Справа № 872/9295/13
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"28" березня 2014 р. справа №
2а/0470/14506/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання
Чепурко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Лівобережної
міжрайонної Державної податкової
інспекції м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
10.01.2013 року у справі №2а/0470/14506/12

за позовом Лівобережної міжрайонної
Державної податкової інспекції
м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Діал Трейд»

про застосування арешту рахунку
платника податків, -

встановив:

04.12.2012 року позивач звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просив застосувати арешт коштів
ТОВ «Діал Трейд» на розрахунковому
рахунку відкритому у АТ
«Райффайзен банк Аваль» у м. Києві МФО
380805.

Постановою суду першої інстанції у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Постанова суду вмотивована тим, що в
позивача відсутні обставини, які дають
можливість застосування
адміністративного арешту коштів, а
наявність податкового боргу не є
безумовною підставою для його
застосування.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив її в
апеляційному порядку, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неповне з'ясування судом обставин
справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що
відповідно до акту від 16.10.2012 року №002018
працівниками Лівобережної МДПІ м.
Дніпропетровська встановлено
відсутність підприємства, а також
будь-якого майна за юридичною адресою
підприємства, що відповідно до вимог
пп. 20.1.17 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу
України надає право податковому органу
звертатись до суду з позовом про
накладення арешту на кошти платника
податків. Також вказує , що підставою
для звернення до суду є саме вимоги пп.
20.1.17 п. 20.1 ст. 20, а не вимоги ст. 94
Податкового Кодексу України.

Просить скасувати постанову суду та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити повністю.

До судового засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
судового засідання повідомлені
належним чином, що не перешкоджає
розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги дотримання судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права, суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги, що
відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 31.10.2012
року відповідач зареєстрований, як
юридична особа та відповідно до
довідки про взяття на облік платника
податків №674/19-135 від 24.10.2012 року
знаходиться на обліку в органах
державної податкової служби з 13.04.2007
року.

В зв'язку з наявністю у відповідача
податкового боргу в розмірі 1220 грн.
позивачем з метою його погашення на
адресу відповідача направлено
податкові вимоги №1/712 від 22.10.2010 року та
№2/917 від 16.09.2010 року.

Відповідно до акту №002018 від 16.10.2012 року
встановлено, що Товариство з обмеженою
відповідальністю «Діал Трейд» за
юридичною адресою: 49074, м.
Дніпропетровськ, Індустріальний район,
вул. Марка Вовчка, буд. 41-А не
знаходиться та майно підприємства за
даною адресою відсутнє.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що суд першої інстанції
помилково дійшов висновку про
тотожність понять адміністративного
арешту майна та арешту коштів платника
податків, які визначені в ст. 20 та ст. 94
Податкового кодексу України.

Так відповідно до вимог пп. 20.1.17 п. 20.1 ст.
20 податкового кодексу України,
визначено, що органи державної
податкової служби мають право
звертатися до суду одо накладення
арешту на кошти та інші цінності такого
платника податків, що находяться в
банку, у разі, якщо у платника податків,
який має податковий борг, відсутнє
майно та/або його балансова вартість
менша суми податкового боргу, та/або
таке майно не може бути джерелом
погашення податкового боргу.

В той же час відповідно до вимог п. 94.2
ст. 94 податкового кодексу України
адміністративний арешт мана може бути
застосовано, якщо: платник податків
порушує правила відчуження майна, що
перебуває у податковій заставі;
фізична особа, яка має податковий борг,
виїжджає за кордон; платник податків
відмовляється від проведення
документальної перевірки за наявності
законних підстав для її проведення або
від допуску посадових осіб органу
державної податкової служби; відсутні
дозволи (ліцензії) на здійснення
господарської діяльності, торгові
патенти, а також у разі відсутності
реєстраторів розрахункових операцій,
зареєстрованих у встановленому
законодавством порядку, крім випадків,
визначених законодавством; відсутня
реєстрація особи як платника податків
в органі державної податкової служби,
якщо така реєстрація є обов'язковою
відповідно до цього Кодексу, або коли
платник податків, що отримав податкове
повідомлення або має податковий борг,
вчиняє дії з переведення майна за межі
України, його приховування або
передачі іншим особам; платник
податків відмовляється від проведення
перевірки стану збереження майна, яке
перебуває у податковій заставі;
платник податків не допускає
податкового керуючого до складення
акта опису майна, яке передається в
податкову заставу.

Проте, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202
Кодексу адміністративного судочинства
України порушення норм матеріального
права є підставою для скасування
судового рішення та ухвалення нового
рішення лише у випадку, коли це
призвело до неправильного вирішення
справи або питання.

В даному випадку, рішення суду першої
інстанції є по суті вірним, оскільки
податковим органом не надано належних
доказів про відсутність майна платника
податків, що унеможливлює застосування
арешту в порядку ст. 20 Податкового
кодексу України

За таких обставин, колегія суддів
доходить висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
тому постанову слід залишити без змін,
а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 200, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Лівобережної
міжрайонної Державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
10.01.2013 року у справі № 2а/0470/14506/12
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун