Справа № 694/445/14-а
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
694/445/14-а Головуючий у
1-й інстанції: Нестерук Т.М.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
- Троян Н.М.,

суддів
- Бужак Н.П., Твердохліб В.А,

за участю секретаря
- Костюченка М.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційні скарги
ОСОБА_2 та Управління Пенсійного фонду
України в Звенигородському районі
Черкаської області на постанову
Звенигородського районного суду
Черкаської області від 14 травня 2014 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Звенигородському районі
Черкаської області про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2008 року ОСОБА_2 звернулася в
суд із позовом, у якому після
неодноразових уточнень просила:
стягнути одноразовою сумою з УПФ
України в Звенигородському районі
Черкаської області та зобов'язати його
зарахувати на її рахунок № 000000367 в
Звенигородському банку «Аваль»
недонараховану за періоди з 1 вересня
1999 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня
2008 року по 31 грудня 2008 року додаткову
пенсію в сумі 2412,76 грн.; стягнути
одноразовою сумою з УПФ України в
Звенигородському районі Черкаської
області та зобов'язати його зарахувати
на її рахунок в Звенигородському банку
«Аваль» недонараховану пенсію як
дитині війни у вигляді підвищення її на
30% мінімальної пенсії за віком у сумі 1869
грн 50 коп., яка визначена з урахуванням
рішень Конституційного Суду України
від9 липня 2007 року № 6-рп/2007 та від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008, тобто за
період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2008
року; стягнути одноразовою сумою з УПФ
України в Звенигородському районі
Черкаської області та зобов'язати його
зарахувати на її рахунок в
Звенигородському банку «Аваль» суму
втрачених доходів у вигляді
недонарахованих відсотків по
пенсійному вкладу станом на 31 грудня 2008
року в сумі 682,81 грн.; стягнути
одноразовою сумою з УПФ України в
Звенигородському районі Черкаської
області та зобов'язати його зарахувати
на її рахунок в Звенигородському банку
«Аваль» витрати понесені нею під час
готування матеріалу, зміст якого
надавався до суду, в сумі 251,30 грн., а
всього стягнути з відповідача 5216,37 грн.;
зобов'язати УПФ України в
Звенигородському районі Черкаської
області, починаючи з 1 січня 2009 року і до
повного розрахунку з нею, на суму
позову, яка буде несвоєчасно
перерахована на рахунок в
Звенигородському банку «Аваль» і, по
цій причині, втрачена сума доходів у
вигляді недонарахованих відсотків по
пенсійному вкладу, нараховувати
відсотки відповідно укладеного з
банком договору в розмірі 10% річних від
суми заборгованості перед нею, а суму
нарахованих відсотків перерахувати на
рахунок в вищеназваному банку;
зобов'язати УПФ України в
Звенигородському районі Черкаської
області здійснити їй перерахунок
пенсії з 1 січня 2004 року на підставі
частини 2 статті 56 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року № 796-ХІІ, а послідуючі
перерахунки як працюючому пенсіонеру
здійснювати згідно законодавства лише
з урахуванням збільшеного страхового
стажу, та надати їй розрахунок даної
пенсії.

Постановою Звенигородського районного
суду Черкаської області від 15 січня 2009
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 травня 2010
року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Зобов'язано УПФ України в
Звенигородському районі Черкаської
області, визнавши його дії
неправомірними, нарахувати підвищення
до пенсії позивачеві, передбачене
статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
за періоди з 9 липня 2007 року по 31 грудня
2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня
2008 року. Зобов'язано УПФ України в
Звенигородському районі Черкаської
області, визнавши його дії
неправомірними, здійснити ОСОБА_2
перерахунок пенсії з 1 січня 2004 року на
підставі частини 2 статті 56 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за кожний повний рік стажу роботи понад
установлений п'ятнадцятирічний
мінімальний трудовий стаж, шляхом
збільшення пенсії на 1% визначеної
законом її розрахункової величини. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Однак, при касаційному перегляді
наведених судових рішень Вищим
адміністративним судом України
встановлено, що судами попередніх
інстанцій допущено порушення норм
процесуального права, а саме судами не
враховано положення ст. 99, 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
від 06.07.2005 №2747-VI (КАС України), також,
наведені рішення не містять висновків
щодо позовних вимог ОСОБА_2 про
зобов'язання відповідача здійснити їй
як працюючому пенсіонеру послідуючі
перерахунки згідно законодавства лише
з урахуванням збільшеного страхового
стажу та надати їй розрахунок даної
пенсії, у зв'язку з чим, судом
касаційної інстанції прийнято рішення
про скасування постанови
Звенигородського районного суду
Черкаської області від 15 січня 2009 року
та ухвали Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 травня 2010
року, а справу направлено до суду
першої інстанції на новий розгляд.

За результатами нового розгляду, з
урахуванням висновків Вищого
адміністративного суду України, які
згідно положень КАС України є
обов'язковими, постановою
Звенигородського районного суду
Черкаської області від 14 травня 2014 року
адміністративний позов задоволено
частково, а саме, шляхом: визнання
неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Звенигородському районі Черкаської
області щодо нарахування та виплати
ОСОБА_2 підвищення до пенсії, як дитині
війни, в меншому розмірі, ніж це
передбачено ст. 6 Закону України «Про
статус і соціальний захист дітей
війни»; зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в
Звенигородському районі Черкаської
області здійснити перерахунок та
виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії,
передбачене ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» в
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком,
виходячи з розміру, встановленого ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та визначеного законом
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність з 10 листопада
2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня
2008 року по 25 серпня 2010 року та з 06 квітня
2011 року по 08 червня 2011 року з
урахуванням фактично виплачених сум;
визнання неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Звенигородському районі Черкаської
області щодо нарахування та виплати
ОСОБА_2 додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в меншому розмірі,
ніж передбачено ст. 51 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»;
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Звенигородському
районі Черкаської області здійснити
перерахунок ОСОБА_2 додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю,
передбачену ст. 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у розмірі
15 % мінімальної пенсії за віком, який
згідно з абз. 1 частини другої ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлений у розмірі
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, за період з 10 листопада
2007 року по 23 липня 2011 року та виплатити
доплату до пенсії з урахуванням
фактично виплачених сум; зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в
Звенигородському районі Черкаської
області, визнавши його дії
неправомірними, здійснити перерахунок
пенсії ОСОБА_2 відповідно до вимог
частини другої ст. 56 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» із
збільшенням пенсії на 1% визначеної
законом розрахункової величини, яка
дорівнює мінімальному розміру пенсії
за віком, та згідно з абз. 1 частини
другої ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлена у розмірі
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, за кожний повний рік
стажу роботи понад установлений
15-річний мінімальний трудовий стаж, за
період з 10 листопада 2007 року по 14 травня
2014 року та виплати доплату до пенсії з
урахуванням фактично виплачених сум.

Учасники судового процесу, не
погоджуючись із зазначеною постановою,
подали апеляційні скарги, в яких,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просять суд
скасувати постанову та прийняти нову,
якою у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю та якою позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі,
відповідно.

Заслухавши суддю-доповідача,пояснення
представника позивача, розглянувши
матеріали справи та апеляційні скарги,
колегія суддів вважає, що скарги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Як свідчать обставини справи, ОСОБА_2 є
потерпілою внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС 4 категорії, їй з 28
липня 1992 року призначена пенсія за
віком згідно із Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Також, позивач є дитиною війни в
розумінні статті 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Вважаючи порушенням своїх прав з боку
пенсійного органу та з метою їх
відновлення ОСОБА_2 звернулась за
захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
дії відповідача щодо нарахування
позивачу підвищення до пенсії як
дитині війни є неправомірними в період
з 10 листопада 2007 року до 23 липня 2011 року
і відповідач зобов'язаний нарахувати
підвищення до пенсії ОСОБА_2,
передбачене ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
за період з 10 листопада 2007 року по 31
грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31
грудня 2008 року, а також з 01 січня 2009 року
по 25 серпня 2010 року та з 06 квітня 2011 року
по 08 червня 2011 року, оскільки ці періоди
не охоплені постановами
Звенигородського районного суду
Черкаської області від 05 квітня 2011 року
та від 28 грудня 2011 року у справах за
аналогічними позовами ОСОБА_2, які
набрали законної сили.

Суд першої інстанції врахувавши, що
Закон України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
має вищу юридичну силу, ніж постанова
Кабінету Міністрів України № 530 від
28.05.2008 року «Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян»,
вважає, що в період з 10 листопада 2007
року застосуванню підлягає норма ст. 51
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», який передбачає щомісячну
доплату в розмірі 15% мінімальної пенсії
за віком.

Також, за позицією суду першої
інстанції, є неправомірними і дії
відповідача щодо відмови у здійсненні
перерахунку пенсії ОСОБА_2 з 10
листопада 2007 року на підставі частини
другої ст. 56 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за кожний повний рік стажу
роботи понад установлений 15-ти річний
мінімальний трудовий стаж, шляхом
збільшення пенсії на 1% визначеної
законом її розрахункової величини.

Натомість, безпідставними на думку
суду першої інстанції є вимоги
позивача щодо зобов'язання відповідача
надати позивачу розрахунки пенсії за
період з 01.01.2004 року по 30.04.2014, в яких
вказати коефіцієнт стажу, коефіцієнт
заробітної плати та середньомісячний
заробіток по народному господарству за
відповідний рік не підлягають
задоволенню, оскільки позивачем не
надано доказів того, що йому було
відмовлено в наданні таких
розрахунків. Натомість в матеріалах
справи містяться кілька розрахунків
пенсії, які надавались позивачу на її
звернення, а представники відповідача
в судовому засіданні вказали на те, що
такі розрахунки надаються позивачу на
всі її звернення.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 № 10-рп/2008р. було визнано
неконституційним п. 41 розділу 11
«Внесення змін до деяких законодавчих
актів України» Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» № 107-17,
згідно якого текст ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
викладено в такій редакції: «Дітям
війни (крім тих на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту») до пенсії або до щомісячного
довічного грошового утримання чи
держаної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни».

За таких обставин, починаючи з 09.07.2007 по
31.12.2007 та з 22.05.2008 по 31.12.2008 ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» діяла в редакції від 18.11.2004,
згідно якої дітям війни пенсії
підвищуються на 30% мінімальної пенсії
за віком, а не на 10% прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність і проведення виплат в
зазначеному розмірі дітям війни, в тому
числі і позивачу, суперечить чинному
законодавству.

Статтями 71 Закону України від 26 грудня
2008 №835-VI «Про Державний бюджет України
на 2009 рік» та 70 Закону України від 27
квітня 2010 року N 2154-VI «Про Державний
бюджет України на 2010 рік" Кабінету
Міністрів України було надано право у
2009 та 2010 роках встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, однак дія цих норм не
поширюється на спірні відносини,
оскільки розмір соціальних виплат
згідно із Законом «Про соціальний
захист дітей війни» залежить від
розміру мінімальної пенсії за віком, а
не від розміру мінімальної заробітної
плати.

Таким чином, в 2009 та 2010 роках при
нарахуванні підвищення до пенсії дітям
війни відповідач також мав керуватися
положеннями ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» і
нараховувати таке підвищення у розмірі
30 % мінімальної пенсії за віком, яка
відповідно до ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, що
втратили працездатність.

Згідно положень Закону України «Про
внесення змін до Закону України» Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 26.12.2011 року №20-рп/2011 встановлено, що
надання Верховною Радою України права
Кабінету Міністрів України визначати
порядок та розміри соціальних виплат
виходячи з наявного фінансового
ресурсу бюджету Пенсійного фонду
України, узгоджується з функціями
Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3
статті 116 Конституції України.

Аналогічна позиція щодо правомірності
визначення порядку та розмірів
соціальних виплат Кабінетом Міністрів
України з урахуванням наявного
фінансового ресурсу бюджету
висловлена Конституційним Судом
України і в рішенні від 25.01.2012 року
№3-рп/2012.

Таким чином, з набранням 23 липня 2011 року
чинності постановою КМУ «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету» від 06 липня 2011 року
№745, яка була прийнята на виконання
вимог п. 7 Закону України «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» від 14.06.2011
року, порядок і розміри виплат дітям
війни регулюються саме цією
постановою, а з 01.01 2012 року постановою
КМУ від 28.12.2011 року № 1381 «Про підвищення
рівня соціального захисту найбільш
вразливих верств населення» з
наступними змінами та доповненнями.

Разом з тим, відповідно до ст. 51 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
особам, віднесеним до категорії 4
призначається додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 15 %
мінімальної пенсії за віком.

Слід зауважити, що Закон України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» має вищу
юридичну силу, ніж постанова Кабінету
Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян», а тому суд
вважає, що в період з 10 листопада 2007
року застосуванню підлягає норма ст. 51
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», який передбачає щомісячну
доплату в розмірі 15% мінімальної пенсії
за віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішені
даного спору підлягає застосуванню ст.
51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з урахуванням розміру
мінімальної пенсії за віком.

Як вірно зауважено судом першої
інстанції, згідно постанови від 11
листопада 2008 року колегії суддів
Судової палати в адміністративних
справах Верховного Суду України,
положення ч. 3 ст. 28 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», не є перешкодою для
застосування зазначеної величини
(мінімального розміру пенсії за віком)
для розрахунку інших пов'язаних із нею
пенсій чи доплат, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
мінімального розміру пенсії за віком,
крім передбаченого ч. 1 цієї статті.

Відповідно до Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
№3491-VI у 2011 році норми і положення
статті 51 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Таким чином, з набранням 23 липня 2011 року
чинності постановою КМУ «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету» від 06 липня 2011 року
№745, яка була прийнята на виконання
вимог п. 7 Закону України «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» від 14.06.2011
року, розмір додаткової пенсії,
передбачений ст. 51 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
встановлюється цією постановою, а з 01.01
2012 року постановою КМУ від 23.11.2011 року №
1210 «Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з подальшими змінами та доповненнями.

Окрім того, як вбачається з матеріалів
справи ОСОБА_2 на день призначення
пенсії за Законом України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» мала стаж роботи понад 15
років, які передбачені частиною другою
ст. 56 даного Закону, як підстава для
призначення спеціальної пенсії.
Статтею 56 вищевказаного Закону
передбачено пільги щодо обчислення
стажу роботи осіб, які підпадають під
його дію.

Так, згідно зазначеної норми Закону
право на пенсію в повному розмірі мають
громадяни, віднесені до 1,2,3,4 категорії,
за умови стажу роботи не менше ніж 15
років для жінок та 20 років для
чоловіків, зі збільшенням пенсії на 1%
заробітку за кожний рік роботи понад
установлений стаж, але не вище 75%
заробітку.

Це положення Закону визначає особливі
умови та норми пенсійного забезпечення
громадян, які постраждали від
Чорнобильської катастрофи. Так як
порядок перерахунку пенсій Законом
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не
встановлений, необхідно на підставі
частини сьомої ст. 9 КАС України
застосувати по аналогії частини першої
ст. 28 «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», зі змісту якої
випливає, що за кожний повний рік
трудового стажу понад установлений
законом мінімальний трудовий стаж,
необхідний для призначення пенсії за
віком, остання збільшується на 1%
визначеної законом її розрахункової
величини. Для громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
ця розрахункова величина має пільговий
характер і визначена в частині другій
ст. 56 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», як сума заробітку за
кожний рік роботи понад установлений
цим пунктом стаж роботи.

Згідно з даним Законом вона дорівнює
мінімальному розміру пенсії за віком,
який згідно з абз. 1 частини другої ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлений у розмірі
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Таким чином, особам, яким призначена
пенсія на підставі Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
перерахунок пенсії має здійснюватися
за кожний повний рік стажу роботи понад
установлений для них мінімальний
трудовий стаж для призначення пенсії (15
років - для жінок), шляхом збільшення
пенсії на 1% .

Водночас, суд апеляційної інстанції не
приймає до уваги посилання апелянта на
неправильне обчислення розміру пенсії
за віком, адже визначення розміру
основної пенсії позивача та її
подальший перерахунок із врахуванням
збільшеного страхового стажу
здійснювались відповідачем у
відповідності до вимог ст. 40, 42, 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» на
підставі заяв позивача та не раніше ніж
через 24 місяці.

Також, безпідставними є позовні вимоги
щодо зобов'язання відповідача надати
позивачу розрахунки пенсії за період з
01.01.2004 по 30.04.2014, в яких вказати
коефіцієнт стажу, коефіцієнт
заробітної плати та середньомісячний
заробіток по народному господарству за
відповідний рік не підлягають
задоволенню, з тих підстав, що
позивачем не надано доказів того, що
йому було відмовлено в наданні таких
розрахунків. Натомість в матеріалах
справи містяться кілька розрахунків
пенсії, які надавались позивачу на її
звернення, а представники відповідача
в судовому засіданні першої інстанції
вказували на те, що такі розрахунки
надаються позивачу на всі її звернення.

З урахуванням викладеного, після
детального з'ясування обставин справи
та аналізу законодавчих норм, суд
апеляційної інстанції приходить до
переконання, що дії відповідача є
протиправними та такими що порушують
охоронювані законом права та інтереси
ОСОБА_2, лише в частині відмови
нарахування підвищення до пенсії як
дитині війни в період з 10 листопада 2007
року до 23 липня 2011 року, відмови у
щомісячній доплаті в розмірі 15%
мінімальної пенсії за віком згідно
положень ст. 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а також
відмови у здійсненні перерахунку
пенсії позивача з 10 листопада 2007 року
на підставі частини другої ст. 56 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за кожний повний рік стажу роботи понад
установлений 15-ти річний мінімальний
трудовий стаж, шляхом збільшення
пенсії на 1% визначеної законом її
розрахункової величини, що ж до решти
позовних, то в даному випадку дії
відповідача вчиненні у межах та у
спосіб наданих йому повноважень, а
відтак, підстав для їх задоволення
немає.

Що стосується апеляційної скарги
відповідача,то вона не підлягає
задоволенню,так як не спростовує
висновків суду першої інстанції.

Згідно до частини першої ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином,оскільки судове рішення
ухвалене судом першої інстанції
відповідно до норм матеріального
права, при дотриманні норм
процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційних скарг висновків
суду не спростовують, суд апеляційної
інстанції підстав для їх скасування не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління
Пенсійного фонду України в
Звенигородському районі Черкаської
області на постанову Звенигородського
районного суду Черкаської області від
14 травня 2014 року - залишити без
задоволення, а постанову - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Н.М. Троян

Судді:
Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя
Троян Н.М.

Судді:
Бужак Н.П.