Справа № 806/1349/14
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"22" липня 2014 р.
Справа № 806/1349/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Майора Г.І.

суддів:
Бучик А.Ю.

Одемчука Є.В.,

при секретарі
Городнюк В. М. ,

за участю представників сторін:

від позивача: Біляченко М.В.,

від відповідачів: не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Житомирської митниці Міндоходів на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "22" квітня
2014 р. у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрполіскорм" до Житомирської
митниці Міндоходів, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Житомирській області
про визнання протиправними та
скасування рішення, картки відмови,
стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Укрполіскорм" звернулося до суду з
позовом, в якому просило визнати
протиправними та скасувати рішення
Житомирської митниці №101060000/2013/300268/1
від 26 березня 2013 року про коригування
митної вартості товарів у повному
обсязі, картку відмови у митному
оформленні №101060000/2013/00321 від 26 березня
2013 року та стягнути з державного
бюджету України на користь позивача
суму надмірно сплачених платежів у
розмірі 5748,46 грн., в т.ч. ввізне мито (код
020) - 1344,06 грн. та ПДВ (код 028) - 4404, 40 грн. У
обґрунтування своїх позовних вимог ТОВ
"Укрполіскорм" зазначає, що для
здійснення митного оформлення товарів,
за методом визначення митної вартості
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), застосованим позивачем, крім
самої декларації, митному органу були
надані усі необхідні документи на
підтвердження митної вартості товару
відповідно до п. 2 ст. 53 Митного кодексу
України. Проте, на думку позивача,
митним органом безпідставно не були
взяті до уваги документи, з причин
відсутності в них достатньої
інформації, необхідної для
підтвердження заявленого декларантом
розрахунку митної вартості. Позивач
вважає, що у Житомирської митниці не
було достатніх підстав для визначення
митної вартості з використанням
другорядного методу за ціною договору
щодо ідентичних товарів, оскільки
митним органом не доведено існування
обставин, які б підтверджували
обґрунтованість його сумнівів щодо
задекларованої декларантом митної
вартості імпортованих товарів. Також
зазначив, що внаслідок безпідставного
невизнання митним органом митної
вартості товарів заявленої позивачем
та скоригованої митним органом в
сторону її завищення Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Укрполіскорм" змушене було розмитнити
товар під фінансові гарантії шляхом
сплати до бюджету митних платежів у
розмірі 5748,46 грн., з яких 1344,06 грн. -
ввізне мито та 4404,40 грн. - податок на
додану вартість, які просить повернути.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2014
року позовні вимоги задоволено
частково.

Визнано неправомірним та скасовано
рішення Житомирської митниці
Міндоходів про коригування митної
вартості №101060000/2013/300268/1 від 26.03.2013 р.

Визнано неправомірною та скасовано
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
Житомирської митниці Міндоходів
№101060000/2013/00321 від 26.03.2013 р.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Житомирська митниця звернулася до суду
з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вищевказане рішення та
прийняти нове, яким відмовити в
задоволенні позову. В апеляційній
скарзі відповідач посилається на
незаконність, необ'єктивність та
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для скасування постанови суду першої
інстанції.

Позивач надав суду письмові
заперечення на апеляційну скаргу.

Представники відповідачів в судове
засідання не з'явилися, хоча про дату,
час та місце розгляду апеляційної
скарги були повідомлені належним
чином.

Колегія суддів враховуючи те, що
сторони належним чином повідомлені про
дату, час та місце розгляду апеляційної
скарги та положення частини 4 статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України, вважає за можливе розглядати
справу за відсутності представників
відповідачів.

В судовому засіданні представник
Житомирської митниці доводи
апеляційної скарги підтримав в повному
обсязі.

Заслухавши пояснення представника
Житомирської митниці, розглянувши
матеріали справи, дослідивши доводи
апеляційної скарги та правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
законодавства, колегія суддів уважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 21 грудня 2012 року
між ТОВ "Укрполіскорм", Україна,
(Покупець) та компанією "Evonik Industriеs AG",
Німеччина, (Постачальник) укладено
договір №00006 від 21.12.2012 року, за умовами
якого Постачальник продає, а Покупець
купує TreaAMINO L-Threonine кормовий (далі -
Товар) в кількості та за цінами
зазначеними у інвойсах на кожну окрему
партію товару. Крім того, на кожну
поставку товару Контракт має
доповнюватись Специфікацією, яка
визначає кількість та вартість товару
погодженого постачальником з покупцем
відповідно до п. 2.1 цього Договору.

