Справа № 204/487/14-а
Суддя: Білик І. А.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/487/14-а
Провадження № 2-а/204/44/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого:
судді Білик І.А.

при секретарі:
Горб Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Дніпропетровської митниці Міндоходів
про скасування постанови у справі про
порушення митних правил, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовною заявою, в якій просив в
якій просив поновити строк оскарження
постанови та скасувати постанову
Дніпропетровської митниці Міндоходів
від 29.04.2013 року у справі №0127/110000001/13 про
порушення митних правил. В
обґрунтування позову позивач вказав
на те, що 29.04.2013 року відносно нього
уповноваженою службовою особою
Дніпропетровської митниці складено
постанову про порушення митних правил,
передбачених ч. 3 ст. 470 МКУ, та накладено
стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян в сумі 8500 грн. З даною
постановою він не згоден, оскільки
вважає, що він за законом мав право
тимчасово (на час виконання
контрактних зобов'язань, пов'язаних з
використанням транспортного засобу)
в'їжджати на територію України на
транспортному засобі, який
зареєстрований постійно у
відповідному реєстраційному органі
іншої держави, без сплати будь-яких
податків і зборів та без застосування
ввізних обмежень чи заборон
економічного характеру, тому як
транспортний засіб використовувався з
комерційною метою, що свідчить про
відсутність у його діях складу
порушення митних правил, а крім того,
під час провадження у цій справі з боку
службових осіб митних органів було
порушено його право на захист, допущено
неповноту та необ'єктивність розгляду.
В дійсності, 10.11.2012 року автомобіль "AUDI"
A6, кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер
"НОМЕР_2" був ввезений ним на митну
територію України в зоні діяльності
митного поста «Виступовичи - Нова
Рудня» Житомирської митниці.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу (D957858), цей
автомобіль є власністю юридичної
особи, а саме UAB «GABIRA INVEST Ltd» (Вільнюс,
Литва) в якому позивач працює водієм на
підставі трудового договору від
26.10.2012р. №61. Наказом директора UAB «GABIRA
INVEST Ltd» (Вільнюс, Литва) від 29.10.2012 року
№К-00-63 позивач був направлений у
відрядження до України на автомобілі
"AUDI" А6 кузов НОМЕР_1 реєстраційний номер
"НОМЕР_2" для виконання завдань
підприємства з терміном до 29.10.2013 року.
10.11.2012 року, в'їжджаючи на митну
територію України через митний пост
«Виступовичи - Нова Рудня»
Житомирської митниці, позивач у
відповідності до Митного кодексу
України повідомив митниці про обрання
митного режиму «тимчасове ввезення», у
який позивач бажав помістити свій
транспортний засіб з дотриманням умов
та порядку такого режиму. На
підтвердження підстав для обрання
митного режиму - тимчасового ввезення
належного йому транспортного засобу,
конкретних цілей та мети ввезення його
на митну територію України, позивачем
було подано митниці пакет усіх
необхідних документів, в наслідок чого
позивачу було дозволено в'їзд на митну
територію України в режимі «тимчасове
ввезення» без будь-яких застережень,
обмежень та зауважень з боку митних
органів України. 28.03.2013 року автомобіль
"AUDI" A6, реєстраційний номер "НОМЕР_2",
яким користувався позивач, було
зупинено у м. Дніпропетровську
працівниками ДПС ДАІ, та його разом із
автомобілем доставлені до
Дніпропетровської митниці. В цей же
день уповноважена службова особа
Дніпропетровської митниці відкрила
справу №0127/110000001/13, склала протокол про
порушення позивачем митних правил, що
тягне за собою відповідальність,
передбачену ч. 3 ст. 470 Митного кодексу
України, зафіксував факт порушення
встановленого ст. 95 Митного кодексу
України строку транзитного
перевезення для автомобільного
транспорту (10 діб). Позивач вважає, що
його дії по ввезенню 10.11.2012 року на
митну територію України автомобілю "AUDI"
A6, кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер
"НОМЕР_2" відповідають нормам
міжнародної Конвенції про тимчасове
ввезення (Стамбул, 1990 рік), нормам
Митного кодексу України тощо. Крім
того, позивач просив поновити строк
оскарження постанови, зазначивши, що
копію вище вказаної постанови від 29
квітня 2013 року, позивач отримав лише в
вересні 2013 року, після чого 26 вересня
2013 року звернувся із адміністративним
позовом до Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська, а
ухвалою суду від 22 січня 2014 року його
позов до Дніпропетровської митниці
Міндоходів про визнання протиправною
та скасування постанови в справі про
порушення митних правил - залишений без
розгляду, що не позбавляє його права
звернутися до суду з вказаним позовом.
Тому він вимушений звернутися з
позовом до суду.

Позивач та представник позивача в
судове засідання не з'явились, подавши
суду заяву про розгляд справи без їх
участі, зазначивши, що позовні вимоги
підтримують і просять задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з`явився, про час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, подав до суду письмові
заперечення заступника начальника
відділу провадження у справах про
порушення митних правил
Дніпропетровської митниці Міндоходів,
у якому зазначено, що оскаржувана
постанова від 29.04.2013р. у справі
№0127/110000001/13 про порушення митних правил
винесена з дотриманням усіх норм
законодавства України, міжнародних
угод та конвенцій, а тому підстави для
її скасування відсутні. В
обґрунтування своєї позиції
відповідач у запереченні вказав, що
позивач 10.11.2012р. автомобіль "AUDI" A6, кузов
НОМЕР_1, реєстраційний номер "НОМЕР_2"
ввозив з метою транзиту через
територію України, оскільки
зобов'язання про зворотне вивезення
цього автомобілю при ввезені не
надавав, не сплачував усі необхідні
митні платежі, не здійснював
міжнародні перевезення з платного
транспортування осіб або платного чи
безоплатного транспортування товарі. У
визначений ст.ст. 93, 95 Митного кодексу
України 10-ти денний строк позивач
вказаний автомобіль у митний орган
призначення не доставив, чим порушив
норми митного законодавства України і
відповідно вчинив правопорушення,
передбачене ч. 3 ст. 470 Митного кодексу
України. Просив розглянути справу без
участі представника відповідача.

Вивчивши матеріали справи, суд
вважає, що позовна заява підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Згідно ст.102 Кодексу
адміністративного судочинства
України, пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений.

Як встановлено, позивач звернувся
до суду із вищевказаним
адміністративним позовом 28 січня 2014
року і просив поновити пропущений
процесуальний строк для звернення із
позовом до суду, зазначивши, що строк
пропущений з поважних причин, оскільки
з в дійсності примірник оскаржуваної
постанови він отримав лише у вересні 2013
року, коли виконавчою службою
Красногвардійського району було
накладено арешт на його майно і йому
було повідомлено про це державним
виконавцем. 26.09.2013 року він звернувся до
Красногвардійського районного суду
м.Дніпропетровська із
адміністративним позовом про
скасування вищевказаної постанови.
Однак, суд своєю ухвалою залишив його
позов без розгляду, що не позбавляє
його права звернутися з вказаним
позовом знову.

Враховуючи викладене, суд вважає,
що строк пропущений з поважних причин і
підлягає поновленню.

Як вбачається з матеріалів справи,
постанову в справі про адміністративне
правопорушення було винесено 29 квітня
2013 року, копію вказаної постанови
позивач отримав в вересні 2013 року,
після чого 26 вересня 2013 року звернувся
із адміністративним позовом до
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська і ухвалою судді від 27
вересня 2013 року провадження у справі за
позовом ОСОБА_1 було відкрито, а ухвалою
суду від 22 січня 2014 року позов ОСОБА_1 до
Дніпропетровської митниці Міндоходів
про визнання протиправною та
скасування постанови в справі про
порушення митних правил - залишений без
розгляду, що підтверджується копією
вказаної ухвали. 28 січня 2014 року
позивач ОСОБА_1 знов звернувся до
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська з вищевказаним
адміністративним позовом, тому
процесуальний строк оскарження
постанови по справі позивачем не було
пропущено.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України,
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Відповідно до ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили, а належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу, а також достатність і взаємний
зв'язок доказів у їх сукупності,
оцінюється судом окремо (ст. 86 КАСУ).

Відповідно до ст. 138 КАС України
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

Згідно ст. 251 КпАП України -
доказами в справі про адміністративне
правопорушення є будь-які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами,
показаннями технічних приладів та
технічних засобів, що мають функції
фото- і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото- і кінозйомки,
відеозапису, які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху, протоколом
про вилучення речей і документів, а
також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КпАП України -
Орган (посадова особа) при розгляді
справи про адміністративне
правопорушення зобов'язаний з'ясувати:
чи було вчинено адміністративне
правопорушення, чи винна дана особа в
його вчиненні, чи підлягає вона
адміністративній відповідальності, чи
є обставини, що пом'якшують і обтяжують
відповідальність, чи заподіяно майнову
шкоду, чи є підстави для передачі
матеріалів про адміністративне
правопорушення на розгляд громадської
організації, трудового колективу, а
також з'ясувати інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Як встановлено в судовому
засіданні, 28.03.2013 року уповноваженою
службовою особою Дніпропетровської
митниці відносно громадянина України
ОСОБА_1, було складено протокол про
порушення митних правил №0127/110000001/13.
Вказаний протокол був складений у
присутності ОСОБА_1 без залучення
захисника. Разом з тим, у зазначеному
протоколі жодним чином не наведено
мотивів та підстав щодо відмови ОСОБА_1
від залучення захисника для участі у
складенні протоколу та його подальшій
участі у справі. Викладаючи 28.03.2013 року
обставини правопорушення, службова
особа Дніпропетровської митниці
зазначила, що під час здійснення
перевірки, згідно Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Держмитслужби України встановлено, що
автомобіль "AUDI" A6, кузов НОМЕР_1,
реєстраційний номер "НОМЕР_2" засіб було
ввезено ОСОБА_1 на митну територію
України по каналу - «зелений коридор». З
цього були зроблені висновки і як
доведений факт вказано, що цей
автомобіль ввезено з метою транзиту
через митну територію України, але у
встановлений термін до митного органу
не представлено, і таким чином ОСОБА_1
вчинив правопорушення, передбачене ч. 3
ст. 470 МК України. В цей же день, тобто
28.03.2013 року ОСОБА_1 отримав один
примірник такого протоколу, але про
місце, дату та час розгляду справи за
цим фактом одразу повідомлений не був,
про що свідчить відсутність поміток у
відповідній графі протоколу, але
наявний друкований текст - «буде
повідомлено додатково». Однак, як
вбачається лише 29.04.2013 року,
уповноважена службова особа
Дніпропетровської митниці розглянула
справу про порушення митних правил
№0127/110000001/13 відносно ОСОБА_1, але за його
відсутності, про що було складено
постанову. Згідно вказаної постанови,
ОСОБА_1 було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
вчинення правопорушення, передбачене
ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України, та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу розміром 500
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян на суму 8 500 грн., за
перевищення встановленого статтею 95
цього Кодексу строку доставки
транспортних засобів комерційного
призначення, митних або інших
документів на ці товари більше ніж на
десять діб.

Згідно постанови від 29.04.2013 року у
справі про порушення митних правил
№0127/110000001/13 вбачається, що уповноважена
службова особа Дніпропетровської
митниці розглянула справу без участі
ОСОБА_1 та його представника або
захисника, на що є відповідне посилання
в тексті постанови. Разом з тим, мотиви
та підстави відсутності ОСОБА_1 та його
представника або захисника у тексті
постанови не наведені. Будь-які
документи, що підтверджують належне
повідомлення ОСОБА_1, його представника
або захисника про місце, дату та час
розгляду справи, стороною відповідача
суду не надано.

За таких обставин суд вважає, що
уповноваженими службовими особами
Дніпропетровської митниці як під час
провадження у справі про порушення
митних правил №0127/110000001/13, тобто з
моменту складання відповідного
протоколу 28.03.2013 року (ст. 488 МКУ), так і
під час її розгляду по суті, були
суттєво порушені права та законні
інтереси ОСОБА_1 (ст. 498 МКУ, ст. 279 КУоАП),
що виразилося у обмеженні його прав як
учасника провадження у справі,
безпідставному недопущенні його до
участі в розгляді справи, позбавлення
можливості реалізувати своє право на
захист (ст. 59 Конституції України) тощо.

