Справа № 806/8289/13-а
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року
Житомир справа № 806/8289/13-a

категорія
8.2.1

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Токаревої М.С.,

за участі секретаря Смолінської І.П.,

за участі представників позивача та
відповідача

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Державного підприємства
"Житомирський лікеро-горілчаний завод"
до Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення,

встановив:

Державне підприємство "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" звернулося до
Житомирського окружного
адміністративного суду з позовом до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення. В обгрунтування
позову позивач зазначає, що
Житомирською ОДПІ було проведено
позапланову виїзну перевірку ДП
"Житомирський лікеро-горілчаний завод"
з питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
експортних операцій за період з 01
березня 2013 року по 30 квітня 2013 року, за
результатами якої відповідачем було
складено акт від 31 липня 2013 року
№499/22-2/00375504. На підставі вказаного акту
відповідачем було винесено податкове
повідомлення-рішення №000064222 від 15
серпня 2013 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на загальну суму
1327482 грн. у т.ч. 884988 грн. - за основним
платежем та 442494 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями. Позивач
вважає, що вказане податкове
повідомлення-рішення винесено з
порушенням норм діючого законодавства,
а тому просить визнати його
протиправним та скасувати.

У судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали з
підстав викладених у позовній заяві та
просили позов задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача, у судовому
засіданні позов не визнав та
заперечував проти його задоволення з
підстав викладених у письмових
запереченнях.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
письмові докази наявні у матеріалах
справи, дійшов висновку, що позов
обгрунтований та підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судом встановлено, що Житомирською
ОДПІ було проведено позапланову виїзну
перевірку ДП "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
експортних операцій за період з 01.03.2013
року по 30.04.2013 року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем було складено акт від 31
липня 2013 року №499/22-2/00375504, яким
встановлено допущення ДП
"Житомирський лікеро-горілчаний завод"
порушень п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.1,
п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України в результаті
чого підприємством занижено податок на
додану вартість на загальну суму 884988
грн.

На підставі вказаного акту
відповідачем було винесено податкове
повідомлення-рішення №000064222 від 15
серпня 2013 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на загальну суму
1327482 грн. у т.ч. 884988 грн. - за основним
платежем та 442494 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Згідно п.198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст.39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6. ст.198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку
контролюючим органом суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначено п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.95р. за № 168/704, первинні документі - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Відповідно до
даної статті, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем з ТОВ "Ферко" було укладено
договір поставки №27/1 від 27 лютого 2013
року. Кількість, асортимент, ціна
товару, терміни його передачі та
оплати, місце постачання визначаються
додатками до вказаного договору, які є
його невід'ємними частинами.

На підставі вказаного договору ДП
"Житомирський лікеро - горілчаний
завод" придбало у TOB "Ферко" олію
соняшникову, українського походження,
врожаю 2012 року.

В подальшому вказаний товар позивачем
було використано у своїй
господарській діяльності шляхом
продажу її на експорт через компанію
"Альфа Трейдінг Лімітед" . Місце
передачі товару - Комплекс з
перевантаження та переробки тропічних
олій - м. Южний.

Житомирська ОДПІ вважає, що у позивача
не було підстав для включення сум ПДВ
до складу податкового кредиту,
оскільки до перевірки не було надано
сертифікати походження, посвідчення
якості та товарно-транспортні
накладні, що підтверджували
перевезення товарів були заповнені з
порушеннями, а тому не можливо
підтверджувати факт отримання
позивачем товару.

Крім того, відповідач вважає, що
операції щодо придбання
товарно-матеріальних цінностей ДП
"Житомирський лікеро - горілчаний
завод" у ТОВ "Ферко" не спричиняють
реального настання правових наслідків,
оскільки у контрагента позивача
відсутні виробничі потужності, основні
засоби та трудові ресурси для
здійснення даного виду господарських
операцій.

На думку суду, відсутність персоналу,
транспортних засобів,
виробничо-складських приміщень не може
свідчити про відсутність
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань та
відсутність фактичних дій спрямованих
на виконання взятих на себе
зобов'язань, що унеможливлює
здійснення господарської діяльності,
оскільки наведені обставини не
позбавляють суб'єкт господарювання
здійснювати посередницьку діяльність,
залучати виробничі та трудові ресурси
інших суб'єктів господарювання для
виконання зобов'язань по укладених ним
договорах.

Що стосується твердження відповідача у
акті стосовного того, що контрагент
позивача ТОВ "Ферко" здійснював
діяльність спрямовану на здійснення
операцій пов'язаних з наданням
податкової вигоди третім особам та
щодо того, що позивачем не підтверджено
факт отримання товару від ТОВ "Ферко",
оскільки товарно-транспортні накладні
оформлені неналежним чином, то суд не
погоджується з таким твердженням
відповідача з наступних підстав.

Відповідно до розділу 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України №363 від 14.10.1997р.
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу,
а товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання товарно-
матеріальних цінностей, обліку на
шляху їх переміщення, оприбуткування,
складського, оперативного та
бухгалтерського обліку, а також для
розрахунків за перевезення вантажу та
обліку виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних
правил основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Після прийняття вантажу
згідно з товарно- транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні не встановлюють правил
податкового обліку, а лише
встановлюють права, обов'язки та
відповідальність власників
автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно- транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Одночасно, слід відмітити, що
Податковий кодекс України не ставить в
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання.

У рішенні Європейського суду з прав
людини від 22.01.09 у справі "БУЛВЕС" АД
проти Болгарії" (заява № 3991/03)
зазначено, що у разі якщо національні
органи за відсутності будь-яких
вказівок на безпосередню участь
фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ,
який нараховується у ланцюгу поставок,
або будь-яких вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж таки
застосовують негативні наслідки до
отримувача оподатковуваної ПДВ
поставки, який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.

У разі наявності у державних органів
інформації про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку (Рішення Європейського суду з
прав людини від 09.01.2007 у справі
"Інтерсплав проти України").

Крім того, матеріали справи містять
ТТН, які були надані превіряючим, в яких
зазначено, що вантажоодержувач ТОВ
"Дельта Вілмер СНГ" Альфа Трейдін
Лимитед" по контракту ДП "Житомирський
лікеро - горілчаний завод".

Що стосується твердження відповідача,
щодо того, що позивачем у журналі
реєстрації довіреностей було
зареєстровано видачу довіреності
Христюку І.А. після попереднього запису
датованого 26 березня 2013 року, то суд
критично відноситься до цього
твердження та не приймає його до уваги
з наступних підстав.

У матеріалах справи міститься
пояснювальна записка бухгалтера ДП
"Житомирський лікеро - горілчаний
завод" Федорчук Л.П. з яких вбачається,
що оскільки довіреність Христюку І.А.
було виписано вкінці робочого дня, то
вона помилково її не зареєструвала у
журналі та зробила це наступного дня,
після реєстрації акцизних марок. Тобто
на думку суду, у цьому випадку
працівником позивача було допущено
помилку.

Крім того, слід відмітити, що
відповідно до роз'яснень наданих Вищим
адміністративним судом України сама
собою наявність або відсутність
окремих документів, а так само помилки
у їх оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце (інформаційний
лист від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11).

Що стосується твердження
контролюючого органу у акті щодо того,
що неможливо ідентифікувати предмет
фактичної поставки та його
відповідність предмету договору,
оскільки позивачем до перевірки не
було надано сертифікати та
посвідчення якості на товар отриманий
від ТОВ "Ферко" то суд не погоджується з
цим з наступних підстав.

Згідно ст.662 Цивільного кодексу України
продавець повинен одночасно з товаром
передати покупцеві його приналежності
та документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Отже, надання документів
підтверджуючих якісні характеристик
товару, стосується лише правовідносин
між продавцем і покупцем щодо
підтвердження першим, дотримання ним
умов договору, що встановлені його
умовами до предмету поставки.

Реальність господарської операції
підтверджено фактом руху активів та
зміною стану зобов'язань суб'єкта
господарювання, а також наявністю
інших юридичних фактів, що зумовлені
результатами досягнення ділової мети у
процесі здійснення законної
підприємницької діяльності.

Податковим кодексом України або ж
іншим нормативно-правовим актом не
встановлено будь-яких обмежень, ніж
наявність належним чином оформленої
податкової накладної, щодо включення
до податкового кредиту суми сплаченого
податку, не встановлено обов'язку для
позивача здійснювати контроль за
веденням господарської діяльності та
зобов'язань сплати податку до бюджету
контрагентами.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
контролюючого органу, яким платнику
податків донараховані грошові
зобов'язання, презюмується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Отже, наявність підтверджуючих
документів та належним чином оформлені
податкові накладні свідчать про
правомірність включення сум ПДВ до
податкового кредиту. В даному випадку
при придбанні товару у березні 2013 року,
кожна оподаткована господарська
операція належним чином оформлена,
податкові накладні, видаткові накладні
та інші первинні документи оформлені
належним чином та відповідають
встановленим вимогам.

Враховуючи наведені обставини, суд
вважає, що висновки перевіряючих
контролюючого органу, викладені в
акті, на підставі якого прийнято
оспорюване податкове повідомлення -
рішення ґрунтуються лише на
припущеннях та не підтверджені
документами, а тому позовні вимоги
позивача є обґрунтованими та
підлягають задоволенню, а оспорюване
податкове повідомлення-рішення
підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 122, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

постановив:

Позовні вимоги державного
підприємства "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" задовольнити.

Визнати податкове повідомлення -
рішення Житомирської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області №000064222 від 15
серпня 2013 року протиправним та
скасувати його.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
М.С. Токарева

Повний текст постанови виготовлено: 17
липня 2014 р.