Справа № 810/1270/14
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/1270/14
інстанції: Харченко С.В.
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

22 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Пилипенко О.Є.,

суддів -
Романчук О.М. та Шелест С.Б.,

при секретарі -
Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 18
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним
рішення та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року позивач - фізична особа
- підприємець ОСОБА_2 звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним
рішення та зобов'язання вчинити дії, в
якому просив визнати протиправним
рішення Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області про
відмову в реєстрації ОСОБА_2 платником
єдиного податку та зобов'язати
відповідача - Державну податкову
інспекцію у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області
зареєструвати ОСОБА_2 платником
єдиного податку відповідно до поданої
16 грудня 2013 року заяви про застосування
спрощеної системи оподаткування.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року адміністративний позов
задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року та прийняти нову, якою у
задоволенні позову відмовити повністю.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права.

У судове засідання сторони та їх
представники не з'явилися, причини
неявки суду невідомі, про розгляд
справи були повідомлені належним
чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області залишити без задоволення, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року - без змін виходячи із
наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування не входить до
системи оподаткування, а тому
заборгованість зі сплати єдиного
внеску не відноситься до податкового
боргу та не може бути підставою для
відмови у видачі свідоцтва про сплату
єдиного податку, натомість, рішення
податкового органу про видачу такого
свідоцтва відноситься до дискреційних
повноважень останнього, а тому у суду
першої інстанції відсутні правові
підстави для зобов'язання відповідача
зареєструвати позивача платником
єдиного податку.

Колегія суддів погоджується із
наведеними висновками суду першої
інстанції, оскільки вони знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено в суді першої
інстанції, ОСОБА_2 зареєстрований в
якості фізичної особи - підприємця
09.11.2006 року, про що зроблено запис в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців за
№ 2 004871.

Як платник податків позивач перебуває
на обліку в Державній податковій
інспекції у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області.

16.12.2013 року позивачем з метою
оподаткування власних доходів від
провадження господарської діяльності
за спрощеною системою подано до
податкового органу заяву, відповідно
до даних якої датою переходу на
спрощену систему оподаткування шляхом
сплати єдиного податку визначено 01.01.2014
р., група платників єдиного податку -
друга.

За результатами розгляду заяви
позивача Державною податковою
інспекцією у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області
відмовлено у його реєстрації як
платника єдиного податку, про що
поінформовано позивача листом від
31.12.2013 р. № 1853/с/17-2.

Як на підставу для відмови у реєстрації
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
платником єдиного податку відповідач у
своєму листі від 31.12.2013 р. № 1853/с/17-2
послався на невідповідність суб`єкта
господарювання вимогам, встановленим
статтею 291 Податкового кодексу України,
а саме: наявність у позивача на день
подання заяви про реєстрацію платником
єдиного податку податкового боргу, що
складається з недоїмки зі сплати
єдиного внеску на загальнообов`язкове
державне соціальне страхування у
розмірі 8619 грн. 50 коп.

Вважаючи такі дії відповідача
протиправними, позивач звернувся до
суду.

Обговорюючи правомірність вимог
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати,
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначено
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від 8
липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 2464,
виключно цим Законом визначаються
принципи збору та ведення обліку
єдиного внеску, порядок нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску, а
також орган, що здійснює збір та веде
облік єдиного внеску, його
повноваження та відповідальність.

Статтею 8 Закону № 2464 встановлено,
що єдиний внесок не входить до системи
оподаткування.

Дана норма узгоджується з п. 1.3 ст. 1
Податкового кодексу України, яким
визначено, що питання погашення
зобов`язань зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування цим Кодексом не
регулюються.

Пунктом 291.3 статті 291 глави 1 розділу XIV
Податкового кодексу України
передбачено, що юридична особа чи
фізична особа - підприємець може
самостійно обрати спрощену систему
оподаткування, якщо така особа
відповідає вимогам, встановленим цією
главою, та реєструється платником
єдиного податку в порядку, визначеному
цією главою.

Відповідно до п. 299.1 ст. 299 Податкового
кодексу України, реєстрація суб'єкта
господарювання як платника єдиного
податку здійснюється шляхом внесення
відповідних записів до реєстру
платників єдиного податку.

У відповідності до п. 299.3 ст. 299
Податкового кодексу України, у разі
відсутності визначених цим Кодексом
підстав для відмови у реєстрації
суб'єкта господарювання як платника
єдиного податку контролюючий орган
зобов'язаний протягом двох робочих
днів від дати надходження заяви щодо
переходу на спрощену систему
оподаткування зареєструвати таку
особу платником єдиного податку.

У разі відмови у реєстрації платника
єдиного податку контролюючий орган
зобов'язаний надати протягом двох
робочих днів з дня подання суб'єктом
господарювання відповідної заяви
письмову вмотивовану відмову, яка може
бути оскаржена суб'єктом
господарювання у встановленому
порядку (п. 299.5 ст. 299 Податкового
кодексу України).

Пунктом 299.6 статті 299 Податкового
кодексу України передбачено, що
підставою для прийняття контролюючим
органом рішення про відмову у
реєстрації суб'єкта господарювання як
платника єдиного податку є, зокрема,
невідповідність такого суб'єкта
вимогам, встановленим статтею 291 цього
Кодексу.

Підпунктом 291.5.8 пункту 291.5 статті 291
Податкового кодексу України визначено,
що не можуть бути платниками єдиного
податку суб'єкти господарювання, які на
день подання заяви про реєстрацію
платником єдиного податку мають
податковий борг, крім безнадійного
податкового боргу, що виник внаслідок
дії обставин непереборної сили
(форс-мажорних обставин).

Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України,
податковий борг - це сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

Грошовим зобов'язанням платника
податків в силу приписів п.п. 14.1.39 п.
14.1 ст. 14 цього Кодексу вважається сума
коштів, яку платник податків повинен
сплатити до відповідного бюджету як
податкове зобов'язання та/або штрафну
(фінансову) санкцію, що справляється з
платника податків у зв'язку з
порушенням ним вимог податкового
законодавства та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, а
також санкції за порушення
законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове зобов`язання - це сума
коштів, яку платник податків, у тому
числі податковий агент, повинен
сплатити до відповідного бюджету як
податок або збір на підставі, в порядку
та строки, визначені податковим
законодавством (у тому числі сума
коштів, визначена платником податків у
податковому векселі та не сплачена в
установлений законом строк (п.п. 14.1.156 п.
14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів звертає увагу на те, що статтями
9, 10 Податкового кодексу України
передбачений вичерпний перелік
загальнодержавних та місцевих
податків і зборів.

Вказані норми не містять в переліках
збору на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

З огляду на це, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо того, що поняття
«заборгованість зі сплати єдиного
соціального внеску» та «податковий
борг» не є тотожними, всупереч
твердженню відповідача.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи
відсутні належні та допустимі докази
про наявність на день подання
позивачем заяви до податкового органу
заборгованості зі сплати податкового
зобов'язання, колегія суддів приходить
до висновку, що відмова відповідача у
реєстрації позивача в якості платника
єдиного податку на підставі існуючої
заборгованості зі сплати єдиного
соціального внеску є неправомірною.

Натомість, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції про
наявність підстав для відмови у
задоволенні позовних вимог в частині
зобов'язання відповідача
зареєструвати позивача платником
єдиного податку з огляду на
дискреційність повноважень
податкового органу в цій частині.

Так відповідно до п. 1.6 Методології
проведення антикорупційної
експертизи, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 23.06.2010
№ 1380/5, дискреційні повноваження -
сукупність прав та обов'язків органів
державної влади та місцевого
самоврядування, осіб, уповноважених на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, що надають
можливість на власний розсуд визначити
повністю або частково вид і зміст
управлінського рішення, яке
приймається, або можливість вибору на
власний розсуд одного з декількох
варіантів управлінських рішень,
передбачених нормативно-правовим
актом, проектом нормативно-правового
акта.

У відповідності до п. п. 4 абз. 3 п. 2.4.
вказаної Методології дискреційні
повноваження дозволяють органу (особі,
уповноваженій на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування)
обрати форму реалізації своїх
повноважень - видання нормативного або
індивідуально-правового акта, вчинення
(утримання від вчинення)
адміністративної дії.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо того, що визначені ст. 299
ПК України повноваження податкового
органу дають право останньому за
наявності підстав, передбачених ПК
України, приймати рішення про
реєстрацію суб'єкта господарювання
платником єдиного податку або відмову
у такій реєстрації, отже, носять ознаки
дискреційних.

З огляду на це, колегія суддів
підтримує позицію суду першої
інстанції щодо необхідності виходу за
межі позовних вимог в частині
зобов'язання відповідача повторно
розглянути заяву позивача з
урахуванням визнання судом першої
інстанції протиправності попередньої
відмови у реєстрації, оскільки це є
необхідним для повного захисту прав
позивача і відповідає вимогам ч. 2 ст. 11
КАС України.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам. В
зв'язку з цим, колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області - залишити без задоволення, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254, 255 КАС України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Є.Пилипенко

Судді
О.М. Романчук

С.Б. Шелест

Головуючий суддя
Пилипенко О.Є.

Судді:
Романчук О.М

Шелест С.Б.