Справа № 2а-12579/10/2070
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/15712/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко
Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 02.12.2010

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28.02.2011

у справі № 2а-12579/10/2070

за позовом Акціонерного товариства
закритого типу «Муніципальна
акціонерна компанія сприяння пожежній
охороні України»

до Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 02.12.2010,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28.02.2011,
позов задоволено повністю. Скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова від
30.09.2010 № /0.

ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова
подала касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову. Посилається на
порушення судами норм матеріального
права: п.п. 7.2.3 п. 7.2, п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що підставою для
визначення позивачеві за податковим
повідомленням-рішення від 30.09.2010 №
/0 податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 537445
грн., в тому числі: 36811 грн. основного
платежу та 169134 грн. штрафних
(фінансових) санкцій, слугували
висновки виїзної планової перевірки,
викладені в акті від 22.09.2010 № 9521/2305/24665721,
про порушення вимог п.п 7.2.3 п. 7.2, п.п. 7.4.1
п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, що
полягало у неправомірному віднесенні
до складу податкового кредиту податку
на додану вартість на підставі
податкових накладних, виписаних ТОВ
«Роверлайн Моторс», за операціями з
придбання товарів - пожежного
обладнання: вогнегасники, пожежні шафи,
крани, рукави.

Податковий орган вважає, що сторони,
укладаючи вказані договори, діяли з
метою, завідомо суперечною інтересам
держави і суспільства, оскільки мали
умисел на приховування від
оподаткування доходів.

Позиція податкового органу
ґрунтується на встановлених
розбіжностях між податковим кредитом
позивача та податковими зобов'язаннями
ТОВ «Роверлайн Моторс», у зв'язку з
неподанням вказаним контрагентом
податкової звітності. Крім того,
відповідач вказує на неможливість
реального здійснення
фінансово-господарських операцій та
ведення господарської діяльності
через відсутність у ТОВ «Роверлайн
Моторс» основних засобів.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права та вважає, що суди повно
встановили обставини, що мають
значення для вирішення справи частині,
та надали їм правову оцінку.

Підпунктом 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» (у
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом. Податкова
накладна виписується на кожну повну
або часткову поставку товарів (робіт,
послуг).

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
вказаного Закону податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва
(обігу) та основних фондів чи
нематеріальних активів, що підлягають
амортизації.

Згідно з вимогами п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього
Закону датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), або
дата отримання податкової накладної,
що засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Таким чином, виходячи з положень
вищевказаних норм закону, відсутність
податкової накладної та відсутність
первинних бухгалтерських документів,
якими підтверджується реальність
здійснення господарської операції,
безспірно позбавляє платника податку
права на включення до податкового
кредиту сплачених (нарахованих) сум
податку у звітному періоді.

В результаті дослідження питання щодо
правомірності формування позивачем
податкового кредиту судами попередніх
інстанцій на підставі первинних
документів (договір купівлі-продажу,
податкові накладні, розрахункові
документи тощо), складених за
наслідками здійснення господарських
операцій з придбання позивачем у ТОВ
«Роверлайн Моторс» товарів, достовірно
встановлено, що такі документи
відповідають дійсності, складені з
дотриманням вимог ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність» від 16.07.1999 № 996-XIV, операції
мали реальний характер, товар
використовувався позивачем у межах
господарської діяльності.

Зменшення податкового кредиту у
зв'язку з неподанням контрагентом
платника податків податкової
звітності, за відсутності інших
підстав вважати податковий кредит
непідтвердженим, законодавством не
передбачено. У разі коли контрагент не
виконав свого обов'язку щодо
звітування (належного звітування),
нарахування та сплати податку на
додану вартість до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.

За наявності достатніх доказів, що
містять відомості про господарську
операцію, розкривають її зміст та
призначення яких узгоджується з
характером господарських операцій,
відсутність у юридичної особи основних
засобів, не є підставою для висновку
про неможливість реального її
здійснення та ведення господарської
діяльності.

Суди попередніх інстанцій правильно
відхилили доводи податкового органу
щодо нікчемності вчинених позивачем
господарських зобов'язань, оскільки
для цього необхідно встановити
наявність у платника податку при
вчиненні таких зобов'язань мети,
суперечної інтересам держави і
суспільства. Відповідачем при
вирішенні справи у судах попередніх
інстанцій не надано належних та
допустимих доказів тому, що позивач
укладав з контрагентом договори з
метою незаконного отримання
податкових вигод.

З огляду на викладене, касаційна скарга
залишається без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова залишити без задоволення, а
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 02.12.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28.02.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.Г. Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун