Справа № 802/1376/14-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 липня 2014 р.
Справа № 802/1376/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Комара П. А.,

за участю:

секретаря судового засідання:
Мошняги В. І.

представників позивача:
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача:
Романовича С. С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Вінницькій області

про: визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) із
позовом до Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у Вінницькій області
(далі - Вінницька ОДПІ, відповідач) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
податковим повідомленням - рішенням
№ донараховано податок на доходи
фізичних осіб в сумі 52 747, 32 грн. та
нараховано штрафну санкцію в сумі 13 186,86
грн. На думку позивача, вказане рішення
податкового органу є протиправним та
таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 08.05.2014р. відкрито
провадження у справі.

Представники позивача у судовому
засіданні надали пояснення, що
відтворюють зміст позовної заяви та
просили суд адміністративний позов
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення позову з підстав
наведених у письмових запереченнях, що
долучені до матеріалів справи (а.с. 47-49).
Додатково пояснив, що встановлені
перевіркою порушення діючого
законодавства в дійсності мали місце.
Таким чином, відповідач, приймаючи
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, діяв згідно із
нормами чинного законодавства, на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. А тому, на його думку,
адміністративний позов не підлягає
задоволенню.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши усі обставини
справи та надавши їм юридичну оцінку,
судом встановлено наступне.

На підставі п.п 78.1.1, 78.1.4, п. 78.1 ст. 78
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. №2755-УІ, відповідно до наказу
від 05.11.2013р. №950/17 виданого Вінницькою
ОДПІ, та відповідно до повідомлення від
05.11.2013р. №394/17 Вінницької ОДПІ та
отриманою службовою запискою №1598/17-03
від 16.10.2013р. "щодо проведення перевірки",
головним державним ревізором
інспектором відділу контрольно -
перевірочної роботи управління
доходів і зборів з фізичних осіб
Вінницької ОДПІ ГУ Міндоходів у
Вінницькій області Підлісняк С. М.
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка діяльності платника
податків фізичної особи ОСОБА_1 -
АДРЕСА_1 за період з 01.01.2011р. по 31.12.2012р.

Перевірку проведено на підставі наказу
виданого Вінницькою ОДПІ 05.11.2013р. №950/17.

В ході проведеної перевірки
встановлено, що платником податків
фізичною особою ОСОБА_1 в порушення п.п.
49.18.4 п. 49.18. ст. 49, п.п. "в" п. 176.1 ст. 176, п. 179.1
с. 179, п.п 164.2.17 п. 164.2 с. 164 ПКУ не було
подано до податкового органу податкову
декларацію про майновий стан і доходи
за 2011 - 2012 роки згідно отриманого доходу
як додаткове благо без сплати податку
на доходи фізичних осіб. Сума доходу
від АТ "УКРСИББАНК" (код ЄДРПОУ 9807750) в
сумі 323 562,99 грн.

За результатами проведеної перевірки
Вінницькою ОДПІ складено акт
№987/1721/НОМЕР_1 від 18.11.2013р. на підставі
якого прийнято оскаржуване податкове
повідомлення - рішення форми "Р" №
від 29.11.2013р., яким позивачу за порушення
п. 57.1 ст. 57, п.п. "в" п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 с. 179,
п.п 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПКУ керуючись ст. 36,
абз. 2 п. 123.1 ст. 123 ПКУ збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в розмірі 65934, 15
грн., з них 52747,32 грн. - основного платежу
та 13186,83 грн. - штрафні санкції.

Суд, визначаючись щодо заявлених
позовних вимог, заперечень відповідача
та наданих у справу доказів, виходив з
наступного.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначення вичерпного переліку
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядку їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства регулюються
Податковим кодексом України від 02.12.2010
року №2755-VI (далі - Кодекс, ПК України ).

Відповідно до положень підпункту «в»
пункту 176.1 ПК України визначено, що
платники податку зобов'язані подавати
декларацію за встановленою формою у
визначені строки у випадках, коли
згідно з нормами цього розділу таке
подання є обов'язковим.

Згідно з положеннями підпункту 16.2.17
пункту 164.2 статті 164 ПК України до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включається дохід, отриманий
платником податку як додаткове благо
(крім випадків, передбачених статтею 165
цього Кодексу) у вигляді суми боргу
платника податку, анульованого
(прощеного) кредитором за його
самостійним рішенням, не пов'язаним з
процедурою банкрутства, до закінчення
строку позовної давності. Якщо
кредитор повідомляє платника
податку-боржника рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
або шляхом укладення відповідного
договору, або шляхом надання
повідомлення боржнику під підпис
особисто про анулювання (прощеного)
боргу та включає суму анульованого
(прощеного) боргу до податкового
розрахунку суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, за підсумками звітного
періоду, у якому такий борг було
анульовано (прощеного), такий боржник
самостійно сплачує податок з таких
доходів та відображає їх у річній
податковій декларації.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1
статті 14 ПК України додаткові блага -
кошти, матеріальні чи нематеріальні
цінності, послуги, інші види доходу, що
виплачуються (надаються) платнику
податку податковим агентом, якщо такий
дохід не є заробітною платою та не
пов'язаний з виконанням обов'язків
трудового найму або не є винагородою за
цивільно-правовими договорами
(угодами), укладеними з таким платником
податку (крім випадків, прямо
передбачених нормами розділу IV цього
Кодексу).

Судом встановлено, що 23.08.2006р. між
позивачем та АКІБ «УкрСиббанк»
заключено договір про надання
споживчого кредиту №0, згідно
якого банк надав позивачу кредитні
кошти в сумі 70 000 доларів США, а позивач
зобов'язався повернути кошти не
пізніше 21.08.2026 року.

В забезпечення повернення кредитних
коштів 23.08.2006р. оформлено договір
поруки №36552, яким засвідчено обов'язок
поручителя - ОСОБА_6 відповідати за
заобов'язаннями позивальника перед
кредитором.

Крім того, на підставі договору іпотеки
№20157 від 23.08.2006р., посвідченого
приватним нотаріусом Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_7
23.08.2006р. за реєстром №4601 передано в
іпотеку будинок за номером 43 (41) (27а), що
розташований в місті Вінниці по вулиці
Комарова.

Як вбачається з матеріалів справи,
станом на 07.07.2011р. залишок
заборгованості позивача склав 323 562, 99
грн. в тому числі 287 243,99 грн. - кредитна
заборгованість та 36 319, 00 - штрафні
санкції.

Рішенням АКІБ "УкрСибБАнк" від 07.07.2011р.
кредитну заборгованість позивача у
сумі 323 562, 99 грн. анульовано, що
підтверджується повідомленням банку.

Враховуючи зазначене, суд приходить до
переконання, що позивачем отримано
додаткове благо в сумі 323 562, 99 грн. та в
порушення податкового законодавства
не сплачено податок з доходів фізичних
осіб.

Суд критично оцінює твердження
представника позивача, викладені у
позовній заяві і заяві про зміну
підстав позову, що на підставі положень
Цивільного кодексу України відносини
щодо анулювання боргу врегульовуються
виключно сторонами зобов'язання,
оскільки обов'язок сплати податку на
доходи фізичних осіб визначений
Податковим кодексом України, а саме -
підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164
цього Кодексу. Крім того, як слідує з
усних пояснень представника позивача,
останній вважає, що в даному випадку
базою оподаткування є саме сума
кредиту, а не вся сума боргу з
урахуванням відсотків за користування
кредитом та пені. З такою позицією
представника позивача суд також не
може погодитись, оскільки з аналізу
положень статті 164 ПК України слідує, що
базою оподаткування є вся сума боргу
включаючи відсотки, нараховані за
користування таким кредитом, та сума
пені.

Таким чином, суд не розділяє позицію
позивача, що оскаржуване рішення
податковим органом прийнято
протиправно, оскільки, при розгляді
справи щодо оскарження рішення,
суб'єкта владних повноважень суд,
відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України,
перевіряє, чи прийняті (вчинені) вони: 1)
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення.

Крім того, судом встановлено,
відповідачем було правомірно
проведено перевірку та на підставі
встановлених порушень прийнято
рішення в межах своїх повноважень.

Частина друга статті 19 Конституції
України зобов'язує органи державної
влади діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією України та законами
України.

Згідно положень, закріплених статтею 11
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дій чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

В судовому засіданні встановлено, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення відповідає
критеріям щодо правомірності рішення
суб'єкта владних повноважень, в
контексті статті 2 КАС України, з боку
відповідача надано достатніх
аргументів та доводів, які свідчать, що
оскаржуване рішення прийнято в межах
повноважень податкового органу та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. В той же час позивач
не довів обставин в обґрунтування
своїх вимог, в зв'язку з чим суд
приходить до висновку, що в позові слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Комар Павло Анатолійович