Справа № 826/9115/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 липня 2014 року 10:21 №
826/9115/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Погрібніченка І.М., суддів Амельохіна
В.В., Шулежка В.П., при секретарі
судового засідання Хилі І.В., за участю:
позивача - ОСОБА_1, відповідача 1 - Кушнір
Л.В., та представників: відповідача 2 -
Кушнір Л.В., третьої особи - Бурлаченка
С.С., розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справуза
позовом ОСОБА_1до 1. Старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Кушнір Людмили
Володимирівни 2. Державної виконавчої
служби Українитретя особа, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору: Державна судова адміністрація
Українипро визнання неправомірними
дій, скасування постанови та
зобов'язання вчинити певні дії, -

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 17 липня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26 червня 2014 року до Окружного
адміністративного суду міста Києва
звернулась ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1,
позивач) з адміністративним позовом
про:

- визнання неправомірними дій старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Кушнір JI.В. (далі - державний виконавець,
відповідач 1), які виявилися у винесенні
постанови про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 2-а-18312/11/2670,
виданого 04 грудня 2012 року Окружним
адміністративним судом міста Києва про
зобов'язання Державної судової
адміністрації України нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в
розмірі 10-ти місячних заробітних плат
за останньою посадою судді;

- скасування постанови старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Кушнір Л.В. про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 2-а- 18312/11/2670,
виданого 04 грудня 2012 року Окружним
адміністративним судом міста Києва про
зобов'язання Державної судової
адміністрації України нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в
розмірі 10-ти місячних заробітних плат
за останньою посадою судді;

- зобов'язання відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України вчинити дії,
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження» по примусовому
виконанню виконавчого листа №
2-а-18312/11/2670, виданого 04 грудня 2012 року
Окружним адміністративним судом міста
Києва про зобов'язання Державної
судової адміністрації України
нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну
допомогу в розмірі 10-ти місячних
заробітних плат за останньою посадою
судді.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва про відкриття
провадження в адміністративній справі
від 27 червня 2014 року до участі у справі
в якості третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
залучено Державну судову
адміністрацію України (далі - ДСА
України, третя особа).

01 липня 2014 року протокольною ухвалою до
участі у справі в якості відповідача 2
залучено Державну виконавчу службу
України (далі - ДВС України, відповідач
2).

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що оскаржувана
постанова є протиправною та підлягає
скасуванню, дії державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
щодо її винесення - неправомірними, у
зв'язку з тим, що відповідачем 1 не було
вжито всіх достатніх заходів для
виконання рішення суду та не було
жодних підстав для закінчення
виконавчого провадження.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги повністю підтримав та просив їх
задовольнити.

Відповідач 1 та представник
відповідача 2 проти адміністративного
позову заперечив та зазначив, що
постанова про закриття виконавчого
провадження ВП № 35863362 від 13 червня 2014
року прийнята на підставі та у
відповідності до норм чинного
законодавства, його дії щодо винесення
вказаної постанови є правомірними, а
тому просив в задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи в судовому
засіданні вирішення адміністративного
позову залишив на розсуд суду.

Розглянувши подані особами, які беруть
участь у справі документи і матеріали,
заслухавши пояснення їх представників,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

04 грудня 2012 року Окружним
адміністративним судом міста Києва
видано виконавчий лист № 2а-18312/11/2670,
яким зобов'язано Державну судову
адміністрацію України нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 вихудну допомогу в
розмірі 10-ти місячних заробітних плат
за останньою посадою судді.

26 грудня 2012 року ОСОБА_1 звернулась до
Державної виконавчої служби України
Міністерства юстиції України із заявою
про примусове виконання рішення суду,
яка була зареєстрована 28 грудня 2012 року
(вх. № 17405).

02 січня 2013 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень ДВС України на
підставі виконавчого листа №
2а-18312/11/2670, виданого Окружним
адміністративним судом міста Києва 04
грудня 2012 року прийнято постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 35863362 з примусового виконання рішення
суду, яким зобов'язано Державну судову
адміністрацію України нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в
розмірі 10-ти місячних заробітних плат
за останньою посадою судді.

13 червня 2014 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень ДВС України прийнято
постанову про закінчення виконавчого
провадження ВП № 35863362.

Не погоджуючись із вказаною вище
постановою, ОСОБА_1 звернулась до суду з
вимогами про її скасування, визнання
дій державного виконавця по її
винесенню такими, що не відповідають
вимогам законодавства та зобов'язання
відділ примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
вчинити дії по примусовому виконанню
виконавчого листа від 04 грудня 2012 року
№ 2а-18312/11/2670.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані особами, які беруть участь у
справі докази та пояснення, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів не
погоджується з доводами ОСОБА_1,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції
України (тут і далі по тексту всі
нормативно-правові акти вказані в
редакції, чинній в момент виникнення
спірних правовідносин) правовий
порядок в Україні ґрунтується на
засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
регулюються Законом України «Про
виконавче провадження» від 21 квітня 1999
року № 606-ХІV (далі - Закон № 606-ХІV) та
іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 11 Закону № 606-ХІV
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 25 Закону № 606-ХІV передбачено,
що державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби (ч. 1 ст. 25 Закону №
606-ХІV).

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова (ч. 2
ст. 25 Закону № 606-ХІV).

Положеннями статті 17 Закону № 606-ХІV
встановлено, що примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом.

Так, відповідно до зазначеної статті
Закону № 606-ХІV, виконавчі листи, що
видаються судами є виконавчими
документами, які підлягають виконанню
державною виконавчою службою.

Відповідно до частини першої статті 49
Закону № 606-ХІV, виконавче провадження
підлягає закінченню у разі: визнання
судом відмови стягувача від
примусового виконання рішення суду;
визнання судом мирової угоди між
стягувачем і боржником у процесі
виконання; смерті або оголошення
померлим стягувача чи боржника,
визнання безвісно відсутнім боржника
або стягувача, ліквідації юридичної
особи - сторони виконавчого
провадження, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництва; скасування рішення
суду або іншого органу (посадової
особи), на підставі якого виданий
виконавчий документ, або визнання
судом виконавчого документа таким, що
не підлягає виконанню; письмової
відмови стягувача від одержання
предметів, вилучених у боржника під час
виконання рішення про передачу їх
стягувачу, або знищення речі, що має
бути передана стягувачу в натурі;
закінчення строку, передбаченого
законом для відповідного виду
стягнення; визнання боржника
банкрутом; фактичного виконання в
повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом; повернення
виконавчого документа без виконання на
вимогу суду або іншого органу
(посадової особи), який видав
виконавчий документ; направлення
виконавчого документа за належністю до
іншого відділу державної виконавчої
служби; повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу
(посадової особи), який його видав, у
випадку, передбаченому частиною
третьою статті 75 цього Закону; якщо
рішення фактично виконано під час
виконання рішення Європейського суду з
прав людини; непред'явлення
виконавчого документа за відновленим
виконавчим провадженням у строки,
визначені статтею 51 цього Закону;
списання згідно із Законом України
«Про деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію» заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало виконанню
на підставі виконавчого документа.

Так, частиною третьою статті 75 Закону №
606-ХІV передбачено, що у разі якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом (частина третя статті 49 Закону
№ 606-ХІV).

При дослідженні матеріалів справи
колегією суддів встановлено, що 02 січня
2013 року головним державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
ДВС України на підставі виконавчого
листа № 2а-18312/11/2670, виданого Окружним
адміністративним судом міста Києва 04
грудня 2012 року, прийнято постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 35863362 з примусового виконання рішення
суду, яким зобов'язано Державну судову
адміністрацію України нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в
розмірі 10-ти місячних заробітних плат
за останньою посадою судді.

