхідних для цього документів,
затвердженого наказом МВС України за №
1077 від 22.11.2012 року одним із завдань є
реєстрація та облік фізичних осіб за
місцем проживання/ перебування.

Крім того, відповідно до п. 1.3.Порядку
реєстрації місця проживання та місця
перебування фізичних осіб в Україні та
зразків необхідних для цього
документів, затвердженого Наказом МВС
України 22.11.2012 № 1077 реєстрація/зняття з
реєстрації місця
проживання/перебування здійснюється
управліннями, відділами (секторами)
Державної міграційної служби України
(далі - ДМС України) в районах, районах у
містах, містах обласного,
республіканського (Автономної
Республіки Крим) значення у день
подання особою документів.

Відповідно до п. 1.6. Порядку ведення
реєстраційного обліку місця
проживання та місця перебування осіб в
Україні здійснюється територіальними
підрозділами ДМС України та
адресно-довідковими підрозділами
територіальних органів ДМС України з
дотриманням вимог законодавства про
захист персональних даних.

Реєстраційний облік ведеться у межах
обслуговування
адміністративно-територіальної
одиниці відповідного
адресно-довідкового підрозділу
територіального органу ДМС України або
територіального підрозділу ДМС
України.

Статтею 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» передбачені
підстави для зняття з реєстрації місця
проживання.

Згідно до приписів зазначеної норми
законодавства, зняття з реєстрації
місця проживання особи здійснюється на
підставі: заяви особи або її законного
представника; судового рішення, яке
набрало законної сили, про позбавлення
права власності на житлове приміщення
або права користування житловим
приміщенням, про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою; свідоцтва про
смерть; паспорта або паспортного
документа, що надійшов з органу
державної реєстрації актів цивільного
стану, або документа про смерть,
виданого компетентним органом
іноземної держави, легалізованого в
установленому порядку; інших
документів, які свідчать про
припинення: підстав для перебування на
території України іноземців та осіб
без громадянства; підстав для
проживання або перебування особи у
спеціалізованій соціальній, установі,
закладі соціального обслуговування та
соціального захисту; підстав на право
користування житловим приміщенням.

Зняття з реєстрації здійснюється в
день звернення особи. За заявою особи
зняття з реєстрації може бути
здійснено одночасно з реєстрацією
нового місця проживання.

Отже, підстав для зняття з місця
реєстрації малолітньої ОСОБА_8,
визначених зазначеною нормою
законодавства, не має.

Виходячи з наведеного, особа підлягає
знаттю з реєстрації при наявності
обставин передбачених ст.7 Закону та
норми чинного законодавства не
передбачають такого способу захисту
своїх прав, як виписка особи з
житлового приміщення.

Крім того, згідно до приписів ст. 7
зазначеного Закону, разом із заявою
особа подає: документ, до якого
вносяться відомості про зняття з
реєстрації місця проживання. Якщо
дитина не досягла 16-річного віку,
подається свідоцтво про народження або
свідоцтво про належність до
громадянства України; військовий
квиток або посвідчення про приписку
(для громадян, які підлягають взяттю на
військовий облік або перебувають на
військовому обліку).

У разі подачі заяви законним
представником особи додатково
подаються: документ, що посвідчує особу
законного представника; документ, що
підтверджує повноваження особи як
законного представника, крім випадків,
коли законними представниками є батьки
(усиновлювачі).

Зняття з реєстрації місця проживання
особи за заявою законного представника
здійснюється за згодою інших законних
представників.

Між тим, згідно до абзацу 2 ч. 2 статті 13
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», вільний вибір
місця проживання обмежується щодо:
осіб, які не досягли 14-річного віку.

Відповідно до вимог п.3.3. Порядку
реєстрації місця проживання та місця
перебування фізичних осіб в Україні та
зразків необхідних для цього
документів, затвердженого Наказом МВС
України 22.11.2012 № 1077, у разі реєстрації
місця проживання батьків за однією
адресою при знятті з реєстрації одного
з батьків разом з дитиною/дітьми до 14
років другий з батьків надає письмову
згоду на зняття дитини/дітей з
реєстрації місця проживання та
відповідно до вимог п. 3.5 Порядку № 1077,
зняття з реєстрації місця проживання
особи за заявою законного представника
здійснюється за згодою інших законних
представників.

Отже, з огляду на приписи чинного
законодавства України, для того, щоб
зняти з реєстрації місця проживання
дитину - ОСОБА_8, яка не досягла
чотирнадцятирічного віку, у квартирі
позивачів за адресою: АДРЕСА_2, за
заявою батька дитини - ОСОБА_6 повинна
бути письмова згода другого з батьків -
ОСОБА_4

Крім того, судом з'ясовано, що батьки
неповнолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 до
Московського РВ у м. Харкові ГУ ДМС
України у Харківській області із
заявою про реєстрацію місця проживання
доньки - не звертались.

Враховуючи те, що відповідно до ст.7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», рішення суду по
справам даної категорії є
безпосередньою підставою зняття з
реєстрації особи, яка визнана за
рішенням суду такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням,
реєстраційний орган не вправі
відмовити в знятті з реєстрації такої
особи з посиланням на те, що суд не
зобов'язав його вчинити цю дію. Тобто,
реєстраційний орган не наділений
правом аналізувати рішення суду з
точки зору його законності та
обґрунтованості.

Суд зазначає, що судове рішення від
23.12.2011 року по справі № 2-2659/11, винесене
Фрунзенським районним судом м. Харкова
про стягнення аліментів на
неповнолітню дитину ОСОБА_8, не є
правовою підставою для зняття з
реєстрації її місця проживання в
квартирі, розташованої за адресою:
АДРЕСА_2, оскільки зазначеним судовим
рішенням лише констатується факт
стягнення аліментів з батька на
утримання його доньки -ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч.7. та ч. 8 ст. 7 СК України,
дитина має бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України, Конвенцією про
права дитини, іншими міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Регулювання сімейних
відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини, непрацездатних
членів сім'ї.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону
дитинства» кожна дитина має право на
рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного і соціального
розвитку.

Відповідно до статті 3 Конвенції «Про
права дитини», ратифікованою
постановою Верховної Ради України №
789-ХІІ від 27.02.1991 р., в усіх діях,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питанням соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Суд зазначає, що Конвенція є
міжнародним договором, приєднавшись до
якого в 1991 році, Україна взяла на себе
зобов'язання щодо забезпечення прав
дитини, закріплених у цьому документі.
Конвенція - частина законодавства
України, як міжнародний договір має
пріоритет над національним
законодавством, її застосування
обов'язкове. Вона ґрунтується на
принципах, закріплених у Декларації, і
розвиває її положення, встановлюючи
зобов'язання для країн-учасниць.

Національне сімейне законодавство, яке
будується на основі Конвенції,
передбачає, що при вирішенні спору про
визначення місця проживання дитини суд
виходить з принципу рівності прав і
обов'язків обох батьків, віддаючи
перевагу тому з них, хто може створити
найбільш сприятливі умови для
виховання дитини.

Ставши учасницею Конвенції, Україна
визнає, що будь - які питання між
батьками, розбіжності та спори щодо
батьківських прав і обов'язків та
способів їх реалізації мають
визначатися законодавством держави, в
якій дитина постійно проживає і
вирішуватися компетентними органами
цієї ж держави що випливає зі ст. 3 цієї
Конвенції.

Головною ж цінністю Конвенції є те, що
вона, у першу чергу, дозволяє захистити
дитину, її права та забезпечити
мінімізацію негативного впливу на неї,
гарантувати право кожної дитини на
стабільні умови життя.

Таким чином, позивачем не доведено
обставин щодо незаконності дій
відповідачів стосовно зобов'язання
територіального підрозділу
Фрунзенського району ГУ ДМС України в
Харківської області зняти з реєстрації
місце проживання ОСОБА_8 в квартирі,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2, за
заявою власника квартири, ОСОБА_7, на
підставі рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 23.12.011 року
по справі №2-2659/11, що є підставою для
відмови у позові.

Суд також не може погодитись із
твердженнями представника позивачів,
що у батьків малолітньої ОСОБА_8 - не має
процесуального права висловлювати
свою згоду або незгоду на зняття з
реєстрації її місця проживання у
квартирі, яка належить її бабусі,
оскільки свій вибір місця проживання
доньки її батьки - ОСОБА_6 та ОСОБА_4
зробили під час розгляду справи про
стягнення аліментів з ОСОБА_6, оскільки
рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 23.12.2011 року по справі
№2-2659/11, лише вирішено питання про
стягнення аліментів з батька дитини -
ОСОБА_6 на її утримання до досягнення
нею повноліття.

А відтак, позовні вимоги про
зобов'язання Головне управління ДМС
України в Харківській області
зобов'язати територіальний підрозділ
ГУ ДМВ України в Харківській області
зареєструвати по зареєстрованому у
теперішній час місцю проживання
ОСОБА_4, за заявою ОСОБА_6, як законного
представника ОСОБА_8, без згоди ОСОБА_4 -
не відповідають вимогам діючого
законодавства, а отже - задоволенню не
підлягають.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Серед критеріїв
оцінювання судом рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, які одночасно є
принципами адміністративної
процедури, є принцип законності, що
закріплений у ч.2 ст.19 Конституції
України, відповідно до якого органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України,

Відповідно до ч.3 дост.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Оскільки судовим розглядом не
встановлений факт порушення прав та
охоронюваних законом інтересів
позивачів у сфері публічно-правових
відносин, то позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 9, 11, 94, 128, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області,
Фрунзенського районного відділу у
місті Харкові Головного управління
Державної міграційної служби у
Харківській області та Московського
районного відділу у місті Харкові
Головного управління Державної
міграційної служби у Харківській
області, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору:
законний представник ОСОБА_8 - ОСОБА_4;
Відділ опіки та піклування Державної
адміністрації Фрунзенського району м.
Харкова про зобов'язання вчинити
певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови
виготовлено 04 серпня 2014 року.

Суддя
Заічко О.В.