Справа № 1570/3653/12
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2014 року м.
Київ К/800/47626/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04.09.2013 року
та постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 17.01.2013 року
у справі №1570/3653/2012 за позовом Державної
податкової інспекції у місті Южному
Одеської області Державної податкової
служби до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у
місті Южному Одеської області
Державної податкової служби
звернулась до суду з позовною заявою до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості в сумі 12806,40
грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 17.01.2013 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 04.09.2013 року у даній справі позов
задоволено з огляду на правомірність
заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ у м. Южному
проведено перевірку господарської
одиниці Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3.

За результатами проведеної перевірки
встановлені порушення відповідачем п.
1, п. 2, п.12, п. 13 ст. 3 Закону України від
06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (далі - Закон №
265/95-ВР); ст. 7 Закону України від 23.03.1996
року № 98/96-ВР «Про патентування деяких
видів підприємницької діяльності»
(далі - Закон № 98/96-ВР) та ст. 9 Закону
України від 01.06.2000 року №1775-ІІІ «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» (далі - Закон
№ 1775-ХІІІ).

За наслідками перевірки 25 серпня 2010
року прийнято рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій №
на загальну 12795,88 грн. та № на
загальну суму 10,52 грн.

Податковою вимогою від 07.01.2011 року № 1
відповідачу виставлено загальну суму
податкового боргу платника податків за
узгодженими грошовими зобов'язаннями
станом на 07.01.2011 року у загальному
розмірі 12806,40 грн.

Задовольняючи позов, суди виходили з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Пунктом 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР
встановлено, що за порушення вимог
цього Закону до суб'єктів
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції за
товари (послуги), за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції у
п'ятикратному розмірі вартості
проданих товарів (наданих послуг), на
які виявлено невідповідність, - у разі
проведення розрахункових операцій на
неповну суму вартості проданих товарів
(наданих - послуг), у разі не проведення
розрахункових операцій через
реєстратори розрахункових операцій, у
разі не роздрукування відповідного
розрахункового документа, що
підтверджує виконання розрахункової
операції, або проведення її без
використання розрахункової книжки.

Відповідно до ст. 21 Закону № 265/95-ВР до
суб'єктів підприємницької діяльності,
що не ведуть або ведуть з порушенням
встановленого порядку облік товарів за
місцем реалізації та зберігання,
застосовується фінансова санкція у
розмірі подвійної вартості
необлікованих товарів за цінами
реалізації, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Статтею 22 Закону № 265/95-ВР встановлено,
що у разі невідповідності суми
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена
в денному звіті, а у випадку
використання розрахункової книжки -
загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з
початку робочого дня, до суб'єктів
підприємницької діяльності
застосовується фінансова санкція у
п'ятикратному розмірі суми, на яку
виявлено невідповідність.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону № 98/96-ВР
торговий патент є чинним на території
органу, який здійснив реєстрацію
суб'єкта підприємницької діяльності чи
з яким погоджено місцезнаходження його
структурного (відокремленого)
підрозділу за місцем видачі торгового
патенту цьому суб'єкту. Передача
торгового патенту іншому суб'єкту
підприємницької діяльності або іншому
структурному (відокремленому)
підрозділу суб'єкта підприємницької
діяльності не дозволяється.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 98/96-ВР
суб'єкти підприємницької діяльності,
що здійснюють торговельну діяльність,
операції з торгівлі готівковими
валютними цінностями, операції з
надання послуг у сфері грального
бізнесу та побутових послуг, у разі
порушення вимог цього Закону несуть
відповідальність, зокрема, за
здійснення операцій, передбачених цим
Законом, без одержання відповідних
торгових патентів або з порушенням
порядку використання торгового
патенту, передбаченого частиною другою
статті 7 цього Закону, сплачують штраф у
подвійному розмірі вартості торгового
патенту за повний термін діяльності
суб'єктів підприємницької діяльності
із зазначеним порушенням.

Згідно з п. ст. 9 Закону № 1775-ХІІІ
ліцензуванню підлягає виробництво
лікарських засобів, оптова, роздрібна
торгівля лікарськими засобами.

Статтею 22 Закону № 1775-ХІІІ встановлено,
зокрема, що до суб'єктів господарювання
за провадження господарської
діяльності без ліцензії
застосовуються фінансові санкції у
вигляді штрафів у розмірах,
встановлених законом.

Право контролюючих органів на
стягнення штрафних (фінансових)
санкцій реалізується шляхом звернення
до суду з відповідною позовною заявою.

Враховуючи, що спірні рішення про
застосування штрафних санкцій, за
якими стягуються кошти, що є предметом
спору у справі, не скасовані в
адміністративному або судовому
порядку, а сума штрафних санкцій
добровільно відповідачем не сплачена,
заборгованість у розмірі 12806,40 грн.
підлягає стягненню з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 у судовому
порядку.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04.09.2013 року
та постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 17.01.2013 року
у справі №1570/3653/2012 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.