Поставка товару, згідно із п. 2.3.
Договору, здійснюється вантажними
автомобілями в мішках по 25 кг. на умовах
СІР, Україна (Інкотермс 2010), або у
відповідності з іншими умовами
погодженими сторонами.
Вантажовідправниками за вказаним
договором (контрактом) є: "Евоник
Агроферм ООО" (Надудвери уфтел 4183 Каба
Венгрия); "Евоник Фермес с.р.о."
(Словенская Лупка 938, 97613, Словенская
Лупка, Словения). Товаросупровідні
документи, у тому числі інвойси,
виписуються працівниками і
засвідчуються печатками, які
знаходяться у цих підрозділах
Постачальника.

Розділом 4 договору №00006 від 21.12.2012 року
передбачено, що інвойс на оплату з
відстрочкою платежу, або 100%
передоплата за товари виставляється в
Євро і оплата здійснюється покупцем в
Євро, ціна погоджується між
постачальником і покупцем на кожну
поставку товару і фіксується в кожному
інвойсі на кожну окрему партію товару,
та є невід'ємною частиною Контракту.
Передоплата здійснюється що найменше
за 10 календарних днів до підтвердженої
дати поставки товару.

26 березня 2013 року, з метою розмитнення
поставленого товару, ТОВ "Укрполіскорм"
подано до митного органу митну
декларацію №101060000/2013/004874 на митне
оформлення товару аміносполука з
вмістом функціональної кисневої групи:
L-Threonine кормовий (TreaAMINO Feed Grade) 98,5
кормової якості, у вигляді білого
кристалічного порошку як кормова
добавка для сільськогосподарських
тварин та птиці, вагою нетто 20000 кг з
загальною митною вартістю товарів;
договір (контракт) №00006 від 21.12.2013 року,
специфікація №2 від 06.03.2013 року, інвойс
№ 72243038 від 15.03.2013 року, експортна митна
декларація країни відправлення від
19.03.2013 року, товаро-транспортна
накладна (CMR) від 19.03.2013 року №1833774, інші
документи на підтвердження якісних
характеристик товару. Визначення
митної вартості товару позивач
здійснив за основним методом - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, у розмірі 39000 євро.

26.03.2013 року митним органом повідомлено
декларанта, що для підтвердження
митної вартості, згідно п.3 ст.53 МК
України, необхідне подання додаткових
документів, а саме: виписку з
бухгалтерської документації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; висновку про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

У зв'язку із ненаданням позивачем на
таку пропозицію зазначених додаткових
документів на підтвердження заявленої
митної вартості товарів під час їх
митного оформлення, Житомирською
митницею було відмовлено ТОВ
"Укрполіскорм" в митному оформленні
товару та оформлено картку відмови від
26 березня 2013 року №101060000/2013/00321.

Підставою для відмови було рішення про
коригування митної вартості товарів
№101060000/2013/300268/1 від 26 березня 2013 року,
яким скориговано ціну товару в сторону
її завищення з 39000 євро (1,95 євро за кг.)
до 41000 Євро (2,05 євро за кг.). У цьому
рішенні відповідач зазначив, що митна
вартість імпортованих товарів не може
бути визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), з наступних підстав:
документи зазначені у ч.2 ст.53 МКУ
містять розбіжності та не містять всіх
відомостей щодо ціни, що підлягає
сплаті за цей товар, неподання
декларантом додаткових документів, що
підтверджують митну вартість, на
письмову вимогу митного органу
відповідно до ч.3 ст.53 МК України, а саме:
виписку з бухгалтерської документації
(попередня проплата); прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;
висновку про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями. Проведено процедуру
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
визначення митної вартості товарів.
Митна вартість визначена за методом 2а
та ґрунтується на раніше визнаних
(визначених) митними органами митних
вартостях товарів з врахуванням
обсягів партії (МД №101060000/13/03766 від
07.03.2013 року).

Цього ж дня декларантом, крім наданих
до декларації документів, на вимогу
митного органу, додатково для
підтвердження заявленої митної
вартості товару, відповідно до ч.3 ст.53
МК України, подано до митниці наступні
документи: прайс-лист виробника та
бухгалтерську документацію (приходні
та видаткові накладні).

Не погодившись з прийнятим рішенням
про коригування митної вартості товару
в сторони її завищення, декларантом
відповідно до ч.1 ст.55 МК України,
здійснено випуск товарів у вільний
обіг зі сплатою митних платежів згідно
з заявленою митною вартістю та під
гарантійні зобов'язання, у зв'язку з чим
сплачено додатково до державного
бюджету митних платежів у розмірі 5748,46
грн..

11 червня 2013 року позивач звернувся до
Житомирської митниці з листом №13-06-11:1
про скасування рішень про коригування
митної вартості товарів та в
підтвердження до заявленої митної
вартості додав наступні документи:
цінову експертизу ДП
"Держзовнішінформ" Міністерства
економіки України від 09.04.2013 року №11/331;
підтвердження замовлення від 05.12.2013
року №23400242; платіжні доручення від
23.05.2013 року № 26, бухгалтерську
документацію.

За результатами розгляду поданих
позивачем разом з заявами додаткових
документів, митним органом листом від
19.06.2013 року №13/2/13/363 відмовлено у
визначенні заявленої позивачем митної
вартості товарів за ціною
господарської операції та залишено без
змін оскаржуване рішення.

Відповідно до статті 49 Митного Кодексу
України (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин, далі
- МК України), митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів
використовуються для: нарахування
митних платежів; застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; ведення митної статистики;
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки (стаття 50 МК
України).

За приписами статті 52 МК України
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
кодексу та цією главою.

Частиною 1 статті 54 МК України
передбачено, що контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Згідно із п. 1 ч.4 ст.54 МК України, митний
орган під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів зобов'язаний
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

У статті 53 МК України визначено, що у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення. Частиною 2 цієї статті
перелічені документи, які
підтверджують митну вартість товарів:
1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Відповідно до частини п'ятої статті 53
МК України, забороняється вимагати від
декларанта або уповноваженої ним особи
будь-які інші документи, відмінні від
тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу наведених вище правових норм
випливає, що Митним кодексом України
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 МК України, якою
встановлено, що митний контроль
передбачає виконання митними органами
мінімуму митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи.

Між тим, відповідно до вимог частини ч. 3
ст. 53 МК України у разі, якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс - листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Згідно із пунктом 2 частини 6 статті 54 МК
України, митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів (ч.1 ст.55 МК України).

За правилами статті 264 Митного кодексу
України, якщо митна декларація не
містить усіх відомостей або подана без
документів, передбачених статтею 335
цього Кодексу, чи з порушенням інших
вимог Митного кодексу України, митний
орган відмовляє у прийнятті такої
митної декларації (частина одинадцята
статті 264).

У статті 57 МК України закріплені
правила застосування методів
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту. Згідно з частиною першою цієї
статті, митна вартість визначається за
такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Приписами частин другої - п`ятої статті
57 МК України встановлено, що основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 та 60 цього
Кодексу. Під час таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 та 60 цього Кодексу за основу
для її визначення може братися або
ціна, за якою ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному із продавцем
покупцю відповідно до статті 62 цього
Кодексу, або вартість товарів,
обчислена відповідно до статті 63 цього
Кодексу.

Підстава для незастосування основного
методу визначення митної вартості
товару передбачена частиною 2 статті 58
МК України.

Так, відповідно до вказаної правової
норми метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Судом встановлено, що позивачем у
відповідності до вимог митного
законодавства, для підтвердження
заявленої митної вартості товару було
подано до митного органу всі необхідні
для цього документи.

При цьому, суд погоджується з доводами
відповідача про те, що митниця має
повноваження витребовувати додаткові
документи для перевірки правильності
визначення митної вартості товару,
однак зазначає, що такі повноваження
мають бути реалізовані лише за
наявності обґрунтованих підстав для
сумніву в правильності митної оцінки
товару, що переміщується через митний
кордон України.

Під час розгляду даної справи судом не
встановлено обставин, які б свідчили
про існування достатніх підстав для
виникнення обґрунтованого сумніву у
Житомирської митниці щодо вартості
імпортованого товару. Представником
відповідача не надано суду жодних
належних та допустимих доказів того, що
подані Товариством з обмеженою
відповідальністю "Укрполіскорм"
основні та додаткові документи не
дозволяли митному органу у належний
спосіб перевірити числове значення
складових митної вартості товарів та
відомості щодо їх ціни.

Правову позицію з даного питання було
викладено в постанові Верховного Суду
України від 01.10.2013 року (справа № 21-354а13),
в якій зазначено, що "... наявність
обґрунтованого сумніву у правильності
визначення митної вартості митниця
зобов'язана доводити в суді, оскільки з
цією обставиною закон пов'язує
можливість витребовування додаткових
документів у декларанта та надає
митниці право вчиняти наступні дії,
спрямовані на визначення дійсної
митної вартості товарів".

Встановлено, що під час контролю за
правильністю визначення митної
вартості товару декларантом одночасно
з поданням МД, митному органу було
надано всі необхідні документи, які
підтверджують ціну товару зазначену у
декларації, зокрема, умовами розділом 4
Контракту, встановлено, що інвойс на
оплату з відстрочкою або 100%
передоплата за товари виставляється в
Євро і оплата здійснюється покупцем в
Євро, ціна погоджується між
постачальником і покупцем на кожну
поставку товару і фіксується в кожному
інвойсі на кожну окрему партію товару,
і є невід'ємною частиною Контракту.
Передоплата здійснюється що найменше
за 10 календарних днів до підтвердженої
дати поставки товару.

Так, відповідно до контракту №00006 від
21.12.2012 року, специфікації №2 від 06.03.2013
року, інвойсу від 15.03.2013 року № 72243038, що
є його невід'ємними додатками,
визначено ціну товару, яка становить
39000 євро. Також на підтвердження
вартості імпортованого товару надано
платіжне доручення в іноземній валюті
або банківських металах № 26 від 23.05.2013
року на суму 39000 Євро.

Разом з цим, суд враховує, що подання
митному органу для митного оформлення
товару висновку про якісні та вартісні
характеристики товарів; копії митної
декларації країни відправлення;
банківські платіжні документи, що
стосуються оцінюваного товару,
відповідно Митного кодексу України, не
є обов'язковим. Такі документи в якості
додаткових надаються у випадку
необхідності підтвердження відомостей
про митну вартість товару, що містяться
в основних доданих до декларації
документах, достовірність яких
викликає сумнів у митного органу.

Підставою для коригування митної
вартості слугувало те, що під час
аналізу товаросупровідних документів
поданих разом з МД №/2013/004874,
митним органом виявлено, що в інвойсі
від 15.03.2013 року № 72243038 не
конкретизовано відомості про
вантажовідправника товару, а саме: його
адресу.

Зважаючи на такі доводи відповідача,
суд зазначає, що відповідно до
роз'яснень Міністерства фінансів
України, форма рахунку - фактури
(інвойсу) не відноситься до типових
форм, які затверджуються Державним
комітетом статистики України,
застосування її нормативно - правовими
актами не передбачено.

У свою чергу, із інвойса від 15.03.2013 року
№72243038, копія якого наявна у матеріалах
справи, видно, що в ньому зазначена як
назва відправника товару, так і його
адреса, а саме: "Evonik Fermas s.r.o., 97613 Slovenska
Lupca", що відповідає умовам поставки,
визначеним у р. 2 договору №00006 від
21.12.2012 року.

Окрім цього, Житомирською митницею
було вказано, що сумніви стовно ціни
задекларованого позивачем товару
виникли у митного органу за
результатами аналізу відомостей, що
містяться у базі даних Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Державної митної служби України,
зокрема, відповідачем встановлено, що
заявлена позивачем митна вартість на
товар не відповідала МД №101060000/13/03766 від
07.03.2013 року.

Суд не погоджується з такими доводами
відповідача, так як зазначена система
відповідно до приписів МК України
носить інформаційний характер і не є
виключною підставою відмови визнання
задекларованої митної вартості
декларантом, оскільки така підстава
для коригування не передбачена ст. 55 МК
України і не викладена в ст. VII ГАТТ та в
Угоді про застосування ст. VII ГАТТ.

Слід звернути також увагу на те, що
наявність в автоматизованій системі
аналізу та управління ризиками
інформації про те, що товар, який
задекларовано Товариством з обмеженою
відповідальністю "Укрполіскорм"
розмитнювався за іншою вартістю, за
відсутності інших визначених законом
підстав, що обумовлюють межі і способи
здійснення митним органом контролю
митної вартості, не утворює підстав для
відмови у визнанні заявленої
декларантом митної вартості за
основним методом, оскільки торгові
відносини є різноманітними,
здійснюються на принципах автономії
волі та свободи договору, при цьому
безліч обставин можуть впливати на їх
ціну (характеристика товару, виробник,
торгова марка, умови і обсяги поставок,
наявність знижок тощо).

Враховуючи, що автоматизована система
аналізу та управління ризиками з
об'єктивних причин не містить усієї
інформації, що стосується суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності,
товарів і умов їх продажу, такі дані не
можуть мати першочергового значення у
порівнянні з наданими декларантом
первинними документами про товар.

Також оскаржуване рішення винесене з
порушенням ч.1 та 2 ст.55 МК України,
оскільки у ньому відсутні відомості,
зокрема, щодо того, які обґрунтовані
підстави встановив митний орган з
приводу того, що декларантом заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів;
обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
митним органом, та фактів, які вплинули
на таке коригування; наявної в митного
органу інформації (у тому числі щодо
числових значень складових митної
вартості, митної вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом.

У порушення ч.2 ст.55 МК України, пункту
2.1. Розділу 2 (опис гр. 33) Правил
заповнення рішення про коригування
митної вартості товарів, затверджених
Наказом Міністерства Фінансів України
від 24.05.2012 року № 598, відповідач при
визначенні митної вартості оцінюваних
товарів із застосуванням другорядного
методу - 2а не зазначив у спірному
рішенні докладної інформації та
джерел, які використовувалися митним
органом при її визначенні, а саме ним не
було зазначено митна вартість якого
товару бралася за основу, торгова
марка, фактурна вартість, країна
експорту цього товару, час експорту в
Україну, виробник, маршрут
транспортування товару та інші
комерційні умови поставки.

Окрім того, відповідачем, всупереч ст.71
КАС України, не обґрунтовано, у зв'язку
з чим у контролюючого органу виникли
сумніви щодо правильності визначення
митної вартості товару (відомості,
заявлені декларантом не підтверджені
документально або не визначені
кількісно, відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні) та не
подано до суду письмові заперечення
проти позову.

Натомість, матеріалами справи
підтверджено, що декларантом під час
проведення митного контролю, одночасно
з поданням митної декларації, митному
органу було подано всі необхідні
документи, які підтверджують ціну
товару зазначену у декларації, зокрема,
документи передбачені в ч.2 ст.53 МК
України.

За таких обставин, суд першої інстанції
правильно зазначив, висновок
Житомирської митниці,
правонаступником якої є Житомирська
митниця Міндоходів, про неможливість
визначення митної вартості товару за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартості операції) є
необґрунтованим, а тому рішення про
коригування митної вартості
№101060000/2013/300268/1 від 26.03.2013 р. та картка
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №101060000/2013/00321
від 26.03.2013 р. є протиправними.

Що стосується позовних вимог
Товариства про стягнення з державного
бюджету України на користь позивача
надмірно сплачених митних платежів у
розмірі 5748,46 грн., слід зазначити таке.

За правилами частин першої, п`ятої
статті 54 Митного кодексу України
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
органом доходів і зборів під час
проведення митного контролю і митного
оформлення. Орган доходів і зборів з
метою здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів має право у випадках,
встановлених цим Кодексом, здійснювати
коригування заявленої митної вартості
товарів.

Із аналізу положень статей 57, 58 цього
Кодексу випливає, що питання контролю
правильності обчислення декларантом
митної вартості в разі виникнення
обґрунтованого сумніву, відносяться до
виключної компетенції митних органів.
Відтак, суд, встановивши
протиправність рішень митного органу
про визначення митної вартості товару
за тим чи іншим методом, не вправі
підміняти митний орган, стягуючи з
державного бюджету надмірно сплачену з
такої вартості суму ПДВ або ввізного
мита, фактично визначаючи при цьому
інший метод обчислення митної
вартості.

Подібна правова позиція була
висловлена і Верховним Судом України у
постанові від 17 грудня 2013 року у справі
№21-439а13, яка, відповідно до приписів
статті 244-2 Кодексу адміністративного
судочинства України, є обов'язковою для
всіх судів України.

Тому позовні вимоги позивача в частині
стягнення митних платежів задоволенню
не підлягають.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції. Постанова суду першої
інстанції прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів уважає, що постанова суду першої
інстанції є законною та обґрунтованою,
відповідає матеріалам справи та
чинному законодавству, а підстави для
задоволення апеляційної скарги
Житомирської митниці Міндоходів
відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської
митниці Міндоходів залишити без
задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "22" квітня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Г.І. Майор

судді: (підпис)
А.Ю.Бучик

(підпис)
Є.В.Одемчук

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Г.І. Майор

Повний текст cудового рішення
виготовлено "25" липня 2014 р.

Роздруковано та надіслано: р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Укрполіскорм"
вул.Жуйка,3, м.Житомир, 10002

3- відповідачу: Житомирська митниця
Міністерства доходів і зборів України
вул.Перемоги,25, м.Житомир, 10000

4- відповідачу: Головне управління
Державної казначейської служби
України в Житомирській області, вул.1-го
Травня,24, м.Житомир, 10008. - ,