Вказаною постановою державного
виконавця боржнику (ДСА України) надано
семиденний строк для добровільного
виконання рішення суду з моменту
винесення постанови.

28 січня 2013 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень ДВС України винесено
вимогу № 580/6, якою Державну судову
адміністрацію України зобов'язано в
строк до 04 лютого 2013 року виконати в
повному обсязі рішення суду на
підставі якого видано виконавчий лист
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 04 грудня 2012 року № 2а-18312/11/2670.

Крім того, відповідач 1 звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва із заявою № 580/6 про встановлення
способу та порядку виконання рішення
суду по справі № 2а-18312/11/2670 (вих. №
Т-17401/5-580/6 від 14 лютого 2013 року), в зв'язку
з чим, постановою від 15 лютого 2013 року
виконавче провадження ВП № 35863362 було
зупинено.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 26 квітня 2013 року
справа № 2а-18312/11/2670, в задоволенні заяви
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Кушнір Л.В. про встановлення способу та
порядку виконання рішення суду у
справі № 2а-18312/11/2670 відмовлено.

Постановою старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень ДВС України від 15
травня 2013 року виконавче провадження
ВП № 35863362 поновлено.

29 травня 2013 року відповідачем 1
винесено вимогу № 580/6, якою Державну
судову адміністрацію України
зобов'язано в строк до 05 червня 2013 року
виконати в повному обсязі рішення суду
на підставі якого видано виконавчий
лист Окружного адміністративного суду
м. Києва від 04 грудня 2012 року №
2а-18312/11/2670.

Окрім цього, старший державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень ДВС України звернувся
до Київського апеляційного
адміністративного суду із заявою № 580/6
про встановлення способу та порядку
виконання рішення суду по справі №
2а-18312/11/2670 (вих. № Т-17401/5-580/6 від 25 червня
2013 року), в зв'язку з чим, постановою від
05 липня 2013 року виконавче провадження
ВП № 35863362 було зупинено.

Листом Київського апеляційного
адміністративного суду (вих. № 02.3-13/2042
від 04 квітня 2014 року) вказану заяву
відповідача 1 повернено без розгляду з
усіма додатками до неї.

Постановою старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень ДВС України від 23
квітня 2014 року виконавче провадження
ВП № 35863362 поновлено.

23 квітня 2014 року та 14 травня 2014 року
відповідачем 1 винесено вимоги за № №
580/6, якими Державну судову
адміністрацію України зобов'язано в
строк відповідально до 30 квітня 2014 року
та до 21 травня 2014 року виконати в
повному обсязі рішення суду на
підставі якого видано виконавчий лист
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 04 грудня 2012 року № 2а-18312/11/2670
та надати належним чином завірені
документи, що підтверджують факт
виконання рішення суду.

Також, постановою старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень ДВС України від 14
травня 2014 року, за невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії,
які можуть бути виконані лише
боржником, на Державну судову
адміністрацію України накладено штраф
у розмірі 680,00 грн. та боржнику
встановлено повторний п'ятиденний
строк на виконання рішення суду.

26 травня 2014 року до Державної
виконавчої служби України від
Державної судової адміністрації
України надійшов лист (вих. № 10-2389/14 від
07 травня 2014 року), яким відповідача 2
повідомлено про неможливість
самостійно виконати рішення суду по
справі № 2а-18312/11/2670, оскільки не
визначено розміру твердої грошової
суми, яка підлягає виплаті.

Вимогою державного виконавця № 580/6
(вих. № Т-17401/5-580/6 від 29 травня 2014 року)
боржника - Державну судову
адміністрацію України повторно
зобов'язано в строк до 04 червня 2014 року
виконати в повному обсязі рішення суду
на підставі якого видано виконавчий
лист Окружного адміністративного суду
м. Києва від 04 грудня 2012 року №
2а-18312/11/2670 та надати належним чином
завірені документи, що підтверджують
факт виконання рішення суду.

Постановою старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень ДВС України від 12
червня 2014 року, за невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії,
які можуть бути виконані лише
боржником, на Державну судову
адміністрацію України накладено штраф
у подвійному розмірі 1 360,00 грн.

Крім того, відповідачем 1 на адресу
Печерського РУ ГУМВС України міста
Києва направлено подання (вих. №
Т-17401/5-580/6 від 13 червня 2014 року) про
притягнення боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону,
в якому відповідач 1 просить розглянути
питання стосовно порушення
кримінальної справи по факту умисного
невиконання виконавчого листа
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 04 грудня 2012 року №
2а-18312/11/2670 про зобов'язання Державної
судової адміністрації України
нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну
допомогу в розмірі 10-ти місячних
заробітних плат за останньою посадою
судді.

13 червня 2014 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень ДВС України прийнято
постанову про закінчення виконавчого
провадження ВП № 35863362.

Відповідно до положень статті 75 Закону
№ 606-ХІV після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання
може бути проведено без участі
боржника, державний виконавець
організовує виконання відповідно до
повноважень, наданих йому законом, та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Крім того, відповідно до пункту 6
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 21
травня 2012 року №5 «Про внесення змін до
Постанови Пленуму ВАСУ від 13 грудня 2010
року № 3 «Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби», постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору та накладення штрафу належать до
видів відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин.

З урахуванням встановлених у справі
обставин, колегія суддів приходить до
висновку що відповідачем 1 у ВП № 35863362
вжито всіх можливих і необхідних
заходів, передбачених Законом № 606-ХІV
щодо примусового виконання судового
рішення про зобов'язання ДСА України
вчинити певні дії.

Враховуючи зазначені вище обставини та
те, що на час розгляду даної справи
постанови старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 14 травня 2014 року та
від 12 червня 2014 року про накладення
штрафів на боржника є чинними, колегія
суддів дійшла до висновку про
правомірність прийнятої відповідачем 1
постанови про закінчення виконавчого
провадження ВП № 35863362 та відповідних
дій, пов'язаних з її винесенням.

Також, колегія суддів зазначає, що
вимога позивача про зобов'язання
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
вчинити дії передбачені Законом
України «Про виконавче провадження» по
примусовому виконанню виконавчого
листа № 2-а-18312/11/2670, виданого 04 грудня 2012
року Окружним адміністративним судом
міста Києва про зобов'язання Державної
судової адміністрації України
нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну
допомогу в розмірі 10-ти місячних
заробітних плат за останньою посадою
судді є необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню, з огляду на те, що
нарахування та виплата вихідної
допомоги не віднесено до компетенції
відповідача 2 Законом України «Про
виконавче провадження», а у
виконавчому провадженні ВП № 35863362 ДВС
України не є боржником.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позивних вимог ОСОБА_1

Частиною третьою статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частини першої статті 9
КАС України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України; суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статей 69, 70 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на
підставі пояснень сторін, третіх осіб
та їхніх представників, показань
свідків, письмових і речових доказів,
висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть
участь у справі. Суд може запропонувати
надати додаткові докази або
витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
КАС України, в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Під час розгляду справи доводи
позивача були спростовані.

Натомість, відповідачем 1 доведено
правомірність вчинених ним дій та
прийнятого рішення.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів всебічно, повно та об'єктивно, за
правилами, встановленими статтею 86 КАС
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представників осіб, які беруть участь у
справі, вважає, що позовні вимоги є
необґрунтованими, в зв'язку із чим, в
задоволенні адміністративного позову
необхідно відмовити повністю.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відшкодування судового збору
позивачам не підлягає.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. ст. 158-163,
ст. 167, ст. 181, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України, шляхом подання через
суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Головуючий суддя
І.М. Погрібніченко

Судді:
В.В. Амельохін

В.П. Шулежко

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний: 22.07.2014 року.