Справа № 808/4067/14
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

24 липня 2014 року (11 год. 15 хв.) Справа №
808/4067/14 м.Запоріжжя Запорізький
окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Киселя Р.В.,

за участю секретаря судового засідання
- Мащенко Д.В.,

представників позивача - Марцин І.В.,
Галака О.В., Ткаченко А.Б.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фласк» до
Бердянської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

23.06.2014 до Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фласк»
(далі - позивач), до Бердянської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області (далі
- відповідач), в якому позивач, з
урахуванням уточнення позовних вимог,
просить: визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 13.01.2014
№№, та від 16.04.2014 №№,
, прийняті відповідачем.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
відповідачем була проведена планова
виїзна документальна перевірка
позивача з питання дотримання вимог
податкового законодавства з 01.10.2010 по
31.12.2012 валютного та іншого законодавств
за період з 01.10.2010 по 31.12.2012, за
наслідками якої було складено акт
документальної планової виїзної
перевірки від 17.12.2013 №082/08-22-22-05-06/25482052
(далі - Акт перевірки). На підставі Акта
перевірки відповідачем були прийняті
податкові повідомлення-рішення від
13.01.2014 №№, та від 16.04.2014
№№, . Позивач вважає
висновки відповідача, зроблені в Акті
перевірки, щодо наявності з боку
позивача порушень вимог податкового та
валютного законодавства
необґрунтованими та безпідставними.
Надані позивачем до перевірки
документи первинного бухгалтерського
обліку підтверджують реальність
правочинів між позивачем та його
контрагентами - ТОВ «Бриз Груп», ТОВ
«Будедем», ТОВ «Новатор Груп», ТОВ
«Інжиніринг системс».

Ухвалою від 25.06.2014 провадження у справі
було відкрите, судове засідання
призначене на 14.07.2014.

У судовому засіданні оголошувалась
перерва для надання позивачем
додаткових доказів та виклику свідка
до 24.07.2014.

24.07.2014 до суду надійшло клопотання
відповідача, відповідно до якого
останній просив зупинити провадження у
справі, обґрунтовуючи своє клопотання
необхідністю надання додаткових
доказів.

Ухвалою від 24.07.2014 у задоволенні
клопотання відповідача про зупинення
провадження у справі було відмовлено

У судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги з
підстав викладених у позовній заяві,
зокрема зазначивши, що результати
господарських операцій з
контрагентами ТОВ «Бриз Груп», ТОВ
«Будедем», ТОВ «Новатор Груп», ТОВ
«Інжиніринг системс» було належним
чином в повному обсязі відображено в
податковому та бухгалтерському обліку.
Також, зазначили, що надані до
перевірки та до суду первинні
документи повністю підтверджують факт
здійснення господарських операцій між
позивачем та зазначеними
контрагентами. Зазначили, що згідно
даних ЄДР ТОВ «Бриз Груп», ТОВ
«Будедем», ТОВ «Новатор Груп», ТОВ
«Інжиніринг системс» в період
співпраці з позивачем були належним
чином зареєстрованими юридичними
особами, а також були зареєстровані
платниками ПДВ. Крім того, зазначили, що
твердження відповідача є
безпідставними припущеннями, оскільки
ґрунтуються не на доказах, а на
обставинах, які жодним чином не можуть
свідчити про нездійснення
господарських операцій. Висновки
відповідача суперечать ряду норм
матеріального права, що є також
підставою для визнання оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень
протиправними та їх скасування.
Просили задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Допитана у судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_4, пояснила, що є
генеральним директором позивача.
Зазначила, що роботи з зачищення
резервуарів проводились з 2006 року.
Обслуговування ємностей для
зберігання олії необхідне для
виконання вимог Федерації асоціацій з
торгівлі оліями, насінням олійних
культур та жирами (FOSFA) та з метою
забезпечення відповідності вимогам
щодо якості (ISO 14001, ISO 9001, ISO 22000).
Пояснила, що комісія FOSFA кожен рік
перевіряє якість робіт та показники
якості зберігання олії, і на підставі
аналізу показників якості зберігання
олії підтверджує відповідний
сертифікат якості. В 2014 році зазначена
комісія приїздила 7-8 травня. Зазначила,
що податкова інспекція постійно
перевіряє позивача, крім того, позивач
сам просить податкову перевіряти
господарську діяльність позивача.
Зазначила, що для виконання робіт по
зачищенню резервуарів, за
рекомендацією керівництва ПАТ
«Пологівський МЕЗ», залучалися ТОВ
«Бриз Груп», ТОВ «Будедем», ТОВ
«Новатор Груп». Пояснила, що залізничну
колію будував позивач, та оскільки не
було виготовлено технічний паспорт на
колію виникла необхідність замовити
розробку технічного паспорту на
залізничну колію. Для розробки
технічної документації позивачу
керівництво Бердянського морського
порту порекомендувало ТОВ «Інжиніринг
системс». Позивач замовив розробку
технічної документації у ТОВ
«Інжиніринг системс», яке залучило до
виконання цих робіт субпідрядника ТОВ
«Проектно-кошторисна група №3», що має
ліцензію на виконання зазначених
робіт. Пояснила, що розрахунки з
контрагентами здійснювались виключно
у безготівковій формі, банківськими
переказами.

У судовому засіданні 27.07.2014 було
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, показання
свідка, розглянувши матеріали і
з'ясувавши обставини адміністративної
справи, дослідивши наявні у справі
докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

На підставі наказу відповідача від
11.11.2013 №1244 та повідомлення від 01.11.2013
№0421 в період з 20.11.2013 по 10.12.2013
відповідачем була проведена
документальна планова виїзна
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства з
01.10.2010 по 31.12.2012 валютного та іншого
законодавств за період з 01.10.2010 по
31.12.2012.

За наслідками цієї перевірки 17.12.2013 був
складений Акт перевірки, відповідно до
якого відповідач дійшов висновку про
порушення позивачем:

- п. 1.7, п. 1.32 ст. 1, п. 5.1, п. 5.2 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», п.п. 14.1.27, п.п.
14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 138.1, п. 138.2, п. 138.10.2, п.
138.10 ст. 138 ПК України, що призвело до
заниження податку на прибуток на
загальну суму 792698,00 грн., в т.ч. на 481996,00
грн. - за 4 квартал 2010, на 110980,00 грн. - за 2
квартал 2011 року, на 282965,00 грн. - за 3
квартал 2011 року, на 1537,00 грн. - за 4
квартал 2011 року, на 56000,00 грн. - за 2
квартал 2012 року, на 59220,00 грн. - за 4
квартал 2012 року;

- п. 1.32 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
п. 1.7 ст. 1, п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», п.п. 14.1.36, п. 14.1 ст. 14, п. 198.1,п.
198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, 201.4, 201.6, 201.10
ст. 201 ПК України, що призвело до
заниження податку на додану вартість
на загальну суму 612617,00 грн., в т.ч. за
жовтень 2010 року на суму 219292,00 грн., за
листопад 2010 року на суму 91392,00 грн., за
грудень 2010 року на суму 74913,00 грн., за
червень 2011 року на суму 96505,00 грн., за
липень 2011 року на суму 72143,00 грн., за
жовтень 2011 року на суму 1337,00 грн., за
грудень 2011 року на суму 3252,39 грн., за
червень 2012 року на суму 53333,00 грн.;

- абз. 5 п. 2.11 гл. 2, п. 2.12 гл.2, п. 7.41 гл.7
Постанови Правління Національного
банку України від 15.12.2004 №637 в частині
відсутності підтвердних документів, що
додаються до звітів про використання
коштів на загальну суму 98655,16 грн., в т.ч.
за 2010 рік у сумі 55648,82 грн., за 2011 рік у
сумі 20257,51 грн., за 2012 рік у сумі 22748,83
грн.;

- пп. 164.2.17 «г» п. 164.2 ст. 164 ПК
України, сума не утриманого та не
перерахованого податку з доходів
фізичних осіб складає 6518,99 грн.;

- п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб», п. 176.2
«б» ст. 176 ПК України, надання звітів за
формою 1-ДФ за 4 квартал 2010 року, 1
квартал 2011 року, 2 квартал 2012 року, 3
квартал 2012 року, 4 квартал 2012 року не у
повному обсязі та з недостовірними
відомостями.

Не погоджуючись з висновками Акту
перевірки 26.12.2013 позивач надав
заперечення на зазначений Акт
перевірки.

Згідно листа відповідача від 09.01.2014
304/08-22-22-05.14, складеного за результатами
розгляду заперечень позивача, висновки
Акту перевірки щодо виявлених порушень
було викладено в новій редакції, а саме:

- п. 1.32 ст. 1, п. 5.1, п. 5.2 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», п.п. 14.1.27, п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст.
14, п. 138.1, п. 138.2 п. 138.10 ст. 138 п. 139.1.9, п. 139.1
ст. 139 ПК України, що призвело до
заниження податку на прибуток на
загальну суму 851591,00 грн., в т.ч. на 481996,00
грн. - за 4 квартал 2010 року, на 110980,00 грн. -
за 2 квартал 2011 року, на 82965,00 грн. - за 3
квартал 2011 року, на 1537,00 грн. - за 4
квартал 2011 року, на 88408,00 грн. - за 2
квартал 2012 року, на 49141,00 грн. - за 3
квартал 2012 року; 36563,00 грн. - за 4 квартал
2012 року.

- п. 1.32 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
п. 1.7 ст. 1, п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», п.п. 14.1.36, п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п.
198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, 201.4, 201.6, 201.10
ст. 201 ПК України, що призвело до
заниження податку на додану вартість
на загальну суму 724655,00 грн., в т.ч. за
жовтень 2010 року на суму 219292,00 грн., за
листопад 2010 року на суму 91392,00 грн., за
грудень 2010 року на суму 74913,00 грн., за
червень 2011 року на суму 96505,00 грн., за
липень 2011 року на суму 72143,00 грн., за
жовтень 2011 року на суму 1337,00 грн., за
грудень 2011 року на суму 3252,00 грн., за
квітень 2012 року на суму 6000,00 грн., за
травень 2012 року на суму 5497,00 грн., за
червень 2012 року на суму 72701,00 грн., за
серпень 2012 року на суму 46801,00 грн., за
жовтень 2012 року на суму 34822,00 грн.;

- абз. 5 п. 2.11 гл. 2, п. 2.12 гл. 2, п. 7.41 гл.
7 Постанови Правління Національного
банку України від 15.12.2004 №637 в частині
відсутності підтвердних документів, що
додаються до звітів про використання
коштів на загальну суму 78032,75 грн., в т.ч.
за 2010 рік у сумі 55648,82 грн., за 2011 рік у
сумі 20851,51 грн., за 2012 рік у сумі 8532,42 грн.;

- пп. 164.2.17 «г» п. 164.2 ст. 164 ПК
України, сума не утриманого та не
перерахованого податку з доходів
фізичних осіб складає 3357,59 грн.;

- п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб», п. 176.2
«б» ст. 176 ПК України, надання звітів за
формою 1-ДФ за 4 квартал 2010 року, 1
квартал 2011 року, 2 квартал 2012 року, 3
квартал 2012 року, 4 квартал 2012 року не у
повному обсязі та з недостовірними
відомостями.

На підставі Акту перевірки 13.01.2014
відповідачем були прийняті податкове
повідомлення-рішення №, за яким
позивачу збільшене грошове
зобов'язання з податку на прибуток на
загальну суму 1015619,25 грн., з яких за
основним платежем 851591,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями -
164028,00 грн. та №, за яким позивачу
збільшене грошове зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 493338,50 грн., з яких за основним
платежем - 413971,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 79367,50 грн.

Не погоджуючись з прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями
23.01.2014 позивачем було подано скаргу до
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області.

Рішенням про результати розгляду
скарги Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області від
21.03.2014 №1008/10/0801/10-04-13, скаргу позивача
було задоволено частково, а саме:

- скасовано податкове
повідомлення-рішення від 13.01.2014 №
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій за порушення норм регулювання
готівки та задоволено скаргу в
зазначеній частині;

- скасовано податкове
повідомлення-рішення від 13.01.2014 №
в частині зайво визначеного грошового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємства у сумі 174112,00 грн. і 43528,00
грн. штрафних (фінансових) санкцій за 2
квартал 2011 з посиланням на п. 7
підрозділу 10 розділу 10 ПК України і
залишено без змін зазначене податкове
повідомлення-рішення в іншій частині, а
скаргу залишено без задоволення;

- скасовано податкове
повідомлення-рішення від 13.01.2014 №
в частині зайво визначеного грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 165821,00 грн. і 41455,00 грн.
штрафних (фінансових) санкцій і
залишено без змін зазначене податкове
повідомлення-рішення в іншій частині, а
скаргу залишено без задоволення;

- залишено без змін податкове
повідомлення-рішення від 13.01.2014 №
з податку з доходів найманих
працівників, в іншій частині скаргу
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями
04.04.2014 позивачем було подано скаргу до
Міністерства доходів і зборів України.

16.04.2014 за результатами розгляду
первинної скарги позивача на податкові
повідомлення-рішення від 13.01.2014
відповідачем були прийняті податкове
повідомлення-рішення №1, за яким
позивачу збільшене грошове
зобов'язання з податку на прибуток на
загальну суму 797978,25 грн., з яких за
основним платежем 677479,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями -
120499,25 грн. та №, за яким позивачу
збільшене грошове зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 286062,50 грн., з яких за основним
платежем - 248150,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 37912,50 грн.

25.04.2014 позивачем до Міністерства
доходів і зборів України. Були подані
доповнення до скарги, в яких позивач
просив скасувати податкові
повідомлення-рішення від 13.01.2013 №,
№ та від 16.04.2014 №1, №.

Рішенням про результати розгляду
повторної скарги від 29.05.2014
№9635/6/99-99-10-01-15 скаргу позивача було
залишено без задоволення.

Не погодившись із зазначеними
податковими повідомленнями-рішеннями
позивач звернувся до суду із цим
позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням
відповідача, суд виходить з приписів ч.3
ст.2 КАС України, відповідно до яких, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії): безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Оскільки підставою прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення стали висновки
Акту перевірки, то для вирішення
позовних вимог необхідним є
дослідження обґрунтованості цих
висновків в межах заявлених позовних
вимог.

Відповідач в Акті перевірки позивача
посилається на недотримання позивачем
вимог

п. 1.32 ст. 1, п. 5.1, п. 5.2 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», п.п. 14.1.27, п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст.
14, п. 138.1, п. 138.2 п. 138.10 ст. 138 п. 139.1.9, п. 139.1
ст. 139 ПК України, п. 1.7 ст. 1, п.п. 7.4.1 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», п.п. 14.1.36, п. 14.1 ст. 14, п.
198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, 201.4,
201.6, 201.10 ст. 201 ПК України, абз. 5 п. 2.11 гл. 2,
п. 2.12 гл. 2, п. 7.41 гл. 7 Постанови Правління
Національного банку України від 15.12.2004
№637, пп. 164.2.17 «г» п. 164.2 ст. 164 ПК України,
п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», п. 176.2 «б» ст. 176
ПК України.

Судом встановлено, що за період з 01.10.2010
по 31.12.2012 позивачем задекларовано
податок на прибуток на загальну суму
178295,00 грн., податку на додану вартість,
що підлягає сплаті до бюджету, у сумі
2446984,00 грн., податкового кредиту на
загальну суму з ПДВ 4492111,00 грн., у тому
числі ПДВ у сумі 724655,00 грн.: по операціях
з ТОВ «Бриз Груп», ПДВ у сумі 219292,26 грн.,
по операціях з ТОВ «Будедем», ПДВ у сумі
166305,00 грн., по операціях з ТОВ «Новатор
Груп», ПДВ у сумі 168647,67 грн., по
операціях з ТОВ «Інжиніринг системс»,
ПДВ у сумі 168647,67 грн.

Відповідно до листа ДЗ «Бердянська
портова санітарно-епідеміологічна
станція» МОЗ України повідомив про
необхідність виконання вимог
санітарного законодавства при
прийманні рослинної олії із
залізничних та автомобільних цистерн,
її зберігання та подальшого
відвантаження на експорт, а також
вказав про необхідність для кожної
партії олії, що відправляється на
експорт, надавати акти зачищення і
санітарних обробок резервуарів,
оформлені перед прийманням
соняшникової олії в даний береговий
резервуар.

