Справа № 810/4294/14
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2014-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2014 року місто Київ
№ 810/4294/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого - судді
Шевченко А.В., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу

за позовомМіжгосподарського
будівельного об'єднання «Агробуд»
(представник - Пльотка Павло
Юрійович)доМиронівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській областіпровизнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Міжгосподарське будівельне
об'єднання «Агробуд» (представник -
Пльотка Павло Юрійович), звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Миронівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що податкове
повідомлення-рішення Миронівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області від
13.02.2014 № прийняте з порушенням
норм матеріального права, є таким, що
суперечать нормам чинного
законодавства України та підлягає
скасуванню.

В призначений день та час у судове
засідання з'явився представник
позивача, представник відповідача в
судове засідання не з'явився, надав
суду клопотання про розгляд справи без
його участі.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, просив суд
позов задовольнити.

Представник відповідач проти позову
заперечував з підстав, викладених у
письмових запереченнях на
адміністративний позов, просив суд
відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і
вирішення даної справи відсутня
потреба у заслуховуванні свідків чи
експертів, також немає інших перешкод
для розгляду справи у судовому
засіданні, зазначених у статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, тому суд протокольною ухвалою
від 29.07.2014 вирішив подальший розгляд
справи проводити в порядку письмового
провадження.

Розглянувши подані документи, судом
встановлено наступне.

Міжгосподарське будівельне об'єднання
«Агробуд» є юридичною особою, код за
ЄДРПОУ: 3584728.

З матеріалів справи встановлено, що
23.01.2014 Миронівською ОДПІ ГУ Міндоходів
у Київській області було проведено
перевірку позивача, за результатами
якої складено Акт від 23.01.2014 № 64-22-011/3584728
«Про результати позапланової виїзної
перевірки МБО «Агробуд» (код за ЄДРПОУ
3584728) щодо підтвердження відомостей,
отриманих від особи, яка мала правові
відносини з платником податків ТОВ
«ПМК 555» (код за ) за період з
01.11.2011 по 30.11.2011».

Перевіркою встановлено та в Акті
зафіксовано наступні порушення вимог
податкового законодавства:

- пункт 185.1 статті 185, пункт 186.1
статті 186, пункт 188.1 статті 188, підпункт
192.1.1 пункту 192.1 статті 192, пункти 198.1, 198.2,
198.3, пункти 201.1, 201.6, 201.10 статті 201,
Податкового кодексу України, а також
частини першої статті 203, статей 215, 216,
228, 662, 655, 656 Цивільного кодексу України,
в частині недодержання в момент
вчинення правочинів, які не спрямовані
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ними (частина
п'ята статті 105 Цивільного кодексу
України), підприємством завищено суму
податкового кредиту в загальній сумі 46
436, 67 гривень, в тому числі з ТОВ «ПМК 555»
(код за ) за період з 01.11.2011 по
30.11.2011 в сумі 46 436, 67 гривень.

На підставі Акта перевірки від 23.01.2014 №
64-22-011/3584728, Миронівською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області було
винесено податкове повідомлення
рішення від 13.02.2014 № за платежем
по ПДВ на суму грошового зобов'язання
за основним платежем - 46 436, 67 гривень та
за штрафними (фінансовими) санкціями - 23
218, 34 гривень.

Вищевказане податкове
повідомлення-рішення було оскаржене
позивачем в адміністративному порядку
шляхом подання скарг до Головного
управління Міндоходів у Київській
області та Міністерства доходів і
зборів України.

За результатами розгляду скарги ГУ
Міндоходів у Київській області
винесено рішення від 30.04.2014 №
1044/10/10-36-10-01-206/246, яким податкове
повідомлення рішення від 13.02.2014 №
- залишено без змін.

Рішенням Міністерства доходів і зборів
України від 17.06.2014 № 10767/6/99-99-10-01-15 також
податкове повідомлення рішення від
13.02.2014 № - залишено без змін.

Позивач, не погодившись з вищевказаним
податковим повідомленням-рішенням
звернувся до суду з даним позовом, в
якому просив суд його скасувати, що і є
предметом даного позову.

Надаючи правової оцінки відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступних обставин.

Згідно з положеннями частини першої
статті 202 Цивільного кодексу України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Для здійснення своєї господарської
діяльності юридичні особи укладають
договори, що за змістом є домовленістю,
внаслідок якої виникають взаємні права
і обов'язки. Укладення договорів
купівлі-продажу, поставки товарів,
надання послуг в даному випадку вже
само по собі є ознакою господарської
діяльності.

Відповідно до частини п'ятої статті 203
Цивільного Кодексу України, правочин
має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним. Недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) цієї вимоги є підставою
недійсності правочину.

За вимогами цивільного законодавства
існує презумпція правомірності
правочину. Так, частиною першою статті
204 Цивільного кодексу України
встановлено, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Згідно з частиною першою статті 208
Господарського кодексу України, якщо
господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Наведену норму слід застосовувати з
урахуванням того, що за змістом
приписів статті 228 Цивільного кодексу
України правочин, учинений з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, водночас є таким, що
порушує публічний порядок, а отже, є
недійсним.

Частиною третьою статті 228 Цивільного
кодексу України передбачено, що у разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави. Відповідно до частини другої
статті 215 Цивільного кодексу України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

З огляду на те, що відповідач
донарахував податкові зобов'язання
виходячи з висновку про нікчемність
правочинів, укладених між позивачем та
його контрагентом ТОВ «ПМК 555», судом
досліджено дане питання та встановлено
наступне.

Зі змісту Акта перевірки вбачається, що
МБО «Агробуд» по операціях з придбання
від ТОВ «ПМК 555» () послуг
згідно договору, суми податку на додану
вартість за зазначеними податковими
накладними включено до податкового
кредиту за період листопад місяць 2011
року, відображено у реєстрі отриманих
податкових накладних, які відповідають
даним додатків 5 до податкових
декларацій з податку на додану
вартість, та даним декларації з ПДВ за
листопад місяць 2011 року, а саме:

за листопад місяць 2011 року (декларація
від 20.12.2011 № ) включено суму ПДВ в
розмірі - 46 436, 67 гривень, що відповідає
даним додатка 5 «Розшифровка
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів».

На адресу Миронівської ОДПІ надійшов
Акт від 22.08.2012 № 568/3-22-70-34933632, отриманий
від ДПІ у Голосіївському районі міста
Києва ДПС про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «ПМК 555» (код за
) щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період з 07.09.2011 по 31.07.2012.

За результатами аналізу документів,
які є в обліковій справі підприємства,
даних податкової звітності
встановлено:

- у штаті Товариства 9 працівник;

- основні фонди відсутні (додаток
АМ до декларації з податку на прибуток
за І квартал 2012 року не подавався);

- транспортні засоби відсутні.

За період з 07.09.2011 по 31.07.2012 операції з
продажу та оплати за товари (роботи
послуги), що формують податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість становлять суму ПДВ - 6 846 625
гривень; операції з придбання, які
дають право на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
становлять суму ПДВ - 6 713 275 гривень.

Відповідно до постанови старшого т.в.о.
начальника СВПМ ДПІ у Подільському
районі міста Києва підполковника
податкової міліції Бондарчука В.В.
встановлено наступне.

В провадженні слідчого відділення
податкової міліції ДПІ у Подільському
районі міста Києва знаходиться
кримінальна справа № 77-00186 порушена, за
ознаками складу злочину, передбаченого
частиною другою статті 205
Кримінального кодексу України
відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за
створення/придбання з метою прикриття
незаконної діяльності ТОВ «ПМК 555» () та інших.

Досудовим слідством встановлено, що
невстановленими слідством особами з
метою прикриття незаконної діяльності
створеніпридбані ряд підприємств в
тому числі ТОВ «ПМК 555» (), які задіяні в злочинній схемі, а
саме через рахунки вказаних
підприємств, суб'єкти господарювання
(без ознак фіктивності), незаконно
переводили безготівкові кошти в
готівкові під виглядом легальних
фінансово-господарських операцій з
придбання товарів та послуг.

В ході розслідування кримінальної
справи отримано відомості, згідно яких
об'єктивні обставини господарських
операцій, які проводилися ТОВ «ПМК 555»
() не відповідають їх
документальному відображенню від
імені вказаного підприємства, що
підтверджується наступним.

Так, допитані по кримінальній справі як
свідок засновник та директор ТОВ «ПМК
555» () ОСОБА_4 та ОСОБА_5
пояснили, що жодного відношення до
реєстрації та ведення
фінансово-господарської діяльності на
даному підприємстві вони не мають.
Підприємство зареєстрували за грошову
винагороду. Вказані факти свідчать про
те, що від імені останніх
оформлювались, а також подавалися
декларації до органів державної
податкової служби.

Відповідно до протоколу допиту свідка,
директора ТОВ «ПМК 555» ОСОБА_4
встановлено, що в середині серпня 2011
року громадянка ОСОБА_3 запропонувала
ОСОБА_4 створити підприємство, де
ОСОБА_4 мав рахуватись директором. Як
пояснила ОСОБА_3, підприємство буде
купувати та продавати будівельні
матеріали та займатися будівництвом.
За вказані дії ОСОБА_3 пообіцяла ОСОБА_4
щомісячну грошову винагороду у розмірі
3000 гривень. На дану пропозицію ОСОБА_4
погодився, так як пояснила ОСОБА_3 -
підприємство буде займатись законною
діяльністю, підприємство називалось
ТОВ «ПМК 555». За адресою: місто Київ
вулиця Боровського 35, ОСОБА_4 та ОСОБА_3
відвідали нотаріуса, де ОСОБА_4 за
вказівкою підписав ряд документів ТОВ
«ПМК 555» (34933632), в зміст яких ОСОБА_4 не
вчитувався. Печатка підприємства у
ОСОБА_4 знаходилася 2 дні. ОСОБА_4 нею ні
разу не скористався. Через два-три дні
після цього на вказівку ОСОБА_3 ОСОБА_4
відкрив рахунок підприємства ТОВ «ПМК
555» у банківській установі ПАТ «Банк
Ринкові Технології». В банку ОСОБА_4
підписав договір на відкриття рахунку
підприємства, договір на відкриття
системи клієнт-банк. Після цього жодних
установ, підприємств, організацій,
державних установ, що стосується
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «ПМК 555» ОСОБА_4 не відвідував.

Податкову звітність до податкової
інспекції у Голосіївському районі
міста Києва ОСОБА_4 не подавав, не
складав і не підписував, що визвало
сумніви в легітимності діяльності ТОВ
«ПМК 555». ОСОБА_4 не зустрічався з
директорами чи представниками
підприємств контрагентів. Таким чином,
ОСОБА_4 не розумів, чим фактично
займається підприємство, яка роль була
відведена йому в
фінансово-господарській діяльності
ТОВ «ПМК 555».

ОСОБА_4 не підписував жодних документів
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «ПМК 555», а саме: договорів,
податкових накладних, накладних, актів
прийому-передачі, виконаних робіт,
документів податкової звітності та не
уповноважував на ці дії третіх осіб.
ОСОБА_4 не підписував жодних наказів
щодо прийняття на роботу найманих
працівників. ОСОБА_4 не продавав та не
постачав підприємствам-контрагентам
ТОВ «ПМК 555» товари, роботи, послуги. В
тому числі, ОСОБА_4 не оприбутковував
від жодних підприємств на ТОВ «ПМК 555»
товари, роботи, послуги.

Відповідно до протоколу допиту свідка,
директора ТОВ «ПМК 555» ОСОБА_5,
встановлено наступне.

Приблизно в кінці березня 2012 року
ОСОБА_3 та ОСОБА_7 запропонували ОСОБА_5
попрацювати у них, обіцяли гарну
зарплату, офіційне працевлаштування,
на що ОСОБА_5 погодилась. Для цього
ОСОБА_5 віддала трудову книжку та копію
паспорту, а також підписала чистий лист
паперу.

ОСОБА_5 пояснила, що їй було невідомо
про те, чи прийняли її на роботу. При
працевлаштуванні на інше місце роботи
ОСОБА_5 стало відомо з запису в її
трудовій книжці, що вона працювала на
посаді директора ТОВ «ПМК 555».

ОСОБА_5 надала пояснення, що ніякого
відношення до ведення
фінансово-господарської діяльності
даного товариства не має. Нікого не
уповноважувала робити це від свого
імені. Бухгалтерської звітності не
вела, податкової звітності не
формувала та нікого не уповноважувала
робити це від свого імені. ОСОБА_5 не
давала згоди на призначення її на
посаду директора ТОВ «ПМК 555». Також
ОСОБА_5 повідомила, що жодних
документів, що стосуються
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «ПМК 555» не складала та не
підписувала та нікого не
уповноважувала робити це від свого
імені.

Таким чином, ТОВ «ПМК 555» створене та
здійснювало фінансово-господарську
діяльність з метою прикриття
незаконної діяльності підприємств
реального сектору економіки, створюючи
незаконний податковий кредит своїм
контрагентам та створює умови для
недоотримання коштів Державним
бюджетом України.

Вищевикладене свідчить про
відсутність у ТОВ «ПМК 555»
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань та
відсутність фактичних дій, спрямованих
на виконання взятих на себе
зобов'язань.

В ході проведення перевірки не
встановлено факт передачі товарів
(надання робіт, послуг) від продавця до
покупця, що свідчить про укладення угод
без мети настання реальних наслідків.

Враховуючи вищевикладене, правочини
нібито укладені між ТОВ «ПМК 555» та
підприємствами постачальниками не
спричинили реального настання
юридичних наслідків, виходячи із
наступного.

Відповідно до баз даних ДПС, податкової
звітності та інших джерел інформації,
одержаних в ході проведення перевірки,
встановлено укладання
цивільно-правових відносин та
проведення безтоварних операцій,
спрямованих на надання податкової
вигоди для третіх осіб з метою штучного
формування податкового кредиту.

В ході перевірки не підтверджено
фактичну наявність поставок товарів
(послуг) від ТОВ «ПМК 555»
підприємствам-покупцям, що свідчить
про те, що правочини між ТОВ «ПМК 555» та
покупцями здійснені без мети настання
реальних наслідків.

Враховуючи вищенаведене, операції ТОВ
«ПМК 555» не є господарською діяльністю
підприємства, в розумінні підпункту
14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового
кодексу України, відповідно до якого
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Положення статті 17 Господарського
кодексу України передбачає, що система
оподаткування в Україні, податки і
збори встановлюються виключно
законами України. Система
оподаткування будується за принципами
економічної доцільності, соціальної
справедливості, поєднання інтересів
суспільства, держави, територіальних
громад, суб'єктів господарювання та
громадян. Система оподаткування в
Україні повинна передбачати граничні
розміри податків і зборів, які можуть
справлятись з суб'єктів
господарювання. При цьому податки та
інші обов'язкові платежі, що відповідно
до закону включаються до ціни товарів
(робіт, послуг) або відносяться на їх
собівартість, сплачуються суб'єктами
господарювання незалежно від
результатів їх господарської
діяльності.

Виходячи з вищенаведеного, ТОВ «ПМК 555»
здійснювало діяльність, спрямовану на
здійснення операцій, пов'язаних з
наданням податкової вигоди третім
особам.

Перевіркою встановлено відсутність
об'єктів оподаткування по операціях з
придбання товарів (послуг) у
контрагентів-постачальників та по
операціях з продажу цих товарів
(послуг) підприємствам-покупцям за
період з 07.09.2011 по 31.07.2012, в розумінні
статті 22 та статті 185 Податкового
кодексу України.

Виходячи з того, що при здійсненні ТОВ
«ПМК 555» фінансово-господарської
діяльності, була відсутня дійсна воля і
волевиявлення директорів Товариства, а
первинні бухгалтерські документи,
будь-які угоди та податкові декларації
ТОВ «ПМК 555» підписані не від імені
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - є правочинами, які
вчинено без наміру створення правових
наслідків, відсутність необхідних умов
для досягнення результатів
відповідної підприємницької,
економічної діяльності в силу
відсутності управлінського або
технічного персоналу, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів при значних
обсягах реалізації товарів (робіт,
послуг), отже, перевіркою встановлено
відсутність об'єктів оподаткування при
придбанні та продажу товарів (послуг)
за період з 07.09.2011 по 31.07.2012 року, які
підпадають під визначення статті 22 та
статті 185 Податкового кодексу України.

Таким чином, задекларовані ТОВ «ПМК 555»
податкові зобов'язання за період з
07.09.2011 по 31.07.2011 за результатами
перевірки зменшені до « 0», і, також
податковий кредит за період з 07.09.2011 по
31.07.2012 за результатами перевірки
зменшений до « 0». Крім того,
задекларований податковий кредит
контрагентів-покупців ТОВ «ПМК 555» за
період з 07.09.2011 по 31.07.2012 сформований
неправомірно та підлягає зменшенню до
«0».

