Справа № 2а-6135/08/0970
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2014 року м.
Київ К/9991/21900/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу

Приватного підприємця ОСОБА_2

на постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
09.07.2009 та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 25.03.2011

у справі №2-а-6135/08/0970

за позовом Приватного підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції в
Косівському районі Івано-Франківської
області

про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень, -
ВСТАНОВИВ:

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
09.07.2009, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25.03.2011, в
задоволенні позову відмовлено.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
позивача, у якій ставиться питання про
скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового рішення про задоволення позову,
з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Відповідачем проведено планову виїзну
документальну перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2005 по 30.06.2008, за результатом
якої складено акт № 000762/17-0/НОМЕР_1 від
29.09.2008.

За висновками акта перевірки позивачем
допущено порушення ст.1 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб?єктів малого
підприємництва», пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 закону
України «Про податок на додану
вартість», пп.9.12.2 п.9.12 ст.9 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб».

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 08.10.2008
№/0, яким визначено податкове
зобов?язання з податку з доходів
фізичних осіб в сумі 19391,81 грн. та
№/0 від 08.10.2008, яким визначено
податкове зобов?язання з податку на
додану вартість в сумі 15919 грн., у т.ч.
основного платежу 10613 грн. та 5306 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судом першої та апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, на які
посилається відповідач у касаційній
скарзі, та вважає, що судами повно
встановлені обставини у справі, яким
надана правильна правова оцінка на
підставі законодавства, яке
врегульовує спірні відносини.

Судами передніх інстанцій встановлено,
що у 2007 році позивач перебував на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності. У третьому
кварталі 2007 року ним отримана виручка
від реалізації товарів на суму 684683,91
грн., таким чином перевищено граничну
суму виручки встановлену ст.1 Указу
Президента України від 03.07.1998 № 727/98
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва», у зв?язку з чим з
четвертого кварталу 2007 року позивач
перейшов на загальну систему
оподаткування., подав 31.01.2008 декларацію
про доходи одержані у ІУ кварталі 2007
року, однак суму перевищення в розмірі
184683,91 грн. не відобразив, що ним не
заперечується.

Указом Президента України від 03.07.1998 №
727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (в
редакції Указу Президента України від
28.06.1999 № 746/99, далі - Указ) запроваджено
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності для суб'єктів малого
підприємництва, зокрема, для фізичних
осіб, які займаються підприємницькою
діяльністю без створення юридичної
особи. Умовами переходу та перебування
на спрощеній системі для громадян -
суб'єктів малого підприємництва є
перебування з ними в трудових
відносинах не більше 10 осіб, включаючи
членів їх сімей, та обсяг виручки від
реалізації продукції, товарів (робіт,
послуг) за календарний рік не повинен
перевищувати 500 тис. гривень.

Такі фізичні особи мають право
самостійно обрати спосіб
оподаткування доходів за єдиним
податком шляхом отримання Свідоцтва
про сплату єдиного податку. Форма
Свідоцтва та Порядок його видачі
затверджено наказом ДПА України від
29.10.1999 № 599 (у редакції наказу ДПА
України від 28.12.2001 № 521). Свідоцтво
видається на зазначений в заяві термін,
але в межах календарного року.

У пункті четвертому статті 1 Указу
встановлено, що виручкою від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) вважається сума, фактично
отримана суб'єктом підприємницької
діяльності на розрахунковий рахунок
або (та) в касу за здійснення операцій з
продажу продукції (товарів, робіт,
послуг).

Відповідно до статті 5 Указу у разі
порушення вимог, установлених статтею 1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Зазначене слід тлумачити так, що
суб'єкт господарювання, отримавши на
власний розрахунковий рахунок суму,
яка перевищує встановлений Указом
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» розмір виручки, а саме
500000 грн., повинен перейти на загальну
систему оподаткування, оскільки
перебування на спрощеній системі
оподаткування залежить від обсягів
виручки, якою є певна сума.

Оскільки зазначений Указ не містить
положень які б регулювали питання
оподаткування сум, що перевищують
встановлений законодавцем граничний
обсяг виручки, оподаткування доходів,
отриманих платником єдиного податку з
порушенням умов перебування на
спрощеній системі оподаткування,
повинно здійснюватися із
застосуванням правил загальної
системи оподаткування, врегульованих,
зокрема, Законом України «Про податок з
доходів фізичних осіб» з урахуванням
загальних принципів оподаткування,
закріплених Конституцією України та
Законом України від 25 червня 1991 року №
1251-XII «Про систему оподаткування»
(чинним на час виникнення спірних
відносин), якими встановлювалися
засади податкових відносин в Україні.

Таким чином, у разі перевищення
граничного розміру виручки,
встановленого ст.1 Указу, доходи,
отримані фізичними особами -
підприємцями платниками єдиного
податку з порушенням норм Указу
Президента України від 3 липня 1998 року
№ 727 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»,
підлягають оподаткуванню у порядку,
встановленому розділом IV Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян», який,
згідно із п. 22.10 ст. 22 «Прикінцеві
положення» Закону України «Про податок
з доходів фізичних осіб»,
застосовується з урахуванням положень
пункту 9.12 статті 9 цього Закону.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті
7 цього Закону датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків, або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

При цьому підпунктом 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 цього Закону визначено, що не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат зі сплати
податку, не підтверджених податковими
накладними.

Таким чином, у податковому обліку
податковий кредит має бути
підтверджений відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку.

Відсутність податкової накладної
безспірно позбавляє платника податку
права на включення до податкового
кредиту сплачених (нарахованих) сум
податку у звітному періоді.

Суди попередніх інстанцій,
встановивши, що висновки акта
перевірки, що позивачем у вересні,
жовтні 2005 року, квітні, липні, вересні
2006 року віднесено до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість не підтверджені
податковими накладними, дійшли вірного
висновку про відсутність у позивача
права на формування податкового
кредиту, навіть за умови сплати податку
в ціні придбання товарів (робіт, послуг)
та про правомірність здійсненого
донарахування податкових зобов?язань з
податку на додану вартість.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального та процесуального права,
які б давали підстави для скасування
оскаржених судових рішень, а тому
касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_2 відхилити, а
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
09.07.2009 та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 25.03.2011залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун