Справа № 806/5223/13-а
Суддя: Острович С.Е.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" липня 2014 р. м. Київ
К/800/3444/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Островича С.Е., Карася О. В.,
Маринчак Н. Є.

розглянула в порядку попереднього
провадження касаційну скаргу
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирської області на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 24 грудня 2013 року у справі за позовом
Колективного підприємства "Катіль" до
Баранівського відділення
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції про
визнання недійсними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Колективне підприємство "Катіль" (далі -
КП "Катіль") звернулось до суду з
позовом до Баранівського відділення
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції (далі -
Баранівського відділення
Новоград-Волинської ОДПІ) в якому
просить визнати недійсними та
скасувати податкове
повідомлення-рішення.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року позов КП "Катіль" задоволено.

Ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 24 грудня 2013
року апеляційну скаргу Баранівського
відділення Новоград-Волинської ОДПІ
залишено без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року - залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій
Новоград-Волинська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Житомирської
області подала касаційну скаргу в якій
просить скасувати постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 24 грудня 2013 року та прийняти нове
рішення, яким відмовити КП "Катіль" у
задоволенні позову.

КП "Катіль" подало до суду письмові
заперечення на касаційну скаргу
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Баранівською МДПІ проведено планову
виїзну перевірку КП "Катіль" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2011 року по 31.12.2012 року. За
результатами перевірки відповідачем 12
червня 2013 року складено акт №201/221/20418291.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пп. 138.4, п. 138.1, п. 138.2, п.п. 139.1.9,
п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, в результаті чого
підприємством завищено валові витрати
в сумі 1424313, 00 грн., чим завищено податок
на додану вартість у сумі 359530, 00 грн.
Вказані порушення, на думку
перевіряючих, також призвели до
завищення податкового кредиту на суму
ПДВ 296030, 00 грн. та порушення п. 193.3, п.198.6
ст. 198, п.201.8 ст. 201 Податкового кодексу
України.

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено податкові
повідомлення-рішення від 09.07.2013 року:
№, яким підприємству збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на прибуток приватних підприємств у
сумі 359530, 00 грн. за основним платежем та
89882, 00 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями та №, яким підприємству
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку на додану вартість за
основним платежем - 296030, 00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями 74007,00
грн.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між позивачем та ПП
"Олександрія 2007" був укладений договір
№МО -17/19 купівлі-продажу
нафтопродуктів від 01 вересня 2011 року.
Реальність та товарність зазначеного
договору підтверджуються первинними
документами, копії яких первинних
містяться в матеріалах справи. Факт
отримання нафтопродуктів від ПП
"Олександрія 2007" засвідчено
видатковими накладними, виписаними
позивачем та платіжними дорученнями.

Відповідно до п.138.2 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 138.8 ст. 138 ПК України
встановлено, що собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Згідно п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України - не
включаються до складу витрат, витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для включення
понесених витрат на придбання товарів
(робіт, послуг) до складу валових витрат
є наявність зв'язку товарів (робіт,
послуг) з господарською діяльністю
підприємства. Придбання таких товарів
(робіт, послуг) повинно бути складовою
частиною діяльності особи, що
направлена на отримання доходу.

Стаття 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначає, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Вимоги до первинного документу
встановлені ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні".

Тобто, необхідною умовою для включення
понесених витрат на придбання товарів
(робіт, послуг) до складу валових витрат
є наявність зв'язку товарів (робіт,
послуг) з господарською діяльністю
підприємства. Придбання таких товарів
(робіт, послуг) повинно бути складовою
частиною діяльності особи, що
направлена на отримання доходу.

Судами попередніх інстанцій зазначено,
що позивачем надані всі належні
первинні документи, що підтверджують
реальність здійснення операцій та факт
придбання товару (нафтопродуктів).

Судами попередніх інстанцій також
зазначено, що податковим органом
встановлено в акті перевірки, що КП
"Катіль" здійснює придбання
паливно-мастильних матеріалів у ТОВ
"УкрПластсистем". Первинні документи,
по зазначених операціях по формі і
змісту не відповідають чинному
законодавству. Але позивачем не надано
обґрунтованих пояснень та жодних
доказів наявності на підприємстві
первинних документів, які б свідчили
про взаємовідносини в перевіряємий
період КП "Катіль" з ТОВ "Укр
Пластсистем".

Суди попередніх інстанцій дійшли до
висновку, що податкове повідомлення
рішення від 09.07.2013 року №, яким
підприємству збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на прибуток
приватних підприємств у сумі 359530, 00 грн.
за основним платежем та 89882, 00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями,
винесено з порушенням вимог
податкового законодавства.

Щодо збільшення позивачеві суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 296030, 00 за
основним платежем та застосовані
штрафні (фінансові) санкції у розмірі
74007,00 грн., судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Відповідно до п.п 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.3
ст. 198 Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу; податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше:

- або дата списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг ;

- або дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Підставою для нарахування податкового
кредиту є видана платником податку на
вимогу покупця податкова накладна із
заповненням всіх обов'язкових
реквізитів.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій зазначено,
що факт отримання
товарно-матеріальних цінностей від
постачальника ПП "Олександрія 2007"
підтверджується податковими
накладними, видатковими накладними,
банківськими виписками.

Суди попередніх інстанцій дійшли до
висновку, що податкові
повідомлення-рішення Баранівського
відділення Новоград-Волинської ОДПІ
від 09.07.2013 року № та № є
протиправними і підлягають скасуванню.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про задоволення
позовних вимог КП "Катіль".

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з додержанням норм
процесуального та матеріального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновок суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Новоград-Волинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирської області
залишити без задоволення, постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 24 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді С.Е. Острович О. В. Карась Н. Є.
Маринчак