З такими висновками відповідача суд не
погоджується з огляду на наступні
обставини.

15.11.2011 між позивачем в особі голови
правління МБО «Агробуд» та ТОВ «ПМК 555»
в особі директора ОСОБА_4 був укладений
договір про надання послуг. Відповідно
до предмету договору ТОВ «ПМК 555»
зобов'язане було здійснити:

монтаж конструкцій сушильної камери;

монтаж вентиляції та
електропостачання камери;

монтаж приладів і засобів вимірювання.

Разом з тим, 20.11.2011 між позивачем та ТОВ
«ПМК 555» була укладена додаткова угода
до Договору відповідно, до якої ТОВ
«ПМК 555» з метою монтажу конструкцій
інженерних мереж сушильної камери було
додатково надано право проводити
роботи з:

демонтажу конструкцій старої
сушильної камери;

очищення ділянки від сміття та його
вивезення;

розроблення та вивезення ґрунту;

улаштування відповідного бетонного
покриття;

улаштування дерев'яних упорів,
встановлення елементів каркаса
сушарні з брусів та їх обшивання
дошками;

улаштування зовнішньої та внутрішньої
пароізоляції, обшивання стель та стін
сушарні;

виготовлення та встановлення
металевих конструкцій воріт сушарні.

Факт проведення робіт з монтажу
конструкцій сушильної камери, зокрема
підтверджується Актом здачі-прийняття
робіт (надання послуг) № ОУ-48, додатком
до Акта № ОУ-48 та довідкою про вартість
виконаних робіт, складених Сторонами.

У той же час, факт виконання вказаних
робіт підтверджений свідченнями
наступних працівників МБО «Агробуд»:
начальником промислової бази - ОСОБА_8,
інженером - ОСОБА_9, бухгалтером -
ОСОБА_10, головою правління - ОСОБА_11,
пояснення яких наявні в матеріалах
справи.

Приймаючи до уваги, що роботи по
Договору від 15.11.2011 були виконані ТОВ
«ПМК 555» у повному обсязі та відповідно
до умов Договору, МБО «Агробуд» у свою
чергу здійснило оплату вказаних робіт.
Факт здійснення оплати грошових коштів
МБО «Агробуд» по вищевказаному
Договору, зокрема, підтверджується
платіжним дорученням № 1 від 06.01.2012,
випискою по особовому рахунку №
001 від 06.01.2012, а також договором №
11-03/13 від 11.03.2013 та квитанцією до
прибуткового касового ордеру № 39 від
11.03.2013.

З матеріалів справи встановлено, що
11.03.2013 між МБО «Агробуд» в особі члена
правління ОСОБА_8 (Сторона 1) та ТОВ «ПМК
555» в особі представника ОСОБА_12
(Сторона 2), а також громадянином ОСОБА_11
(Сторона 3) був укладений договір №
11-03/13. Згідно умов вищевказаного
договору, Сторона 2 в порядку та на
умовах договору купівлі-продажу від
15.11.2011, укладеного зі Стороною 1,
виконала роботи згідно договору, а
Сторона 1 прийняла виконані роботи.
Роботи були виконані у відповідності
до договору про надання послуг від
15.11.2011, укладеного між Стороною 1 та
Стороною 2. З метою виконання Стороною 1
зобов'язань з наданням послуг за
договором, передбачених розділом 2
договору, Сторона 3 надає Стороні 1
поворотну фінансову допомогу у сумі 261
900, 00 гривень, а Сторона 3 зобов'язується
повернути Стороні 1 таку ж суму
грошових коштів у порядку та в строки,
визначені в цьому договорі.

Відповідно до квитанції до
прибуткового касового ордеру № 39 від
11.03.2013 кошти у розмірі 261 900, 00 гривень
були повернуті.

У свою чергу, МБО «Агробуд» за
результатами вказаної господарської
операції від ТОВ «ПМК 555» була отримана
податкова накладна № 48 від 15.11.2011, на
підставі якої підприємством і був
сформований податковий кредит за
листопад 2011 року.

Відповідач в Акті перевірки також
вказав, що якщо платником податків
здійснюються операції без мети
реального настання правових наслідків,
але з метою формування податкового
кредиту та, як наслідок, несплата
податків, то такі дії призводять до
втрат дохідної частини Державного
бюджету України.

З матеріалів справи не вбачається, що
на час укладання та виконання
правочинів, контрагент позивача не був
зареєстрований юридичною особою та не
був платником податку на додану
вартість.

Також, в матеріалах справи відсутні і
відповідачем не надані суду будь-які
докази наявності судових рішень, які б
набрали законної сили, з приводу
незаконних дій посадових осіб як
позивача так і його контрагента.

Суд виходить з того, що факт здійснення
господарської діяльності між
позивачем та ТОВ «ПМК 555»
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, а саме: договором,
додатковою угодою, довідкою про
вартість виконаних будівельних робіт,
актами здачі-приймання робіт (надання
послуг), додатком до акта
здачі-приймання робіт (надання послуг),
рахунком-фактури, податковою накладною
тощо.

Щодо правомірності формування
податкового кредиту, слід зазначити
наступне.

Поняття платників податку на додану
вартість, об'єктів, бази та ставки
оподаткування, переліку
неоподатковуваних та звільнених від
оподаткування операцій, особливості
оподаткування експортних та імпортних
операцій, поняття податкової
накладної, порядок обліку, звітування,
внесення та відшкодування податку на
додану вартість регламентується
розділом V Податкового кодексу України
.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно розділу V цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185
Податкового кодексу України, об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; ввезення товарів на митну
територію України; вивезення товарів
за межі митної території України;
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

З метою оподаткування цим податком до
операцій з ввезення товарів на митну
територію України та вивезення товарів
за межі митної території України
прирівнюється поміщення товарів у
будь-який митний режим, визначений
Митним кодексом України.

Згідно з пунктом 188.1 статті 188
Податкового кодексу України, база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Порядок формування податкового
кредиту, підстави його виникнення та
порядок визначення сум податку на
додану вартість, що підлягають
відшкодуванню з Державного бюджету
України, встановлено статтею 198
Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України передбачено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При цьому, при позитивному значенні
суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1
цієї статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом, а при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду (пункти
200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу
України).

За приписами пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються, зокрема, в окремих
рядках місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Відповідно до пункту 201.6 статті 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону
України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку, що ведеться
підприємством.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, що містять відомості про
господарські операції та
підтверджують їх здійснення.

Позивачем надано суду всі первинні
документи, які підтверджують факт
здійснення господарських операцій
щодо отримання послуг. При цьому, суд
звертає увагу на те, що податковий
орган в Акті перевірки не ставив під
сумнів достовірність даних, які
містять вказані первинні
бухгалтерські документи, а також не
зазначав про невідповідність
первинних бухгалтерських документів
вимогам чинного податкового
законодавства, зокрема, відсутності у
них обов'язкових реквізитів.

Надані представниками позивача докази,
у сукупності з доказами, приєднаними до
матеріалів справи свідчать про
дійсність господарських операцій між
позивачем та ТОВ «ПМК 555».

Вирішуючи питання про реальність
придбання у ТОВ «ПМК 555» послуг з метою
подальшого використання у власній
господарській діяльності, суд виходить
з наступного.

Отримані позивачем у ТОВ «ПМК 555»
послуги в подальшому були використані
у власній господарській діяльності,
згідно наявних в матеріалах справи
доказів.

Згідно листа Виконавчого комітету
Богуславської міської ради від 15.07.2014 №
1300, 03.10.2012 між Виконавчим комітетом
Богуславської міської ради (Замовник)
та МБО «Агробуд» було укладено договір
на виконання реконструкції дитячого
садка № 4 на 280 місць по вулиці
Б.Хмельницького, 7 в місті Богуславі
Київської області за № 44/12-10 на суму 3 863
670 гривень (копія договору підряду на
виконання робіт від 03.10.2012 № 44/12-10 з
відповідними доказами на його
виконання наявна в матеріалах справи).

Відповідно до предмету вказаного
договору, позивач повинен був виконати
роботи, якість яких відповідає
державним стандартам, будівельним
нормам.

За вказаним договором були передбачені
й виконання робіт по влаштуванню
шатрової покрівлі. Вказані роботи
виконувалися за допомогою
спеціального обладнання, а саме
сушильної камери.

Роботи по вищевказаних договорах були
виконані якісно та у повному обсязі.

Згідно листа Медвинської сільської
ради Богуславського району Київської
області від 10.07.2014 № 01-14/201 встановлено,
що у період з липня по серпень 2013 року
позивач за замовленням Медвинської
сільської ради виконував роботи,
пов'язані із сушкою деревини для
виготовлення дверних блоків (копія
договору поставки продукції від 03.07.2013
№ 03-07-/13 з відповідними доказами на його
виконання наявна в матеріалах справи).
Виконання вказаних робіт було
проведено позивачем із застосуванням
власного обладнання, а саме сушільної
камери. Роботи були виконані позивачем
якісно та у повному обсязі.

Згідно листа Богуславської
спеціалізованої школи № 1 від 07.07.2014 №
171 встановлено, що 01.03.2012 між позивачем
та Богуславською спеціалізованою
школою № 1 було укладено договір № 01/03
на виконання робіт «Реконструкція
покрівлі даху Богуславської
спеціалізованої школи № 1». Копія якого
наявна в матеріалах справи.

30.07.2012 було укладено договір № 55 про
закупівлю товарів (робіт або послуг) за
державні кошти (копія договору наявна в
матеріалах справи), згідно з предметом
якого позивач зобов'язувався у 2012 році
поставити замовнику - Богуславській
спеціалізованій школі № 1 товари або
виконати роботи з капітального
ремонту, а замовник, відповідно,
прийняти та оплати такі товари (роботи
або послуги).

Відповідно до змісту вказаних
договорів, позивач повинен був
виконати на замовлення Богуславської
спеціалізованої школи № 1 відповідні
ремонтно-будівельні роботи приміщення
замовника.

Серед переліку робіт, які виконували
представники МБО «Агробуд», за
вказаними договорами було передбачено
й виконання робіт, пов'язаних з
обробкою та сушкою відповідних виробів
з деревини.

У вищевказаному листі Богуславської
спеціалізованої школи № 1 зазначено, що
однією з умов укладання та виконання
вищевказаних договорів було
виготовлення позивачем матеріалів з
сухої деревини.

Роботи по вищевказаних договорах були
виконані якісно та у повному обсязі.

З огляду на зазначене, беручи до уваги
достатній і взаємний зв'язок доказів у
їх сукупності, висновок податкового
органу про нікчемність правочину,
укладеного між позивачем та ТОВ «ПМК
555», суд вважає безпідставним та таким,
що ґрунтується виключно на припущеннях
посадових осіб податкового органу.

Таким чином, на момент укладання
правочинів та їх виконання позивачем
та його контрагентом ТОВ «ПМК 555» було
дотримано усіх вимог чинного
законодавства.

Слід відмітити, що податковий облік
формують не самі по собі цивільні
правочини, а саме господарські
операції, тобто фактичний рух активів
та/або зміни власного капіталу чи
зобов'язань платника податку. Тобто,
факт вчинення певних господарських
операцій, та правомірність подальшого
відображення (проведення) їх у
бухгалтерському та податковому обліку,
можливо досліджувати лише на підставі
вивчення та дослідження первинних
документів платника податків,
наявність та законність складення
яких, як фактично, так і юридично, буде
підтвердженням здійснення таких
операцій.

Із системного аналізу положень
Податкового кодексу України,
вбачається висновок, що право на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість виникає у
платника податків за наявності
сукупності таких елементів: наявності
у сторін спеціальної податкової
правосуб'єктності (особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник ПДВ);
фактичного (реального) здійснення
оподатковуваних операцій
постачальником на користь покупця;
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між операцією з придбання
товарів чи послуг та потребою
використання в господарській
діяльності; документального
підтвердження факту здійснення
господарської операції сукупністю
належним чином складених (оформлених)
первинних та інших документів (у т.ч.
платіжних), які зазвичай супроводжують
операції певного виду та підтверджують
їх фактичне виконання; наявності у
покупця належним чином складеної
податкової накладної (має усі
обов'язкові реквізити).

В матеріалах справи наявні належним
чином засвідчені копії первинних
бухгалтерських документів, які дають
змогу вважати про реальність
здійснення господарської діяльності
позивача та його контрагента.

Відтак, у ході судового розгляду справи
позивачем спростовано висновки
відповідача щодо нікчемності
правочинів, шляхом надання належних та
допустимих доказів, які підтверджують
факт здійснення господарських
операцій за вказаним договором.

Згідно первинних бухгалтерських
документів та податкової накладної
позивачем включено відповідні суми до
складу податкового кредиту з податку
на додану вартість за відповідні
періоди, що відображено у податкових
деклараціях.

Судом на підставі оцінки наявних у
справі матеріалів та доказів у їх
сукупності встановлено, що факт
надання позивачеві послуг
документально підтверджується.
Твердження податкового органу про
відсутність факту отримання послуг під
час судового розгляду справи не були
доведені, а надані позивачем докази є
переконливими і достатніми для
висновку суду щодо реальності
господарської операції.

Відтак, висновки податкового органу
про завищення податкового кредиту з
підстав визнання спірних правочинів
нікчемними, є безпідставними.

Окремо суд зауважує, що відповідачем
право позивача на формування
податкового кредиту поставлено в
залежність від добросовісності
контрагента, що суперечить приписам
податкового законодавства. Так, якщо
такий контрагент не виконав своїх
зобов'язань по належному формуванню
первинних документів для
підтвердження господарських операцій,
то це може тягнути відповідальність та
негативні наслідки саме щодо дій цих
осіб. Зазначена обставина не є
підставою для донарахування сум
податкового зобов'язання позивачеві.
На переконання суду, своїми рішеннями
відповідачем встановлено для позивача
додаткові обмеження, що не відповідає
повноваженням відповідача,
передбаченим Податковим кодексом
України та суперечить вимогам статті 19
Конституції України. Тобто, фактично
позивачу у вину поставлено
неправомірну господарську діяльність
його контрагента.

Судом враховано при розв'язанні
відповідних спорів принцип офіційного
з'ясування обставин справи,
передбачений частинами четвертою та
п'ятою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Відповідно до вказаної норми
суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Судом було запропоновано
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Натомість відповідач витребуваних
документів, згідно ухвали судді
Київського окружного
адміністративного суду від 18.07.2014 про
закінчення підготовчого провадження,
суду не надав та про причини
неможливості надати такі докази не
повідомив.

При розгляді даної справи належних та
допустимих доказів, які б могли
свідчити про недобросовісність
позивача як платника податків або про
наявність обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої позивачем
податкової вигоди та доказів того, що
безпосередній контрагент позивача не
здійснює господарську діяльність,
правочини укладені без мети настання
реальних наслідків, відповідачем суду
не надано як і не надано взагалі усіх
витребуваних судом документів, на які є
посилання в Акті перевірки.

Виходячи з вищевикладеного суд дійшов
висновку, що відповідачем всупереч
нормам чинного законодавства прийняте
оскаржуване позивачем податкове
повідомлення-рішення, оскільки судом
встановлено правомірність формування
податкового кредиту, виходячи з
реальності укладених правочинів, а,
отже, доводи відповідача про завищення
податкового кредиту і нарахування за
такі порушення штрафних санкції є
необґрунтованими.

У зв'язку з наведеним, суд дійшов
висновку, що викладені в позовній заяві
доводи позивача є обґрунтованими та
такими, що відповідають нормам чинного
законодавства України та є підставами
для скасування податкового
повідомлення-рішення, а тому,
адміністративний позов підлягає
задоволенню.

В силу пункту 1 частини другої статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення.

Згідно зі статтею 71 цього Кодексу,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім розгляду
справ про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкту владних
повноважень.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен
надати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі.

На виконання цих вимог відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, не надав
суду жодних доказів, які спростовували
б твердження позивача, а відтак, не
довів правомірності своїх дій та
винесення відповідних рішень.

Суд, всебічно та об'єктивно дослідивши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, дійшов висновку, що
викладені в позовній заяві доводи
позивача є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 53, 69, 70, 71, 72, 86, 94,
128, 159 - 163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Миронівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області від
13.02.2014 № .

3. Стягнути на користь
Міжгосподарського будівельного
об'єднання «Агробуд» понесені ним
судові витрати в розмірі 1 827 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) гривень 00
копійок.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною другою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Шевченко А.В.