Справа № 194/296/14-а(2а/194/53/14)
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2014 рокусправа № 194/296/14-а(2а/194/53/14)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів: Богданенка І.Ю.
Уханенка С.А.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
соціального захисту населення
Тернівської міської ради
Дніпропетровської області на
постанову Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 14 квітня
2014 року у адміністративній справі за
позовом ОСОБА_1 до Управління
соціального захисту населення
Тернівської міської ради
Дніпропетровської області про
стягнення боргу з виплати державної
допомоги по догляду за дитиною, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Тернівського міського
суду Дніпропетровської області від 14
квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено частково: визнано
неправомірними дії Управління
соціального захисту населення
Тернівської міської ради
Дніпропетровської області щодо
нарахування та виплати позивачу
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 28 серпня 2013 року, зобов'язано
Управління соціального захисту
населення Тернівської міської ради
Дніпропетровської області здійснити
позивачу перерахунок та виплатити їй
недоплачену державну допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 28 серпня 2013
року по 14 квітня 2014 року включно,
відповідно до ст. 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» в розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом, та забезпечити
виплату цих коштів з урахуванням
проведених виплат, зобов'язано
Управління соціального захисту
населення Тернівської міської ради
Дніпропетровської області
нараховувати та проводити виплату
позивачу державну допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку з 15 квітня 2014 року та до
закінчення строку передбаченої
Законом України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» виплати щомісячно,
відповідно до ст. 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» в розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом, та забезпечити
виплату цих коштів з урахуванням
проведених виплат. В задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
Управління праці та соціального
захисту населення Виконавчого
комітету Першотравенської міської
ради Дніпропетровської області
звернулось з апеляційною скаргою та
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
позивача.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши
законність та обґрунтованість
оскарженого рішення, не знаходить
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

З матеріалів справи вбачається та
судом першої інстанції встановлено, що
позивач має малолітню дочку - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим
знаходиться на обліку у відповідача та
отримує від нього виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, як особа, що
застрахована у системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, у розмірі 130
грн. на місяць, що підтверджується
довідкою відповідача від 30.01.2014 року №
73, яка міститься в матеріалах справи
(а.с.10).

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відмови в задоволенні
адміністративного позову з наступних
підстав.

Як слідує із правових норм, що
регулюють спірні правовідносини, до 1
січня 2008 року, тобто, до набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 № 107-VI «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» (далі -
Закон № 107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися як
Законом України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» № 2811-XII від 21 листопада
1992 (далі - Закон № 2811-ХІІ), дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(стаття 13) так і Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» (далі - Закон № 2240-III), який
поширював свою дію на застрахованих у
зазначеній системі осіб. Розмір
допомоги також визначався цими
Законами (статтями 15 та 43 відповідно).

Зокрема, статтею 43 Закону № 2240-III було
передбачено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом. При
цьому, будь-яких обмежень щодо розміру
вказаної допомоги норма Закону не
містила, та не визначала будь-якого
іншого порядку щодо призначення
вказаної допомоги.

Однак, пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону №
107-VI були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III, а
саме: дію статті 13 Закону № 2811-ХІІ з 01
січня 2008 року поширено і на
застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III
виключено статті 40-44.

В той же час, рішенням Конституційного
Суду України від 22 травня 2008 року №
10-рп/2008 визнано неконституційними
положення пункт 25 розділу II Закону №
107-VI щодо виключення статей 40-44 Закону №
2240-III.

Крім того, пунктом 2 розділу ІІІ Закону
№ 107-VI було передбачено, що розділ II
цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Аналіз вказаних правових норм свідчить
про те, що 01 січня 2009 року відновлено
дію вищезазначених положень Закону №
2240-III, у тому числі, і статті 43 цього
Закону, приписи якої мали б бути
застосовані Відповідачем при
нарахуванні у 2011 році допомоги по
догляду за дитиною до досягнення
трирічного віку, адже даною нормою
Закону чітко визначено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму.

Правлінням Фонду у 2013, 2014 роках
будь-яких рішень щодо визначення
розміру указаної допомоги не
приймалось.

Закони України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» № 2857 від 23.10.2010 та
«Про Державний бюджет України на 2012
рік» № 4282 від 22.12.2011 року не містять
будь-яких положень щодо розміру
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону № 2240-ІІІ або
делегування повноважень по визначенню
такого розміру Кабінету Міністрів
України.

За таких обставин допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку має надаватися
застрахованій особі у розмірі,
визначеному статтею 43 Закону № 2240-ІІІ,
а саме - у розмірі прожиткового
мінімуму.

З урахуванням наведеного, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку
стосовно часткового задоволення
позовних вимог, а саме того, що
відповідач при нарахуванні та виплаті
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі, меншому, ніж визначено статтею
43 Закону України від 18 січня 2001 року №
2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» діяв неправомірно та з
порушенням норм матеріального права.

За таких обставин, суд вважає, що
рішення суду першої інстанції
викладене достатньо повно,
обґрунтовано та мотивовано з
посиланням на конкретні пункти законів
України, які регулюють спірні
правовідносини, що свідчить про
відсутність підстав для його
скасування.

З огляду на встановлені судом
першої інстанції фактичні обставини
справи та обрану правову позицію, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
соціального захисту населення
Тернівської міської ради
Дніпропетровської області - залишити
без задоволення.

Постанову Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 14 квітня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту постановлення та відповідно
до ч.10 ст.183-2 КАС України є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко