Справа № 872/13910/13
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 червня 2014 рокусправа № 2а/0470/16227/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Шлай А.В.

суддів: Іванова
С.М. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м.Дніпропетровську
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 18 квітня 2012
року у справі № 2а/0470/16227/11 за
адміністративним позовом Державного
підприємства виробничого об'єднання
«Південний машинобудівний завод імені
О.М.Макарова» до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у
м.Дніпропетровську Міжрегіонального
Головного управління Міндоходів про
часткове скасування податкового
повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство виробничого
об'єднання «Південний машинобудівний
завод імені О.М.Макарова» звернулось
до суду з адміністративним позовом, в
якому просило частково скасувати
податкове повідомлення-рішення,
прийняте Спеціалізованою державною
податковою інспекцією по роботі з
великими платниками податків у
м.Дніпропетровську, від 28.07.2011 року №
про завищення від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 1 911,00 грн. та штрафні
санкції у розмірі 1 грн. В обґрунтування
позову зазначає, що посилання
відповідача на порушення вимог пунктів
198.1, 198.2, 198.3 та198.6 статті 198, пункту 200.1
статті 200, пунктів 201.8, 201.15 статті 201
Податкового кодексу України є
протиправними та не відповідають
дійсності. Так, висновки податкового
органу про помилковість віднесення
позивачем до складу податкового
кредиту сум ПДВ, які не підтверджені
податковими накладними спростовуються
наявними в матеріалах справи доказами.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
квітня 2012 року адміністративний позов
задоволено.

Не погодившись із судовим рішенням,
Спеціалізована державна податкова
інспекція по роботі з великими
платниками податків у
м.Дніпропетровську звернулась з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржену постанову
та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні адміністративного позову
відмовити. Апелянт зазначає, що судом
першої інстанції не прийнято до уваги
доводи відповідача про нікчемність
господарських операцій позивача з його
контрагентом Товариством з обмеженою
відповідальністю «Веста-Дніпро». Так,
контрагент позивача не знаходиться за
місцем своєї реєстрації, у нього
відсутній кваліфікований персонал,
основні фонди, складські приміщення,
виробничі потужності для здійснення
будь-якої діяльності, не має
транспортних засобів, не виявлено
жодних первинних бухгалтерських
документів тощо.

У судовому засіданні сторони, доводи,
викладені в апеляційній скарзі та
запереченнях на неї підтримали в
повному обсязі.

Судом у відповідності до статті 55
Кодексу адміністративного судочинства
України допущено заміну апелянта в
особі Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у
м.Дніпропетровську її
правонаступником - Спеціалізованою
державною податковою інспекцією з
обслуговування великих платників у
м.Дніпропетровську Міжрегіонального
Головного управління Міндоходів.

Колегія суддів, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дійшла висновку
про відсутність підстав для її
задоволення.

Як встановлено судом першої інстанції
на підставі письмових доказів, що
містяться в матеріалах справи, у період
з 16.06.2011 року по 07.07.2011 року
Спеціалізованою державною податковою
інспекцією по роботі з великими
платниками податків у
м.Дніпропетровську проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку Державного підприємства
виробничого об'єднання «Південний
машинобудівний завод імені О.М.
Макарова» з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на рахунок платника у банку за
квітень 2011 року. За результатами
проведеної перевірки відповідачем
складено Акт перевірки від 14.07.2011 року
за № 1243/08-02/1-14308368, відповідно до якого
останнім зроблено висновок про
порушення позивачем пунктів 198.1, 198.2,
198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, п. 200.1 ст. 200, п. 201.8, п. 201.14, п. 201.15
ст. 201 Податкового кодексу України, ч. 1, 5
ст. 203, п. 1, 2 ст. 215 Податкового кодексу
України, ст. 228 Цивільного кодексу
України. На підставі вказаного Акту
перевірки відповідачем прийнято
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 28.07.2011 року №
про завищення від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 1 911,00 грн. та штрафні
санкції у розмірі 1 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку про
протиправність спірного податкового
повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до статей 198, 200, 201
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається:

- дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи, в
акті Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м.Дніпропетровську
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів порушень позивачем порядку
проведення господарський операцій з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Веста-Дніпро» не
наведено. Крім того, у березні 2011 року
позивачем від контрагента отримано
поставку товару - спецодягу, торгівлею
якого і займається контрагент. На
зазначену операцію пред'явлена
податкова накладна по податку на
додану вартість у сумі 1970 грн., про що,
також, не заперечується в акті. Відтак,
позивачем правомірно включено до
податкового кредиту суми коштів за
господарськими операціями з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Веста-Дніпро».

Щодо посилань відповідача на вчинення
позивачем правочинів, які не
спрямовані на настання реальних
наслідків, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу
України, правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним. У разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави.

Відповідно до презумпції
правомірності правочину всі укладені
між сторонами правочини є чинними, якщо
їх недійсність прямо не встановлена
законом (нікчемні правочини). В усіх
інших випадках питання про недійсність
правочину має бути встановлено судом
на підставі заяви зацікавленої особи
після повного та всебічного розгляду
питання про недійсність такого
правочину. Про недійсність правочини
ухвалюється судове рішення.

Так, законом не передбачена можливість
визначення податковим органом
правочину нікчемним під час проведення
перевірки суб'єкта господарювання на
підставі припущень, що відповідні
господарські операції проведені з
певними контрагентами було здійснено
без наміру створення правових
наслідків. Адже, в окремому випадку,
факт недійсності правочину може бути
встановлено рішенням суду. Крім того,
відповідно до ст. 234 Цивільного кодексу
України, фіктивний правочин визнається
судом недійсним. При цьому фіктивним
правочином є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлюються цим правочином.
Натомість відповідачем не були надані
відповідні судові рішення щодо
визнання, укладених правочинів
недійсними.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, вірно застосований
матеріальний закон та не допущено
порушень процесуального права,
оскаржене судове рішення має бути
залишено без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у
м.Дніпропетровську Міжрегіонального
Головного управління Міндоходів -
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
квітня 2012 року у справі № 2а/0470/16227/11 -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складення
її тексту у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
А.В. Шлай

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко