Справа № 163/1718/14-а
Суддя: Чишій С. С.
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 163/1718/14-а
Провадження № 2-а/163/50/14
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2014 року Любомльський
районний суд Волинської області в
складі головуючого - судді Чишія С.С.

при секретарі Носку А.В.

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Любомль
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до першого заступника
начальника інспекції - першого
заступника головного державного
інспектора сільського господарства у
Волинській області Овчара Петра
Васильовича про визнання незаконною і
скасування постанови у справі про
адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві ОСОБА_1 просить
постановити рішення про визнання
незаконною і скасування постанови
першого заступника начальника
інспекції - першого заступника
головного державного інспектора
сільського господарства у Волинській
області Овчара Петра Васильовича від
25.06.2014 про притягненя позивача до
відповідальності за ст.531 КУпАП з
накладенням стягнення у вигляді 170
гривень штрафу. Вважає, що постанова
незаконна і не відповідає фактичним
обставинам справи. Спірною земельною
ділянкою володіє правомірно, оскільки
вона надана йому у користування
рішенням сесії Згоранської сільської
Ради у 2000 році. Факт правомірності
встановлений рішенням Любомльського
районного суду від 21.08.2009 року, за яким
відсутність у нього
правовстановлюючих документів, як і
документів із землеустрою з огляду на
діючі норми законодавства не дає
підстав вважати користування
самовільним. Тому на підставі ч.3 ст.61
ЦПК України вважає винесену постанову
безпідставною.

В судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримав.

Відповідач належним чином був
сповіщений про розгляд справи, але в
судове не з'явився, заперечень не надав,
про причини неможливості розгляду
справи за його відсутності не
сповістив. В зв'язку з наведеним судом
прийнято рішення розглядати справу за
відсутності відповідача на підставі
наявних матеріалів.

Позивач в судовому засіданні пояснив,
що після вселення у кінці 1990-х років у
житловий будинок в селі Згорани
отримав в користування присадибну
земельну ділянку. У 2000 році сільська
Рада прийняла рішення про надання йому
для обслуговування будинку 0,25 га.
Загальний розмір ділянки, якою
користувався біля будинку, становив
біля 0,40 га. Незважаючи на неодноразові
звернення, рішення про оформлення
ділянки біля будинку сільська Рада не
прийняла, як і не вилучала якоїсь її
частини. Йому відомо, що рішення Ради
про затвердження проекту забудови
житлового кварталу, де розташований
його будинок, було скасоване. