Справа № 2а/2506/15407/11
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2014 року м.
Київ К/800/34507/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Чернігові
на постанову Деснянського районного
суду м. Чернігова від 29.11.2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.06. 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Чернігові про визнання відмови
неправомірною та зобов'язання вчинити
певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до Деснянського
районного суду м. Чернігова з позовом
до Управління Пенсійного фонду України
у Деснянському районі м. Чернігова про
визнання неправомірною відмови щодо
призначення пенсії за вислугу років як
працівникові освіти та зобов'язання
останнього призначити відповідну
пенсію з 15.04.2011 року.

Постановою Деснянського районного
суду м. Чернігова від 29.11.2011 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 11.06. 2013 року, позов задоволено
повністю. При цьому суд першої
інстанції виходив з того, що робота
Позивача на посаді тренера-викладача
відноситься до роботи на посаді
педагогічного працівника, а тому
Позивач має право на призначення
пенсії за вислугу років.

Не погоджуючись з судовими рішеннями
першої та апеляційної інстанції у
справі, Управління Пенсійного фонду
України в м. Чернігові подав до Вищого
адміністративного суду України
касаційну скаргу у якій, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанції та прийняти нове
рішення, яким у позові відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач 15.04.2011 року
звернувся із заявою до відповідача про
призначення пенсії за вислугу років, в
задоволенні якої йому було відмовлено.
Відмова останнього була мотивована
тим, що спеціальний стаж роботи ОСОБА_3
становить менше 25 років. Підставою для
такого висновку було те, що посада
позивача не включена до Переліку
закладів і установ освіти, охорони
здоров'я та соціального захисту і
посад, робота на яких дає право на
пенсію за вислугу років, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 909 від 04.11.1993 року (далі - Перелік,
Постанова №909).

Згідно ст. 52 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» (далі - Закон)
право на пенсію за вислугу років мають
працівники освіти.

Відповідно до положень п. «е» ст. 55
Закону право на пенсію за вислугу років
мають працівники освіти, охорони
здоров'я та соціального забезпечення
при наявності спеціального стажу
роботи від 25 до 30 років за переліком, що
затверджується у порядку, який
визначається Кабінетом Міністрів
України незалежно від віку.

Постановою № 909 в редакції 1993 року до
переліку посад, що давали право на
пенсію за вислугу років були включені,
зокрема, і викладачі спортивних шкіл.

16.08.1984 року позивач був прийнятий на
посаду тренера-викладача по лижному
спорту, на якій працював до 22.01.2003 року.

Листом від 16.02.1994 року за №1-3/96-02-1
Міністерство соціального захисту
населення уточнило, що при
застосуванні Переліку слід
враховувати роз'яснення Міністерства
освіти України від 08.02.1994 року №1/12-88, у
якому зазначено, що назви посад у
даному Переліку не відповідають їх
назвам, які передбачені діючими
нормативними документами по штатах та
оплаті праці, що викликає труднощі при
визначенні права на пенсію за вислугу
працівникам установ освіти. Так, діючим
законодавством у дитячо-юнацьких
спортивних школах передбачена посада
тренера-викладача, а не тренера,
викладача.

Обставини, зазначені у зазначеному
листі, суди попередніх інстанцій
правомірно взяли до уваги, при
вирішенні питання, пов'язаного з
призначенням пенсій за вислугу років
працівникам освіти.

Постановою КМ України від 06.05.2001 року
№433 дитячо-юнацьку спортивну школу
було віднесено до позашкільних
навчальних закладів.

Крім того, 26.09.2002 року Кабінетом
Міністрів України були прийнята
постанова №1436 «Про внесення змін до
Переліку закладів і установ освіти,
охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років» (далі
- Постанова №1436), якою спортивні школи
були виключені з Переліку.

З огляду на вищезазначене, колегія
суддів погоджується із висновками
судів попередніх інстанцій відносно
того, що у період з 16.08.1984 року до
моменту набрання чинності Постановою
№433 Позивач працював на посаді, робота
на якій дає право на призначення пенсії
за вислугою років.

З огляду на зазначене колегія суддів
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли правильного висновку
про задоволення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки рішення судів
першої та апеляційної інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновків судів не спростовують,
підстави для призначення справи до
розгляду в судовому засіданні
відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що при розгляді
справи судами допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
порушення норм процесуального права,
які передбачені ст.ст. 225 - 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
як підстави для зміни, скасування
судового рішення, залишення позовної
заяви без розгляду або закриття
провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Чернігові
відхилити, постанову Деснянського
районного суду м. Чернігова від 29.11.2011
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.06. 2013 року
у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: