Справа № 2а-15365/11
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2014р.
Справа № 9104/167160/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді

Левицької Н.Г.,

судді

Сапіги В.П.,

судді

Іщук Л.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові

апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Тернопільській області, м.Тернопіль

на постанову Чортківського районного
суду Тернопільської області від
27.09.2011р. у справі №2-а-15365/11/1916

за позовом ОСОБА_1, м.Чортків
Тернопільської області

до Головного управління Пенсійного
фонду України в Тернопільської
області, м.Тернопіль

про стягнення виплат громадянам, які
постраждали від Чорнобильської
катастрофи,-

ВСТАНОВИВ:

09.09.2011р. ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Тернопільської області і зазначив, що є
непрацюючим пенсіонером, що проживає у
зоні посиленого радіоекологічного
контролю, і на підставі ч.2 ст.39 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" №796-XII від
28.02.1991р. йому призначена доплата до
пенсії.

Однак таке підвищення до пенсії
виплачується не у розмірах, визначених
зазначеною статтею Закону №796-XII, а
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України у значно занижених
розмірах. Добровільно провести такий
перерахунок та виплату відповідач
відмовляється, тому позивач просить
зобов'язати його здійснити перерахунок
та виплату цих сум відповідно до
ст.ст.39, ч.3 ст. 67 Закону №796-XII за період з
01.10.2010р. і платити надалі до виникнення
обставин з якими закон пов'язує
виникнення, зміну або припинення
спірних правовідносин.

Постановою Чортківського районного
суду Тернопільської області від
27.09.2011р. позов задоволено частково;
визнано дії відповідача щодо
нездійснення позивачу перерахунку та
виплати пенсії, як непрацюючому
пенсіонеру, що проживає у зоні
посиленого радіологогічного контролю,
у розмірі однієї мінімальної
заробітної плати за місяць, відповідно
до вимог ст.39 Закону №796-XII
неправомірними; зобов'язано
відповідача здійснити позивачу
перерахунок та виплату пенсії, як
непрацюючому пенсіонеру, що проживає у
зоні посиленого радіологічного
контролю, у розмірі однієї мінімальної
заробітної плати за місяць, відповідно
до вимог ч.1 та ч.2 ст.39 Закону №796-XII за
період з 09.03.2011р. до виникнення обставин
з якими закон пов'язує виникнення,
зміну чи припинення спірних
правовідносин, із врахуванням ст.28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та виплачених сум, у
задоволені решти позовних вимог
відмовлено, постанову звернено до
негайного виконання.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати та постановити нове рішення,
яким відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог, у зв'язку із порушенням
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповного з'ясування обставин справи
та невідповідності висновків суду
обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги,
апелянт посилається на те, що його дії
були правомірними, пенсія позивачу
нараховувалась та виплачувалась з
урахуванням положень ст.ст.39 Закону
№796-XII, Постанов Кабінету Міністрів
України №530 від 28.05.2008р. "Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян", №836 від 26.07.1996р. "Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", пункту 28 розділу ІІ Закону
України "Про державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", абзацу 1 ч.1
ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003р. №1058-ІV та в
межах бюджетних асигнувань, тому
підстави для задоволення позову
відсутні.

Керуючись вимогами ч.8 ст.1832 та п.3 ч.1
ст.197 КАС України апеляційний розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія
апеляційного суду приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, з
наступних підстав:

Судом встановлено, що позивач є
непрацюючим пенсіонером, одержує
пенсію і проживає у зоні посиленого
радіологічного контролю, що
підтверджується пенсійним
посвідченням, паспортом. На підставі
зазначеного йому розмір державної
пенсії виплачується з підвищенням.

Висновки суду першої інстанції про
часткове задоволення позовних вимог
позивача, на переконання колегії
суддів, відповідають нормам
матеріального права та фактичним
обставинам справи і є частково
правильними, з огляду на наступне:

Частиною 2 ст.3 Конституції України
встановлено, що права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Згідно із вимогами ст.19 Конституції
України та ч.1 ст.9 КАС України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Вимогами ч.3 ст.22 Конституції України
встановлено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Частиною 1 ст.46 Конституції України
передбачено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.39 Закону №
796-XII, пенсії непрацюючим пенсіонерам,
які проживають у зоні посиленого
радіологічного контролюя,
підвищуються у розмірі однієї
мінімальних заробітної плати за
місяць.

Таким чином, наявність такого права у
позивача є визначальною для вирішення
вказаного спору, а вихідним критерієм
обрахунку спірних виплат виступає
мінімальна пенсія за віком, розмір якої
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного ст.28
Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", при тому, що чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого ч.1 цієї статті,
мінімального розміру пенсії за віком. В
той же час розмір мінімальної
заробітної плати встановлюється
Законами України про Державний бюджет
України на відповідний рік.

Відповідно до вимог ч.3 ст.67 Закону
№796-ХІІ, у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до ст.54 цього
Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю
особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4,
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до переконання, що позивач
має право на доплату до пенсії як
непрацюючому пенсіонеру за проживання
у зоні посиленого радіологічного
контролю у розмірі однієї мінімальної
заробітної плати.

Разом з тим, пунктом 28 розділу II Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", який
набрав чинності з 01.01.2008р., було внесено
зміни до ст.39 Закону №796-XII.

Проте, Рішенням Конституційного суду
України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 положення
п.28 розділу II вищезазначеного Закону
щодо внесення змін до ст.39 Закону №796-XII
були визнані неконституційними.

Відповідно до вимог ч.2 ст.152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Згідно з резолютивною частиною даного
рішення воно має преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними та є обов'язковими
до виконання на території України,
остаточними і не можуть бути оскаржені.

Таким чином, з дня прийняття
Конституційним Судом України Рішення
№10-рп/2008 у відповідача виникло
зобов'язання перерахувати позивачу
спірні виплати у розмірах,
встановлених Законом №796-XII, в редакції
Закону до 01.01.2008р.

Відповідно до вимог ст.71 Закону №796-XII,
дія положень даного Закону не може
призупинятися іншими законами, крім
законів про внесення змін до цього
Закону.

Згідно із вимогами ч.4 ст.9 КАС України, у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Таким чином, враховуючи загальні
засади пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку про те, що застосуванню
підлягає ст.39 Закону №796-XII та ст.28
Закону №1058-ІV, а не вищезазначені
постанови Кабінету Міністрів України,
які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав, і при
розрахунку підвищення до пенсії та
додаткової пенсії застосуванню
підлягає розмір прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
встановлений в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Надання законодавцем права Кабінету
Міністрів України визначати порядок
обчислення зазначених пенсії та
доплати до пенсії не означає, що
останній, встановлюючи такий порядок,
може допустити звуження змісту та
обсягу прав позивача, встановлених
Законом №796-XII. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону.

Крім того, колегія суддів апеляційного
суду вважає необхідним наголосити, що
відсутність бюджетних асигнувань не
можна взяти до уваги як підставу для
відмови у задоволенні вимог позивача,
оскільки невиконання чи неналежне
виконання законів про виплати через
відсутність бюджетних коштів не є
підставою для виправдання недоплати
пенсій відповідно до Закону №796-XII.
Реалізація особою права, що пов'язано з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена в залежність від
бюджетних асигнувань.

На це звернув увагу Європейський Суд з
прав людини, який у пункті 26 рішення від
08.11.2005р. у справі "Кечко проти України"
зазначив, що органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність
коштів, як на причину невиконання своїх
зобов'язань.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини", суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію і практику Суду як
джерело права.

Відповідно до вимог ч.2 ст.99 КАС України,
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Згідно із вимогами ст.100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, встановлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до
уваги дату звернення позивача до суду
із даним адміністративним позовом,
відсутність поважних причин для
поновлення строку, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що в частині позовних вимог позивача за
період з 01.10.2010р. по 08.03.2011р. включно, та
зобов'язання провести нарахування та
виплату такої пенсії, за вказаний
період необхідно залишити без
розгляду.

Крім цього, відповідно до Закону
України від 14.06.2011р. №3491-VІ "Про внесення
змін до Закону України "Про Державний
бюджет України на 2011 рік", доповнені
прикінцеві положення пункту 4 певним
змістом, яким установлено, що у 2011 році
норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" застосовуються у
порядку та у розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України, виходячи
з наявного фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.
Зазначені норми набрали чинності з дня
наступного за днем його опублікування,
а саме з 19.06.2011р., оскільки опубліковані
в газеті "Голос України" за 18.06.2011р. №110
(5110). Крім того, на виконання зазначених
змін, Кабінетом Міністрів України
прийнята Постанова №745 від 06.07.2011р.,
якою визначений розмір виплати для
соціальних категорій за ст.ст.39, 50, 51, 52,
54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", яка
набрала чинності 23.07.2011р., оскільки
опублікована в газеті "Урядовий кур'єр"
за 23.07.2011р. №133 (4531).

Також суд першої інстанції, на думку
колегії суддів, невірно визначив
кінцеву дату періоду, за який слід
задоволити позовні вимоги, оскільки
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України №745 від 06.07.2011р.
(набрала чинності з 23.07.2011р.), яка
прийнята на виконання Закону України
від 14.06.2011р. №3491-VI "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік", підвищення до пенсії
особам, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи
виплачуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України.

Враховуючи наведені доводи та
обставини у справі, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку про те, що заявлений позов
підлягає частковому задоволенню, при
цьому, належить визнати дії
відповідача щодо нездійснення
нарахування та виплати позивачу
пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що
проживає у зоні посиленого
радіоекологічного контролю, у розмірі
однієї мінімальної заробітної плати за
місяць, відповідно до ч.2 ст.39 Закону
№796-XII неправомірними; зобов'язати
відповідача здійснити позивачу
перерахунок та виплату пенсії, як
непрацюючому пенсіонеру, що проживає у
зоні посиленого радіологічного
контролю, у розмірі однієї мінімальної
заробітної плати за місяць, відповідно
до ч.2 ст.39 Закону №796-XII за період з
09.03.2011р. по 22.07.2011р. включно, із
врахуванням вимог ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та виплачених
сум.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку про порушення судом першої
інстанції норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, тому постанова суду підлягає
скасуванню з прийняттям нового рішення
про задоволення заявленого позову з
вищевикладених мотивів.

Керуючись вимогами ст.ст.99, 100, 160, 1832, 195,
197, 198, 202, 205, 207, 254, 256 КАС України,

суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Тернопільській області на постанову
Чортківського районного суду
Тернопільської області від 27.09.2011р. у
справі №2-а-15365/11/1916 задоволити
частково.

2. Постанову Чортківського районного
суду Тернопільської області від
27.09.2011р. у справі №2-а-15365/11/1916 скасувати
та прийняти нову, якою позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволити частково.

3. Визнати дії Головного управління
Пенсійного фонду України в
Тернопільської області щодо
нездійснення ОСОБА_1 перерахунку та
виплати пенсії, як непрацюючому
пенсіонеру, що проживає у зоні
посиленого радіологічного контролю, у
розмірі однієї мінімальної заробітної
плати за місяць, відповідно до ч.2 ст.39
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
неправомірними.

4. Зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України в
Тернопільській області здійснити
ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії,
як непрацюючому пенсіонеру, що
проживає у зоні посиленого
радіологічного контролю, у розмірі
однієї мінімальної заробітної плати за
місяць, відповідно до ч.2 ст.39 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" за період з
09.03.2011р. по 22.07.2011р., із врахуванням ст.28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та виплачених сум.

5. Адміністративний позов в частині
позовних вимог про визнання
неправомірними дій відповідача щодо не
нарахування та не виплати позивачу
пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що
проживає у зоні посиленого
радіологічного контролю, у розмірі
однієї мінімальної заробітної плати за
місяць, відповідно до ч.2 ст.39 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" за період з
01.10.2010р. по 08.03.2011р. включно, та
зобов'язання провести нарахування та
виплату такої пенсії за вказаний
період - залишити без розгляду.

6. У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

7. На підставі п.1 ч.1 ст.256 КАС України
допустити зазначену постанову суду до
негайного виконання у межах суми
стягнення за один місяць.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Постанова є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Головуючий суддя
Н.Г.
Левицька

Суддя
В.П.
Сапіга

Суддя

Л.П. Іщук