Крім того, згідно висновку від 03.06.2011 за
результатами проведення незалежного
аудиту позивача Іноземним
підприємством «СЖС України» позивачу
були надані рекомендації щодо
необхідності фарбування резервуарів
масляного терміналу.

На виконання зазначених рекомендацій
та висновків позивачем укладалися
договори про надання послуг із
контрагентами ТОВ «Бриз Груп», ТОВ
«Будедем», ТОВ «Новатор Груп».

05.05.2010 між позивачем та ТОВ «Бриз Груп»
було укладено договір про надання
послуг №007, відповідно до якого
останній зобов'язався виконати роботи
з зачищення резервуарів під олію
соняшникову та патоку, згідно
технологічного процесу, що
пропонується позивачем. Щомісячно
позивачу надається Акт виконаних
робіт, в якому детально наводиться опис
наданих послуг за звітний місяць.
Оплата за надані послуги здійснюється
виходячи з фактично наданого об'єму
послуг, згідно акту наданих послуг.
Строк дії договору до 31.12.2010.

За наслідками надання послуг складено
Акти приймання-передачі: від 19.10.2010 №443
(загальна вартість робіт 543840,00 грн., ПДВ
- 90640,00 грн.); від 29.10.2010 №461 (загальна
вартість робіт 212276,00 грн., ПДВ - 35379,33
грн.); від 29.10.2010 №460 (загальна вартість
робіт 212276,00 грн., ПДВ - 35379,33 грн.); від
29.10.2010 №404 (загальна вартість робіт
190488,58 грн., ПДВ - 31748,10 грн.); від 29.10.2010 №459
(загальна вартість робіт 156873,00 грн., ПДВ
- 26145,50 грн.) та погоджені калькуляції по
зачищенню резервуарів №3, №2, №1 до
Актів виконаних робіт за жовтень 2010
року.

Для виконання технічних робіт на
резервуарах та технічному обладнанні
масляного терміналу Бердянським
морським портом надавались тимчасові
перепустки з 01.10.2010 по 31.10.2010 №6
співробітникам ТОВ «Бриз Груп».

За наслідками виконання робіт ТОВ
«Бриз Груп» видавались позивачу
податкові накладні від 05.10.2010 №412, від
16.10.2010 №502, від 29.10.2010 №488, від 29.10.2010 №469,
від 29.10.2010 №470 на загальну суму 1315753,58
грн., у тому числі ПДВ 219292,26 грн.

Розрахунки із ТОВ «Бриз Груп» за
виконання зазначеного договору
здійснювались у безготівковій формі,
шляхом переказу коштів на банківський
рахунок ТОВ «Бриз Груп», що
підтверджується платіжними
дорученнями від 18.10.2010 №825, від 05.10.2010
№804, від 26.10.2010 №837.

01.11.2010 між позивачем та ТОВ «Будедем»
було укладено договір про надання
послуг №07/2010, відповідно до якого
останній зобов'язався виконати роботи
з зачищення резервуарів під олію
соняшникову та патоку, згідно
технологічного процесу, що
пропонується позивачем. Щомісячно
позивачу надається Акт виконаних
робіт, в якому детально наводиться опис
наданих послуг за звітний місяць.
Оплата за надані послуги здійснюється
виходячи з фактично наданого об'єму
послуг, згідно акту наданих послуг.
Строк дії договору до 31.12.2010.

За наслідками надання послуг складено
Акти приймання-передачі: від 30.11.2010
(загальна вартість робіт 150795,00 грн., ПДВ
- 25132,50 грн.); від 30.11.2010 (загальна
вартість робіт 150795,00 грн., ПДВ - 25132,50
грн.); від 30.11.2010 (загальна вартість
робіт 246760,00 грн., ПДВ - 41126,67 грн.); від
30.12.2010 (загальна вартість робіт 119575,50
грн., ПДВ - 19929,25 грн.); від 30.12.2010 (загальна
вартість робіт 119575,50 грн., ПДВ - 19929,25
грн.); від 30.12.2010 (загальна вартість
робіт 210329,00 грн., ПДВ - 35054,83 грн.) та
погоджені калькуляції по зачищенню
резервуарів №3, №2, №1 до Актів
виконаних робіт за листопад 2010 року.

Для виконання технічних робіт на
резервуарах та технічному обладнанні
масляного терміналу Бердянським
морським портом надавались тимчасові
перепустки з 01.11.2010 по 31.12.2010 №6
співробітникам ТОВ «Будедем».

За наслідками виконання робіт ТОВ
«Будедем» видавались позивачу
податкові накладні від 25.11.2010 №95, від
25.11.2010 №96, від 25.11.2010 №97, від 28.12.2010 №171,
від 28.12.2010 №172, від 28.12.2010 №173 на загальну
суму 997830,00 грн., у тому числі ПДВ 166305,00
грн.

Розрахунки із ТОВ «Будедем» за
виконання зазначеного договору
здійснювались у безготівковій формі,
шляхом переказу коштів на банківський
рахунок ТОВ «Будедем», що
підтверджується платіжними
дорученнями від 25.11.2010 №898, від 28.12.2010
№946.

01.06.2011 між позивачем та ТОВ «Новатор
Груп» було укладено договір про
надання послуг №06/2011, відповідно до
якого останній зобов'язався виконати
роботи з зачищення резервуарів під
олію соняшникову та патоку, згідно
технологічного процесу, що
пропонується позивачем. Щомісячно
позивачу надається Акт виконаних
робіт, в якому детально наводиться опис
наданих послуг за звітний місяць.
Оплата за надані послуги здійснюється
виходячи з фактично наданого об'єму
послуг, згідно акту наданих послуг.
Строк дії договору до 31.12.2011.

За наслідками надання послуг складено
Акти приймання-передачі: від 30.06.2011
(загальна вартість робіт 159234,00 грн., ПДВ
- 26539,00 грн.); від 30.06.2011 (загальна
вартість робіт 159234,00 грн., ПДВ - 26539,00
грн.); від 30.06.2011 (загальна вартість
робіт 260562,00 грн., ПДВ - 43427,00 грн.); від
29.07.2011 (загальна вартість робіт 119035,00
грн., ПДВ - 19839,17 грн.); від 29.07.2011 (загальна
вартість робіт 1119035,00 грн., ПДВ - 19839,17
грн.); від 29.07.2011 (загальна вартість
робіт 194786,00 грн., ПДВ - 32464,33 грн.) та
погоджені калькуляції по зачищенню
резервуарів №3, №2, №1 до Актів
виконаних робіт за червень, липень 2011
року.

Для виконання технічних робіт на
резервуарах та технічному обладнанні
масляного терміналу Бердянським
морським портом надавались тимчасові
перепустки з 01.06.2011 по 01.08.2011 №6
співробітникам ТОВ «Новатор Груп».

За наслідками виконання робіт ТОВ
«Новатор Груп» видавались позивачу
податкові накладні від 30.06.2011 №207, від
30.06.2011 №208, від 30.06.2011 №209, від 29.07.2011 №149,
від 29.07.2011 №150, від 29.07.2011 №151 на загальну
суму 1011886,00 грн., у тому числі ПДВ 168647,67
грн.

Розрахунки із ТОВ «Новатор Груп» за
виконання зазначеного договору
здійснювались у безготівковій формі,
шляхом переказу коштів на банківський
рахунок ТОВ «Новатор Груп», що
підтверджується платіжними
дорученнями від 30.06.2011 №1109, від 20.07.2011
№1127.

З метою оформлення документації,
необхідної для експлуатації
залізничної колії, яка
використовується для підвезення олії
рослинної до ємкостей позивача, 28.10.2011
між позивачем та ТОВ «Інжиніринг
системс» було укладено договір №59.11.ПР,
відповідно до якого останній
зобов'язався виконати та здати роботи:
інструментальну перевірку
поздовжнього профілю під'їзної
залізничної колії, з наступним
складанням технічного паспорту
залізничного під'їзного шляху;
провести розрахунок норм закріплення
залізничного рухомого составу на
під'їзному залізничному шляху
позивача; скласти інструкцію про
порядок обслуговування та організацію
руху на під'їзному залізничному шляху
позивача, у визначені строки, а позивач
прийняти та сплатити їх вартість.
Вартість робіт визначається
калькуляцією, що є невід'ємною частиною
договору. Вартість робіт на момент
укладення договору 8019,14 грн. з ПДВ.
Строк дії договору - до повного
виконання в повному обсязі.

Згідно калькуляції загальна вартість
виконання зазначених вище робіт
складає 8019,14 грн., в тому числі ПДВ - 1338,52
грн.

За наслідками надання послуг складено
Акт здачі-приймання виконаних робіт
від 28.10.2011, відповідно до якого робота
виконана в повному обсязі, претензії
відсутні.

За наслідками виконання робіт ТОВ
«Інжиніринг системс» видавалась
позивачу податкова накладна від 28.10.2011
№7 на загальну суму 8019,14 грн., в тому
числі ПДВ - 1338,52 грн.

Розрахунки із ТОВ «Інжиніринг системс»
за виконання зазначеного договору
здійснювались у безготівковій формі,
шляхом переказу коштів на банківський
рахунок ТОВ «Інжиніринг системс», що
підтверджується платіжним дорученням
від 29.10.2011 №1205.

Судом встановлено, що до виконання
зазначених робіт ТОВ «Інжиніринг
системс» залучав субпідрядника ТОВ
«Проектно-кошторисна група №3». Згідно
ліцензії Запорізької ОДА серія АВ №960419
від 07.11.2007, строком дії з 05.11.2007 по 05.11.2012,
ТОВ «Проектно-кошторисна група №3» має
право здійснювати будівельну
діяльність (з додатком).

Судом встановлено, що ТОВ
«Проектно-кошторисна група №3» було
розроблено, станом на 31.10.2011, Технічний
паспорт під'їзної залізничної колії
довжиною 100 метрів, що складається з
колії №15А і №17А та знаходиться на
балансі позивача, який було
затверджено позивачем.

Крім того, з метою вивезення після
здійснення зачищення резервуарів
рідких відходів від зачищення
резервуарів для їх подальшої
утилізації позивачем 01.01.2009 було
укладено договір з ФОП ОСОБА_7, за яким
останній зобов'язався виконати роботи
з зачищення та вивозу рідких побутових
відходів, а позивач сплатити вартість
робіт, згідно з рахунком виконавця
робіт.

Згідно висновку державно
санітарно-епідеміологічної експертизи
від 25.05.2011 №317 ФОП ОСОБА_7
використовує/застосовує, зберігає,
транспортує, утилізує, знищує відходи з
дотриманням вимог санітарного
законодавства.

Всі вищевказані документи наявні в
матеріалах справи.

