Справа № 667/5275/14-а
Суддя: Іванцова Н. К.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 667/5275/14-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 липня 2014 року Комсомольський
районний суд м.Херсона у складі:

головуючої судді
Іванцової Н.К.,

за участю секретаря
Радчук Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м.Херсоні, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Херсонській області
про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду із
вищезазначеним позовом до
відповідачів, в якому вказує, що 20.01.2014
р. нею було подано до УПФУ заяву про
здійснення перерахунку пенсії,
призначеної відповідно до ЗУ «Про
державну службу» з урахуванням інших
виплат, які складаються з: матеріальної
допомоги на оздоровлення, матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань, індексації
заробітної плати. Разом із заявою було
подано довідку виконавчого комітету
Зеленівської селищної ради
Дніпровського району м.Херсона від
11.05.2012 р. №441/2-7 про складові заробітної
плати, інші виплати за якою становлять
16957,55 грн. Позивач вказує, що відповідно
до листа від 06.02.2014 р. відповідачем їй
було відмовлено в проведенні
перерахунку пенсії, мотивуючи тим, що
матеріальна допомога на оздоровлення,
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань та
індексація до переліку заробітної
плати державних службовців не входять
та не враховуються для обчислення
пенсії. Позивач вважає дії відповідача
незаконними та такими, що порушують її
права. Окрім цього, відповідно до ЗУ
«Про пенсійне забезпечення», позивач
вказує, що до заробітку для обчислення
пенсії включаються всі види оплати
праці. Зважаючи на вищевикладене,
позивач просить визнати дії
відповідача-1 по відмові у перерахунку
їй пенсії з урахуванням інших виплат
неправомірними; зобов'язати
відповідача-1 Управління Пенсійного
фонду України в місті Херсоні
здійснити їй перерахунок по довідці
від 11.05.2012 року №441/2-7, №481/2-9, які видані
виконавчим комітетом Зеленівської
селищної ради Дніпровського району
м.Херсона, з урахуванням інших виплат,
починаючи з 18.05.2012 р. та з урахуванням ч.5
ст.37 ЗУ «Про державну службу» (норма,
яка діяла на час призначення пенсії) 80%
від заробітку (доходу); відшкодувати
позивачу з Державного бюджету України
суму судових витрат у розмірі 1273,08 грн.

В судовому засіданні представник
позивача, за довіреністю ОСОБА_2,
підтримав заявлені позовні вимоги,
просив їх задовольнити з підстав,
визначених в позовній заяві.

Представник Управління
пенсійного фонду України в м. Херсоні,
за довіреністю Коваленко І.В., в
судовому засіданні просила залишити
позовну заяву без розгляду у
відповідності до ч.4 ст.99 КАС України,
оскільки відповідачем своїм листом в
лютому 2014р. було відмовлено позивачу в
перерахунку пенсії, а тому, на думку
представника позивача, вона мала
звернутись до суду протягом місяця з
моменту одержання цієї відповіді. Щодо
зобов'язання УПФ України в місті
Херсоні здійснити перерахунок пенсії
ОСОБА_1, по довідці, яка видана
виконавчим комітетом Зеленівської
селищної ради Дніпровського району
м.Херсона з урахуванням інших виплат,
заперечувала проти задоволення позову,
посилаючись при цьому на законність
дій управління Пенсійного фонду
України в м. Херсоні при призначенні
пенсії позивачці, оскільки включення
матеріальної допомоги на оздоровлення,
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань та
індексації заробітної плати для
обчислення пенсії державному
службовцю законодавством не
передбачено. Також зазначила, що
відмовляючи ОСОБА_1 у перерахунку
пенсії УПФ керується ЗУ «Про державну
службу» та постановою КМУ № 865 від
31.05.2000р.

Представник Головного управління
Державної казначейської служби
України у Херсонській області, за
довіреністю Дмитренко О.В., в судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог в частині
відшкодування з Державного бюджету
України судових витрат, які
складаються з витрат на правову
допомогу в розмірі 1200грн., оскільки в
державному бюджеті не передбачено
таких витрат. В іншій частині позовних
вимог просила прийняти законне та
обґрунтоване рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши сторони, суд встановив, що
позивач ОСОБА_1 працювала на посадах,
які зараховані до стажу державного
службовця у виконавчому комітеті
Зеленівської селищної ради
Дніпровського району м.Херсона та
отримує пенсію згідно Закону України
«Про державну службу» з 18.05.2012р., що в
свою чергу не заперечувалось сторонами
по справі.

За заявою ОСОБА_1 про перерахунок
пенсії від 20.01.2014р., їй було відмовлено в
його проведенні за відсутності
законодавчих підстав, що вбачається з
листа за вих.№14-Г-1 від 06.02.2014 року.
Вказаний лист вмотивований тим, що
матеріальна допомога на оздоровлення,
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань та
індексація до переліку складових
заробітної плати державних службовців,
визначеного ст.33 Закону України «Про
державну службу», не входять та,
відповідно, не враховуються для
обчислення пенсії.

Як вбачається з довідки за № 74441/2-7 від
11.05.2012 року, яка видана виконавчим
комітетом Зеленівської селищної ради
Дніпровського району м.Херсона, про
складові заробітної плати (за останні 24
календарні місяці роботи або будь-які 60
календарних місяців роботи підряд
перед зверненням за пенсією), що
подається для призначення пенсії
відповідно до Закону України «Про
державну службу», ОСОБА_1 були
нараховані надбавки, премії та інші
виплати за період з травня 2010 р. до
квітня 2012 р., в тому числі і інші
виплати, які становили 19957,55 грн. з
розшифровкою, індексація заробітної
плати, матеріальна допомога на
оздоровлення, матеріальна допомога для
вирішення соціально-побутових питань.
Також вказана довідка містить
відомості про те, що на всі виплати,
включені в довідку, нараховано
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, а з
01.01.2011 року - єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
державну службу», заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.
Державним службовцям можуть
установлюватися надбавки за високі
досягнення у праці і виконання
особливо важливої роботи, доплати за
виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників та інші надбавки
і доплати, а також надаватися
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань. Умови
оплати праці державних службовців,
розміри їх посадових окладів, надбавок,
доплат і матеріальної допомоги
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

За змістом ст. 37 Закону України «Про
державну службу», пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
відсотків суми їх заробітної плати, з
якої було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а особам, які на час
звернення за призначенням пенсії не є
державними службовцями, - у розмірі 80
відсотків заробітної плати працюючого
державного службовця відповідної
посади та рангу за останнім місцем
роботи на державній службі, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Згідно ст.37-1 вищевказаного закону,
перерахунок пенсії здійснюється
виходячи із сум заробітної плати, на
які нараховуються страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування працюючого державного
службовця відповідної посади та рангу
на момент виникнення права на
перерахунок пенсії.

Із Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» не вбачається визначення
заробітної плати, на підставі якої
здійснюється розрахунок пенсій. Однак,
зі змісту ст.40 вказаного Закону
вбачається, що з середньої заробітної
плати (доходу) повинні бути сплачені
страхові внески.

Стаття 1 Закону України «Про оплату
праці», визначає заробітну плату як
винагороду, обчислену, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу. У відповідності до
ст.2 Закону України «Про оплату праці»,
Основна заробітна плата - це винагорода
за виконану роботу відповідно до
встановлених норм праці (норми часу,
виробітку, обслуговування, посадові
обов'язки). Вона встановлюється у
вигляді тарифних ставок (окладів) і
відрядних розцінок для робітників та
посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата - це
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати. До них належать виплати у
формі винагород за підсумками роботи
за рік, премії за спеціальними
системами і положеннями, компенсаційні
та інші грошові і матеріальні виплати,
які не передбачені актами чинного
законодавства, або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Стаття 41 Закону України від 9 липня 2003
року N 1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
визначає виплати (доходи), що
враховуються в заробітну плату (дохід)
застрахованої особи для обчислення
пенсії. Так, зокрема до такого доходу
(заробітної плати) враховуються: суми
виплат, отримуваних застрахованою
особою після набрання чинності цим
Законом, з яких згідно з цим Законом
були фактично нараховані (обчислені) та
сплачені страхові внески; суми виплат,
отримуваних застрахованою особою до
набрання чинності цим Законом, у межах
сум, на які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
нараховувалися внески на державне
соціальне страхування або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Таким чином, чинне законодавство
відносить до складу заробітної плати
також і інші виплати. При цьому слід
врахувати, що надбавки, запроваджені
нормативно-правовими актами,
матеріальна допомога на оздоровлення,
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань, індексація
заробітної плати належать до
додаткових видів грошового
забезпечення й приймаються в
розрахунок при нарахуванні пенсії лише
особам, які отримували такі надбавки
під час перебування на державній
службі та були звільнені зі служби
після їх запровадження.

Зазначена правова позиція висловлена в
постанові Верховного Суду України від
20.02.2012 року, де вказано, що за змістом
наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Зважаючи на вищенаведене, суд вважає,
що відповідачем при відмові у
перерахунку пенсії з врахуванням інших
виплат, які складаються з матеріальної
допомоги на оздоровлення, матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань,
індексації, не були враховані вище
вказані положення нормативно-правових
актів, а тому вона є безпідставною.

Що стосується вимоги про відшкодування
з Державного бюджету України суми
судових витрат, які складаються із
витрат на правову допомогу та
сплаченого судового збору, які
документально підтверджені, то в силу
ст.ст.87,94 КАС України, суд, вважає її
такою, що також підлягає задоволенню.
При цьому слід зазначити, що відповідно
до підпункту 3 пункту 9 розділу VI
Прикінцевих та перехідних положень
Бюджетного кодексу України у разі
безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання. Водночас
пунктом 19 Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ встановлено, що безспірне
списання коштів державного та місцевих
бюджетів і їх перерахування на рахунок,
зазначений у виконавчому документі про
стягнення надходжень бюджету та/або
заяві про виконання рішення про
стягнення надходжень бюджету,
здійснюються органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових документів. Однак, ч.1
ст.94 КАСУ регламентує - якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа). З цього
приводу Вищий Адміністративний Суд
України своїм листом № 2135/11/13-11 від
21.11.2011р. роз'яснив, що з урахуванням
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами судам у
резолютивній частині судового рішення
щодо застосування частини першої
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, пункту 9 розділу VI
Прикінцевих та перехідних положень
Бюджетного кодексу України, Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 серпня 2011 року N 845, з питання про
порядок стягнення судових витрат з
Державного бюджету України, слід
зазначати обов'язок органу Державної
казначейської служби України стягнути
судові витрати із Державного бюджету
України шляхом їх безспірного списання
із рахунка суб'єкта владних
повноважень - відповідача. При цьому
суд враховує вимоги ст.1 ЗУ «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах», за якими
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується стороні,
на користь якої ухвалено судове
рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні. Так, у період з 01.01.2014р. по
30.06.2014р. мінімальна заробітна плата в
Україні становить 1218,00грн., 40% від неї
складають 487,20грн., в той час як
договірна вартість розміру
компенсації витрат на правову допомогу
за 1 годину роботи представника
позивача у даній справі складає 200грн.

Крім того слід зазначити, що судом не
приймаються до уваги доводи
представника УПФ України в м.Херсоні
щодо пропущення позивачем строку на
звернення до суду в розумінні ч.4 ст.99
КАС України. Так, для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів, що передбачено ст.99 КАС
України. При цьому, за нормами вказаної
статті закону під днем, коли особа
дізналась про порушення свого права
слід розуміти встановлений доказами
день, коли позивач дізнався про
рішення, дію чи бездіяльність,
внаслідок якої відбулося порушення їх
прав, свобод чи інтересів. В даному
випадку позивач дізналась про
порушення свого права у день винесення
Управлінням пенсійного фонду України в
м. Херсоні листа від 06.02.2014 р., яким їй
було відмовлено у перерахунку пенсії
по довідці з урахуванням інших виплат.
Крім того, у відповідності до ч.4 ст.99
КАС України - Якщо законом передбачена
можливість досудового порядку
вирішення спору і позивач скористався
цим порядком, то для звернення до
адміністративного суду встановлюється
місячний строк, який обчислюється з
дня, коли позивач дізнався про рішення
суб'єкта владних повноважень за
результатами розгляду його скарги на
рішення, дії або бездіяльність суб'єкта
владних повноважень. Однак, позивач не
використовувала можливість досудового
порядку врегулювання спору, а тому
правомірно звернулась до суду протягом
шестимісячного строку з моменту
надання їй відповіді із відмовою у
перерахунку пенсії.

Керуючись ст.ст.10,11,18,71,87,94,99,100,161-163 КАС
України, ст.ст. 33, 37, 37-1 Закону України
«Про державну службу», ст.1, 2 Закону
України «Про оплату праці», ст.ст. 40, 41
Закону України від 9 липня 2003 року N 1058-IV
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", суд, -

П о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України
в м.Херсоні, Головного управління
Державної казначейської служби
України у Херсонській області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії -
задовольнити.

Визнати дії Управління пенсійного
фонду України в м.Херсоні по відмові
ОСОБА_1 у перерахунку пенсії з
врахуванням інших виплат
протиправними.

Зобов'язати Управління пенсійного
фонду України в м. Херсоні здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
по довідці № 74441/2-7, яка видана
виконавчим комітетом Зеленівської
селищної ради Дніпровського району
м.Херсона, з урахуванням інших виплат,
починаючи з 18.05.2012 р.

Зобов'язати Головне управління
Державної казначейської служби
України у Херсонській області стягнути
із Державного бюджету України на
користь ОСОБА_1 1273,08 грн. (одну тисячу
двісті сімдесят три грн. вісім коп.) в
рахунок відшкодування судових витрат,
шляхом їх безспірного списання із
рахунка суб'єкта владних повноважень -
Управління Пенсійного фонду України в
м.Херсоні.

Постанова може бути оскаржена протягом
десяти днів до Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Комсомольський районний суд м. Херсона.

Суддя Н.К.Іванцова