Крім того, органом митниці
проігноровано вимоги ст. 526 Митного
кодексу України, згідно якої: справа
про порушення митних правил
розглядається в присутності особи, яка
притягується до адміністративної
відповідальності за це правопорушення,
та/або її представника; про час та місце
розгляду справи про порушення митних
правил органом доходів і зборів цей
орган інформує особу, яка притягується
до адміністративної відповідальності
за порушення митних правил, поштовим
відправленням з повідомленням про
вручення, якщо це не було зроблено під
час вручення зазначеній особі копії
протоколу про порушення митних правил;
справа про порушення митних правил
може бути розглянута за відсутності
особи, яка притягується до
адміністративної відповідальності за
це правопорушення, лише у випадках,
якщо є дані про своєчасне її сповіщення
про місце і час розгляду справи і якщо
від неї не надійшло клопотання про
перенесення розгляду справи.
Дотримання цих норм з боку службових
осіб Дніпропетровської митниці у
справі №0127/110000001/13 відносно ОСОБА_1 в
судовому засіданні свого
підтвердження не знайшли.

Крім того, критично суд ставиться до
безпідставного затягування
уповноваженими службовими особами
Дніпропетровської митниці строку
розгляду справи про порушення митних
правил №0127/110000001/13, який згідно ст. 525
Митного кодексу України становить 15
днів з моменту отримання матеріалів,
необхідних для вирішення справи. Так,
як вбачається з наданих суду сторонами
копій документів, провадження у справі
було розпочато 28.03.2013 року, тобто з
моменту складення службовою особою
протоколу відносно ОСОБА_1 В самому
протоколі було зазначено, що проведено
перевірку, і згідно Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Держмитслужби України автомобіль "AUDI"
A6, кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер
"НОМЕР_2" було ввезено ОСОБА_1 на митну
територію України по каналу - «зелений
коридор», та як констатований факт
вказано, що цей автомобіль ввезено з
метою транзиту через митну територію
України, але у встановлений термін до
митного органу не представлено, і таким
чином ОСОБА_1 вчинив правопорушення,
передбачене ч. 3 ст. 470 МК України. За
таких обставин розгляд справи мав
відбутися не пізніше 12.04.2013 року, але
лише 17.04.2013р., тобто на 20-й день з моменту
розпочатого провадження
Дніпропетровська митниця направила
запит до Житомирської митниці на
підтвердження ввезення позивачем
автомобілю "AUDI" A6 реєстраційний номер
"НОМЕР_2" на митну територію України.
Наведене не виключає факту, що розгляд
справи відносно ОСОБА_1 відбувся поза
межами строку, встановленому ст. 525 КМ
України.

На підставі викладеного, суд вважає, що
при винесенні оскаржуваної постанови
Дніпропетровською митницею було
порушено процесуальні норми та
конституційні права позивача.

Крім того, згідно положень
Стамбульської конвенції про тимчасове
ввезення -1990 року, на яку посилається як
позивач, так і відповідач у
запереченнях на позов, а також
пов'язаних з цим міжнародним договором
інших законодавчих актів,
співставлення з нормами Митного
кодексу України та пов'язаними з ним
іншими підзаконними актами, слід
зробити висновки про неоднозначне
трактування деяких норм та правил,
передбачених Митним Кодексом та іншими
законодавчими актами, що вбачається
через призму застосування Конвенції.

Окрім цього, суд вважає за необхідне
зазначити, що згідно ч. 4 ст. 3 Митного
кодексу, у разі якщо норми законів
України чи інших нормативно-правових
актів з питань державної митної справи
допускають неоднозначне (множинне)
трактування прав та обов'язків
підприємств і громадян, які
переміщують товари, транспортні засоби
комерційного призначення через митний
кордон України або здійснюють операції
з товарами, що перебувають під митним
контролем, чи прав та обов'язків
посадових осіб митних органів,
внаслідок чого є можливість прийняття
рішення як на користь таких
підприємств та громадян, так і на
користь митного органу, рішення
повинно прийматися на користь
зазначених підприємств і громадян. Так,
Україна приєдналась до Конвенції у 2004
році (Закон України №1661-IV від 24.03.2004р).
Згідно цього закону, Україна
приєдналася до Конвенції про тимчасове
ввезення та Додатків A, B.1-B.9, C, D та E до
неї, без будь яких застережень до її
положень та положень додатків.
Визначені статтею 1 Конвенції терміни
мають такі значення (вибірково
стосовно позову): a) "тимчасове
ввезення" означає: митний режим, який
дозволяє приймати на митну територію
певні товари (у тому числі транспортні
засоби), умовно звільнені від ввізного
мита і податків, без застосування
заборон чи обмежень економічного
характеру на ввезення; такі товари (у
тому числі транспортні засоби) мають
ввозитися з визначеною метою і
призначатися для подальшого вивезення
у встановлений термін, та не
піддаватися змінам, за винятком
нормального зниження їхньої вартості
(амортизації) внаслідок їхнього
використання; f) "особа" означає: як
фізичну, так і юридичну особу, якщо інше
не передбачене контекстом.

Відповідно до положень цієї Конвенції,
кожна із Договірних Сторін
зобов'язується надавати згоду на
тимчасове ввезення товарів (у тому
числі транспортних засобів),
зазначених у Додатках до цієї
Конвенції, та, не впливаючи на
положення Додатка E, режим тимчасового
ввезення надається з загальним умовним
звільненням від ввізного мита і
податків та без застосування ввізних
обмежень чи заборон економічного
характеру (стаття 2 глава 2 «Сфера дії
Конвенції).

У Главі 3 Конвенції визначені
спеціальні положення тимчасового
ввезення, зокрема: Документи і гарантія
(стаття 4).

Якщо в Додатку не передбачено інше,
кожна із Договірних Сторін має право
обумовлювати тимчасове ввезення
товарів (у тому числі транспортних
засобів) наданням митного документа та
гарантії. Термін вивезення тимчасово
ввезених товарів (Стаття 7). Товари (у
тому числі транспортні засоби), на
тимчасове ввезення яких був наданий
дозвіл, повинні бути вивезені у
визначений термін, визнаний достатнім
для досягнення мети тимчасового
ввезення. Цей термін обумовлюється
окремо у кожному Додатку. Мінімальні
пільги (Стаття 17).

Положення цієї Конвенції встановлюють
мінімальні пільги, що надаються, вони
не створюють перешкод для
застосування більших пільг, що
надаються або будуть надаватись
Договірними Сторонами односторонніми
положеннями чи на підставі
двосторонніх або

багатосторонніх угод. Заборони та
обмеження (Стаття 19).

Положення цієї Конвенції не створюють
перешкод для застосування заборон та
обмежень, які випливають з
національних законів та нормативних
актів і ґрунтуються на міркуваннях
неекономічного характеру, таких, як
міркування моралі чи піклування про
громадський порядок, міркування
громадської безпеки, гігієни чи
здоров'я населення, або міркування
ветеринарного чи фітосанітарного
порядку, пов'язані із захистом диких
видів тварин і рослин, яким загрожує
вимирання (знищення), або міркування
захисту авторських прав та промислової
власності. Застереження (Стаття 29).
Будь-яка Договірна Сторона, яка приймає
Додаток, вважається такою, що прийняла
усі положення, які містяться у ньому,
якщо тільки під час прийняття цього
Додатка чи у будь-який час пізніше вона
не повідомила Депозитарію про
положення, щодо яких вона робить
застереження, настільки, наскільки
можливість цього передбачена у
відповідному Додатку, зазначаючи
розбіжності, які існують між
положеннями її національного
законодавства та відповідними
положеннями.

З моменту приєднання до Конвенції та
Додатків до неї, а також на цей час, з
боку України будь-яких застережень до
визначеному у Конвенції Депозитарію не
надходило.

Тимчасове ввезення безпосередньо
транспортних засобів регламентується
Додатком С до Конвенції.

Так, статтею 1 Додатку
визначаються терміни, зокрема: a)
"транспортні засоби" означає: будь-які
наземні транспортні засоби, а також
їхні звичайні запасні частини,
додаткові пристосування та обладнання,
які перевозяться на борту транспортних
засобів; b) "комерційне використання"
означає: платне перевезення осіб або
промислове чи комерційне платне або
безоплатне перевезення вантажів; c)
"приватне використання" означає:
перевезення особою виключно для
особистих потреб, за винятком
будь-якого комерційного використання;
d) "внутрішні перевезення" означає:
перевезення осіб, які здійснили
посадку, чи товарів, які були
завантажені на території тимчасового
ввезення, для здійснення висадки чи
розвантаження в межах цієї самої
території. Правом на тимчасове
ввезення відповідно до статті 2
Конвенції Користуються транспортні
засоби комерційного чи приватного
використання (стаття 2 Додатку).

Статтею 5 Додатку закріплено: для того,
щоб можна було скористатись правами на
пільги, що надаються цим Додатком: a)
транспортні засоби комерційного
використання повинні бути
зареєстрованими на території, яка не є
територією тимчасового ввезення, на
ім'я особи, яка зареєстрована або
постійно проживає за межами території
тимчасового ввезення, і ввозитись та
використовуватись особами, які
здійснюють свою діяльність з такої
території; b) транспортні засоби
приватного використання повинні бути
зареєстрованими на території, яка не є
територією тимчасового ввезення, на
ім'я особи, яка зареєстрована або
постійно проживає за межами території
тимчасового ввезення, і ввозитись та
використовуватись особами, які
постійно проживають на такій
території.

Згода на тимчасове ввезення
транспортних засобів надається без
вимагання митного документа або
гарантії (стаття 6 Додатку).

Статтею 8 Додатку передбачено, що кожна
Договірна Сторона має право відмовити
у наданні права на тимчасове ввезення
або відкликати його стосовно: a)
транспортних засобів комерційного
використання, які використовуються для
внутрішніх перевезень; b) транспортних
засобів приватного використання, які
використовуються у комерційних цілях
на внутрішніх перевезеннях. Подальше
вивезення транспортних засобів
комерційного використання
відбувається відразу ж після
закінчення транспортних операцій, для
яких вони були ввезені (стаття 9
Додатку). У статті 10 Додатку закріплено,
що кожна Договірна Сторона має право
робити застереження відповідно до
статті 29 цієї Конвенції стосовно: a)
Підпункту a статті 2 стосовно
тимчасового ввезення для комерційного
використання наземних транспортних
засобів; b) Статті 6 стосовно
тимчасового ввезення наземних
транспортних засобів для комерційного
використання і транспортних засобів
приватного використання.

Як вже раніше зазначалось, з моменту
приєднання у 2004 році до Конвенції та
Додатків до неї, з боку України жодного
разу не вносились застереження до
Конвенції та Додатків.В свою чергу,
Митний кодекс України, на підставі норм
якого позивача було визначено винним
та накладено стягнення, набрав
чинності у 2012 році.

Оскільки, в силу ч. 3 ст. 1 МК України
норми Конвенції мають переважне
значення перед нормами Митного кодексу
та інших законодавчих актів, суд
вважає, що позивач ввіз автомобіль "AUDI"
A6, кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер
"НОМЕР_2" на митну територію України без
порушення митних правил.

Так, автомобіль "AUDI" A6, кузов НОМЕР_1,
реєстраційний номер "НОМЕР_2"
автомобіль є власністю юридичної
особи, а саме UAB «GABIRA INVEST Ltd» (Вільнюс,
Литва), що підтверджується свідоцтвом
про реєстрацію транспортного засобу -
D957858, що узгоджується з пунктом f)
статті 1 Конвенції, пунктом а) статті 1,
пунктом а) статті 5 Додатку. У зв'язку з
цим користування не обмежується
виключно інтересами фізичної особи, а
може здійснюватися і в інтересах
юридичних осіб. Цей транспортний засіб,
в силу ст. 5 Додатку, є транспортним
засобом комерційного призначення,
оскільки зареєстрований на території
(Литва), яка не є територією тимчасового
ввезення (Україна), на ім'я особи (див.
пункт f) статті 1 Конвенції), яка
зареєстрована (Вільнюс, Литва) за
межами території тимчасового ввезення
(Україна), і ввозилась та
використовувалась особою (Позивач),
який здійснював свою діяльність (водій
підприємства UAB «GABIRA INVEST Ltd» у
відрядженні) з такої території (Литва),
в наслідок чого Позивач мав можливість
скористатись правами на пільги, що
надаються Додатком. Строк відрядження
позивача спливав лише 29.10.2013р., тому
перебування транспортного засобу "AUDI"
A6, кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер
"НОМЕР_2" в межах України не суперечило
положенням ст. 7 Конвенції та ст. 9
Додатку.

Відповідачем суду не було представлено
жодного доказу, який би підтверджував,
що позивач не здійснював «комерційне
використання» транспортного засобу
для платного перевезення осіб або
промислового чи комерційного платного
або безоплатного перевезення вантажів
за межі України, або здійснював на
цьому транспортному засобі "внутрішні
перевезення", тобто перевезення осіб,
які здійснили посадку, чи товарів, які
були завантажені на території
тимчасового ввезення (в Україні), для
здійснення висадки чи розвантаження в
межах цієї самої території, що не
суперечить вимогам, викладеним у
пунктах b) та d) ст. 1 Додатку.

Таким чином, позивач, в'їжджаючи 10.11.2012р.
до України на автомобілі "AUDI" A6, кузов
НОМЕР_1, реєстраційний номер "НОМЕР_2",
який відповідав усім вище зазначеним
критеріям, міг скористатися правом на
тимчасове ввезення з умовним
звільненням від ввізного мита і
податків, без застосування заборон чи
обмежень економічного характеру на
ввезення, тобто у пільговому режимі
(пункт а) статті 1 Конвенції) відповідно
до статті 2 Конвенції (стаття 2 Додатку),
при цьому згода на тимчасове ввезення
транспортних засобів мала надаватись
без вимагання митного документа або
гарантії (стаття 6 Додатку).

Також слід зазначити, що Глава 17 МК
України, в якій містяться норми, що
регламентують митний режим транзиту,
передбачає, що транзит - це митний
режим, відповідно до якого транспортні
засоби саме комерційного призначення
переміщуються під митним контролем між
двома органами доходів і зборів
України або в межах зони діяльності
одного такого органу (ст. 90 МК України).

Згідно ст. 92 МК України, митний режим
транзиту може бути застосований як до
транспортних засобів комерційного
призначення, що безпосередньо
ввозяться на митну територію України,
так і до таких, що перебувають на митній
території України, тобто це не є
обов'язковою процедурою.

При цьому, відповідно до приписів глави
17 МК України ввезення товарів та
транспортних засобів комерційного
призначення у режимі транзит
передбачає проведення їх митного
оформлення з поданням письмової митної
декларації із зазначенням
найменування, строків вивезення,
митниці призначення тощо.

Відсутність транзитної митної
декларації з зазначенням термінів
вивезення спростовує факт перебування
даного транспортного засобу у режимі
транзит. Дана обставина
підтверджується наявними матеріалами
справи, які містять витяг з ЄАІС
Держмитслужби про ввезення
зазначеного автомобіля у спрощеному
порядку - «зелений коридор».

За таких обставин, з урахуванням того,
що уповноважені службові особи
відповідача при провадженні у справі
№0127/110000001/13 та її розгляді, визначили
недотримання позивачем саме норм Глави
17 МК України, беззаперечним є факт, що
Відповідач визнав, що транспортний
засіб, який Позивач ввозив в Україну є
транспортним засобом комерційного
призначення.

Крім того, згідно пункту 2.1. Порядку
виконання митних формальностей при
здійсненні транзитних переміщень,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України 09.10.2012р. № 1066
передбачено, що під час відправлення
транспортних засобів комерційного
призначення обов'язково
встановлюється строк транзитного
перевезення до митниці призначення.

Строк транзитного перевезення
встановлюється в автоматичному режимі
під час постановки електронної копії
ДКПТ або ЕДКПТ на контроль за
переміщенням у відповідному
програмно-інформаційному комплексі
ЄАІС залежно від виду транспорту
відповідно до статті 95 Митного кодексу
України.

З наведеного вбачається, що винними
діями відповідно до ч. 3 ст. 470 МК України
мають бути перевищення більше ніж на 10
днів строку доставляння транспортного
засобу комерційного призначення до
митного органу призначення.

Таким чином, для притягнення винної
особи до відповідальності за ч. 3 ст. 470
МК України необхідно визначити - до
якого саме митного органу призначення
не був вчасно доставлений транспортний
засіб, оскільки від митного органу
призначення залежить які саме строки,
що встановлені ст. 95 МК України,
порушила особа.

Проте, ні в протоколі від 28.03.2013р., ні в
постанові у справі №0127/110000001/13 не
зазначені відомості про визначення
митного органу призначення, і тому не
зрозуміло куди повинен був Позивач
доставити транспортний засіб.

Згідно п. 1.5. Порядку виконання митних
формальностей при здійсненні
транзитних переміщень, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
09.10.2012 № 1066 - Виконання митних
формальностей при здійсненні контролю
за транзитним перевезенням
транспортних засобів комерційного
призначення здійснюється на підставі
документів контролю за переміщенням
товарів (далі - ДКПТ).

При поданні митному органу ДКПТ у формі
електронного документа (далі - ЕДКПТ)
виконання митних формальностей
здійснюється відповідно до цього
Порядку за винятком положень, що
стосуються паперових примірників ДКПТ.

Проте, постановою КМУ № 431 від 21.05.2012р.
затверджено форми митної декларації
для письмового декларування товарів,
що переміщуються через митний кордон
України громадянами для особистих,
сімейних та інших потреб, не пов'язаних
з провадженням підприємницької
діяльності, у якій мають зазначатися
дані про автомобіль з вказівкою мети
його ввезення, в тому числі й
транзитного переміщення.

Разом з тим, встановлено, що Позивач
здійснив декларування автомобіля на
підставі його реєстраційного
свідоцтва. Будь яких відомостей про
подання письмової декларації
Позивачем на поміщення транспортного
засобу в режим транзит Відповідач суду
не надав.

Порядок декларування транспортних
засобів на підставі свідоцтв про їх
державну реєстрацію визначений ст. 222
МК України, згідно якої порожні
автотранспортні засоби комерційного
призначення та автотранспортні засоби,
які перевозять пасажирів через митний
кордон України, декларуються шляхом
подання національних реєстраційних
документів.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що транспортний засіб Позивачем було
ввезено у режимі тимчасового ввезення
з дотриманням вимог чинного
законодавства, а тому висновки
відповідача про те, що зазначений
автомобіль було ввезено у режимі
транзит є безпідставними.

Отже, викладене дає суду усі підстави
вважати, що уповноважені службові
особи Дніпропетровської митниці під
час провадження у справі №0127/110000001/13 та
складенні постанови про порушення
митних правил було порушено
конституційні права позивача, не було
повною мірою та належним чином
проаналізовано ситуацію, що склалася,
не враховано всі обставини, які мали б
бути враховані та інше, що само вже дає
підстави стверджувати, що протокол та
постанова складені з порушеннями
чинного законодавства України.

Таким чином, доказів відносно
наявності порушення митних правил у
діях ОСОБА_1 не встановлено, а тому
постанова в справі про порушення
митних правил №0127/110000001/13 від 29 квітня
2013 року відносно ОСОБА_1 про накладення
адміністративного стягнення за
порушення митних правил, передбачених
ч.3 ст. 470 Митного кодексу України
підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 1, 3, 487, 530, 531 МК України,
ст. ст. 247, 280, 283, 293 КпАП України, ст. ст. 2,7,
8, 9, 11, 17, 18, 19, 70,71, 86, 102, 158-163, 167 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 пропущений
процесуальний строк .

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Дніпропетровської митниці Міндоходів
про скасування постанови у справі про
порушення митних правил - задовольнити.

Постанову заступника начальника
Дніпропетровської митниці-начальника
СБК та ПМП Авдєєва Е.Є. в справі про
порушення митних правил №0127/110000001/13 від
29 квітня 2013 року відносно ОСОБА_1 про
накладення адміністративного
стягнення за порушення митних правил,
передбачених ч.3 ст. 470 Митного кодексу
України - скасувати.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Суддя
І.А. Білик