Перевіркою зроблено висновок, що
фактично не здійснювались
господарські операції між позивачем та
ТОВ «Бриз Груп», ТОВ «Будедем», ТОВ
«Новатор Груп», ТОВ «Інжиніринг
системс», а отже правочини не були
спрямовані на реальне настання
правових наслідків.

Суд зазначає, що в матеріалах справи в
повному обсязі наявні калькуляції,
податкові накладні, платіжні
доручення, Акти здачі-приймання робіт
(надання послуг) за перевіряємий
період, які оформлені належним чином,
підписані повноважними особами
підприємств, завірені печатками
підприємств та повністю підтверджують
факт здійснення позивачем
господарських операцій.

Також, на підтвердження факту
використання позивачем резервуарів
для олії та наявності обов'язків щодо
їх технічного обслуговування,
позивачем були надані договори оренди
з ТОВ «Агро-Класс».

Згідно договору оренди від 01.05.2010 №5а,
укладеного між позивачем та ТОВ
«Агро-Класс», позивачу було передано в
тимчасове користування резервуари №1,
№2, №3, насос роторний, вузол зливу
рослинної олії, продуктопровод,
добудова до насосної, складське
приміщення, огорожа терміналу,
електроводонагрівач. Зазначене
обладнання було передано позивачу за
Актом приймання передачі від 01.05.2010.
Згідно п. 2.3 зазначеного договору
позивач зобов'язався на протязі строку
дії договору здійснювати технічне
обслуговування та ремонт обладнання за
власний рахунок.

Згідно договору оренди обладнання від
10.01.2011 №7, укладеного між позивачем та
ТОВ «Агро-Класс», позивачу було
передано в тимчасове платне
користування резервуари №1, №2, №3,
насос роторний, вузол зливу рослинної
олії, продуктопровод, добудова до
насосної, складське приміщення,
огорожа терміналу,
електроводонагрівач. Зазначене
обладнання було передано позивачу за
Актом приймання передачі від 10.01.2011.
Згідно п. 7.1 зазначеного договору
позивач зобов'язався здійснювати
зачистку обладнання орендованого
майна згідно з нормативом ІСО за власні
кошти. За Актом приймання передачі від
10.08.2011 орендоване обладнання було
повернуто ТОВ «Агро-Класс».

Крім того, факт регулярного зачищення
та фарбування олійних резервуарів
підтверджується звітом про оцінку
майна від 29.07.2013 №О-242, згідно якого
після огляду резервуарного парку
позивача для зберігання олії,
встановлено, що регулярно проводиться
механічне зачищення всієї внутрішньої
поверхні резервуарів від корозійного
шару з наступним фарбуванням у два шари
спеціальним харчовим лаком, що суттєво
підвищує вартість об'єкта на відміну
від резервуарів для зберігання
нафтопродуктів.

Суд зазначає, що наданими позивачем
журналами-ордерами та відомостями по
рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними
постачальниками» за період з 01.10.2010 по
31.12.2012 підтверджується факт
відображення в бухгалтерському обліку
позивача операцій між позивачем та ТОВ
«Бриз Груп», ТОВ «Будедем», ТОВ
«Новатор Груп», ТОВ «Інжиніринг
системс».

В обґрунтування висновку про порушення
позивачем вимог податкового
законодавства відповідач посилається
на дані автоматизованої системи
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту у розрізі
контрагентів АІС «Податковий блок»,
відповідно до якої ТОВ «Бриз Груп» має
стан 7 - в ЄДР внесено запис про
відсутність за місцем знаходженням та
існує розбіжність в частині завищення
податкового кредиту у позивача у
розмірі 219292,26 грн. за жовтень 2010 року.
Розбіжність виникла за рахунок
зменшення податкових зобов'язань
контрагента ДПІ у Центральному районі
м. Миколаєва за відповідний період у
219292,26 грн. за результатами проведеної
перевірки (акт №894/22-225/34948895 від 09.11.2012).
За результатами проведеної перевірки
ТОВ «Бриз Груп» встановлено, що
загальна кількість працюючих складає 1
особу, також встановлено, що
підприємство за податковою адресою
відсутнє, свідоцтво ПДВ 09.06.2011
анульоване в зв'язку з внесенням до ЄДР
запису про відсутність за місцем
знаходженням, відсутні основні засоби,
не має земельних ділянок, власних
основних фондів, складських або
будь-яких інших приміщень, які можуть
бути використані у господарській
діяльності підприємства з
купівлі-продажу будь-якого товару.

Також, згідно даних автоматизованої
системи співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту у
розрізі контрагентів «Картка
платника/податкова звітність»
встановлено, що відповідно до наданої
ТОВ «Будедем» до ДПІ у Корабельному
районі м. Миколаєва звітність із
комунального податку, кількісний склад
працівників у 4 кварталі 2010 року склала
1 особу. Згідно декларації з податку на
прибуток у підприємства відсутні
основні фонди, транспортні засоби,
нерухомість, обладнання.

Згідно даних автоматизованої системи
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту у розрізі
контрагентів АІС «Податковий блок»
встановлено, що ТОВ «Новатор Груп» має
стан 30 - в зв'язку з переходом до іншої
ДПІ та існує розбіжність в частині
завищення податкового кредиту у
позивача у розмірі 96505,00 грн. за червень
2011 року та у розмірі 721,42 грн. за липень
2011 року. Розбіжність виникла за рахунок
зменшення податкових зобов'язань
контрагента Переяслав-Хмельницькою
ОДПІ за відповідні періоди на 96505,00 грн.
за червень 2011 року та у розмірі 721,42 грн.
за липень 2011 року.за результатами
проведеної перевірки (акт №7/23-1/37517244
від 20.01.2011). За результатами проведеної
перевірки ТОВ «Новатор Груп»
встановлено, що загальна кількість
працюючих складає 4 особи, також
встановлено, що підприємство за
податковою адресою відсутнє, відсутні
основні засоби, технічний персонал, не
має земельних ділянок, власних
основних фондів, складських або
будь-яких інших приміщень, які можуть
бути використані у господарській
діяльності підприємства з
купівлі-продажу будь-якого товару.

Також, відповідач посилається на
відсутність реальної можливості у ТОВ
«Інжиніринг системс» вчиняти дії обув
лені договорм, оскільки немає фахівців
зі спеціальними знаннями та
відповідною підготовкою, а тому
послуги обумовлені договором не
виконані. Крім того, у ТОВ «Інжиніринг
системс» відсутня ліцензія на
виконання проектних робіт для
залізничних доріг промислового
призначення та топографо-геодезичних
робіт. Згідно даних автоматизованої
системи співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту у
жовтні 2011 відсутні правовідносини між
ТОВ «Інжиніринг системс» та ТОВ
«Проектно-кошторисна група №3».

Суд зазначає, що перерахування коштів
легально діючими підприємствами на
рахунок фіктивних підприємств, не
робить ці кошти отриманими завідомо
злочинним шляхом, оскільки вони
вважаються отриманими під час
легальної господарської та
підприємницької діяльності, поки не
доведено протилежне. На даний час не
має будь-якого судового рішення, що
надавало би оцінку взаємовідносин
позивача з ТОВ «Бриз Груп», ТОВ
«Будедем», ТОВ «Новатор Груп», ТОВ
«Інжиніринг системс».

Суд зазначає, що за приписами ст. 204 ЦК
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Головною підставою вважати правочин
нікчемним є його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
Актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в Акті висновки
є суто суб'єктивною думкою державного
податкового ревізора-інспектора,
оскільки були зроблені без повного та
всебічного дослідження наявної
інформації.

Крім того, відповідно до постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.2009 року було звернено увагу на
наступне: «...вимога про встановлення
нікчемності правочину підлягає
розгляду у разі наявності відповідної
суперечки. Такий позов може
пред'являтися окремо, без застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. В цьому випадку в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги у разі
нікчемності правочину і наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним. Наслідком визнання
правочину (договору) недійсним не може
бути його розірвання, оскільки це
взаємовиключні вимоги. Якщо позивач
посилається на нікчемність правочину
для обґрунтування іншої заявленої
вимоги, суд не має права посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким аргументам
позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним і про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину можуть бути
заявлені як однією із сторін правочину,
так і іншою зацікавленою особою, права
і законні інтереси якої порушені
здійсненням правочину».

Таким чином, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним
з основних завдань органів державної
податкової служби є здійснення
контролю дотримання податкового
законодавства і надання роз'яснень
законодавства з питань оподаткування
платникам податків. Жодним законом не
передбачено право органу державної
податкової служби самостійно, в
позасудовому порядку, визнавати
нікчемними правочини і дані, вказані
платником податків в податкових
деклараціях.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Зазначена норма недійсність
господарського зобов'язання пов'язує з
наступним: невідповідністю його змісту
вимогам закону; наявністю мети, що за
відомо суперечить інтересам держави і
суспільства; укладенням учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним із них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності).

За вимогами цивільного законодавства
існує презумпція правомірності
правочину (ст. 204 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення,
передбаченого ст. 228 ЦК України
міститься обов'язкова ознака -
специфічна мета - порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Наявність мети,
включеної до складу правопорушення
підлягає обов'язковому доведенню.

Мета юридичної особи має бути доведена
через мету відповідного керівника -
фізичної особи, яка на момент укладання
угоди виконувала представницькі
функції за статутом (положенням) або за
довіреністю. Слід зазначити, що
наявність мети зазначеної в диспозиції
ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне
кримінальну відповідальність за
відповідними статтями кримінального
кодексу України за скоєний злочин,
замах на злочин або готування до
злочину. Такі обставини можуть бути
доведені лише обвинувальним вироком.

Відповідачем не надано доказів
наявності фактів порушення
конституційних прав чи свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконного
заволодіння ним, внаслідок укладання
та виконання позивачем та його
контрагентами правочинів.

Суд зазначає, що на даний час у суду
відсутні відомості щодо наявності
судового рішення, яке б спростовувало
факт реальності виконання договорів,
укладених між позивачем та його
контрагентами.

Відповідачем не доведено наявності
мети, завідомо суперечної інтересам
держави і суспільства, а також
існування умислу у позивача чи його
контрагента, як обов'язкової ознаки для
визнання правочину недійсним та
застосування
адміністративно-господарських
санкцій. Хоча факт порушення
публічного порядку повинен бути
доведеним певними засобами
доказування.

Інший підхід потенційно надасть
можливість посадовим особам державних
органів на власний розсуд оголошувати
будь-який правочин недійсним
(нікчемним) без звернення до суду, що не
є правильним виходячи з загальних
засад судочинства.

Крім того, необхідно зазначити, що
можливий захист порушеного права
шляхом звернення до суду із позовом про
визнання нікчемного правочину дійсним
стосується лише нікчемних правочинів з
дефектом форми та правочинів без
необхідного схвалення (параграф 2 глави
16 ЦК України).

Відповідачем також не було
обґрунтовано належним чином і доведено
у встановленому законом порядку, що
угоди між позивачем та його
контрагентами порушують публічний
порядок, суперечать моральним засадам
суспільства та спрямовані на
заволодіння майном держави.

Відповідачем лише зазначено, без
відповідних доказів, про відсутність
реальності надання робіт (послуг), які
економічно необхідні для здійснення
діяльності тощо, що може свідчити про
відсутність необхідних умов для
здійснення відповідної господарської,
економічної діяльності як позивачем,
так і його контрагентом - що є лише
припущенням.

Крім того, відповідно до ст. 20
Податкового кодексу України органам
державної податкової служби України не
надано повноважень щодо визнання тих
чи інших угод (правочинів) недійсними
та/або нікчемними.

Також, суд зазначає, що у разі, якщо
контрагент підприємства порушив
законодавство при нарахуванні та
сплаті своїх податкових зобов'язань,
відповідальність за це несе виключно
він, можливості покладення
відповідальності на інших осіб
законодавством України не тільки не
передбачено, але прямо заборонено.
Таким чином, несплата податків однією
із сторін правочину чи їх приховування
не є підставою для висновку про
нікчемність правочину.

Відповідно до вимог податкового
законодавства, особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник податку на
додану вартість на момент вчинення
відповідної господарської операції.

Так, згідно викладених в Акті перевірки
позивача відомостей, судом
встановлено, що

ТОВ «Бриз Груп», ТОВ «Будедем», ТОВ
«Новатор Груп», ТОВ «Інжиніринг
системс» в перевіряємий період мали
статус платників податку на додану
вартість, а відтак мали право видавати
позивачу податкові накладні на
підтвердження факту отримання
останнім послуг, які надавались
підприємствами.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України» від 16.07.1999 №996-ХІV
(далі - Закон України №996-ХІV)
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Статтею 1 Закон України №996-ХІV
визначено, що первинний документ -
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення. Господарська операція -
дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Підпунктами 2.1., 2.2., 2.4, 2.16 п. 2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку
передбачено наступне:

Первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо. Для контролю та
впорядкування обробки інформації на
основі первинних документів можуть
складатися зведені документи (далі
первинні документи).

Первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам. Такі документи
повинні бути передані керівнику
підприємства, установи для прийняття
рішення.

Суд зазначає, що пред'явлені до
перевірки документи є первинними
документами у розумінні ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
оформлені належним чином, підписані
повноважними особами підприємств,
завірені печатками підприємств та
повністю підтверджують факт
здійснення операцій і, відповідно,
право позивача на включення до складу
податкового кредиту та валових витрат
відповідних сум по операціям з ТОВ
«Бриз Груп», ТОВ «Будедем», ТОВ
«Новатор Груп», ТОВ «Інжиніринг
системс».

З наведених вище підстав суд доходить
висновку про неправомірність
податкових повідомлень-рішень від
16.04.2014 №№, , а відтак про
необхідність їх скасування.

Стосовно заявлених позовних вимог щодо
визнання не чинними податкових
повідомлень-рішень від 13.01.2014 №№,
, суд зазначає наступне.

За приписами пп. 60.1.3 п. 60.1, п. 60.4 ст. 60 ПК
України податкове
повідомлення-рішення або податкова
вимога вважаються відкликаними, якщо
контролюючий орган зменшує нараховану
суму грошового зобов'язання раніше
прийнятого податкового
повідомлення-рішення або суму
податкового боргу, визначену в
податковій вимозі

У випадках, визначених підпунктами 60.1.3
і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове
повідомлення-рішення або податкова
вимога вважаються відкликаними з дня
надходження до платника податків
податкового повідомлення-рішення або
податкової вимоги, які містять
зменшену суму грошового зобов'язання
або податкового боргу.

Судом встановлено, що за наслідками
оскарження позивачем податкових
повідомлень-рішень від 13.01.2013 №№,
відповідачем було зменшено
нараховану позивачу зазначеними
податковими повідомленнями-рішеннями
суму грошових зобов'язань, у зв'язку з
чим складено податкові
повідомлення-рішення від 16.04.2014
№№, .

Таким чином, відповідно до вимог ПК
України, податкові
повідомлення-рішення від 13.01.2014
№№, після отримання
позивачем податкових
повідомлень-рішень від 16.04.2014 №№,
вважаються відкликаними.

З наведених підстав, у задоволенні
вимоги позивача щодо визнання не
чинними податкових повідомлень-рішень
від 13.01.2014 №№, слід
відмовити, оскільки станом на час
розгляду справи вони є відкликаними.

З урахуванням вище викладеного, суд
доходить висновку про необхідність
часткового задоволення вимог позивача,
а саме в наведеній вище частині.

За приписами ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Доданою до матеріалів справи
квитанцією №413 від 16.06.2014 документально
підтверджується факт сплати позивачем
судового збору в сумі 487,20 грн.

З врахуванням часткового задоволення
позовних вимог присудженню з
Державного бюджету України користь
позивача підлягає сума 243,60 грн.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фласк» до
Бердянської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 16.04.2014, прийняте Бердянською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області, яким
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Фласк» збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток на суму 797978,25 грн., з яких за
основним платежем - 677479,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями -
120499,25 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 16.04.2014, прийняте Бердянською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області, яким
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Фласк» збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на суму 286062,50 грн., з
яких за основним платежем - 248150,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями -
37912,50 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фласк» (, зареєстроване: 71112, Запорізька
область, м. Бердянськ, вул. Горького,
буд. 6) судовий збір у сумі 243,60 грн.
(двісті сорок три гривні 60 коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Кисіль

Постанова виготовлена у повному обсязі
25.07.2014.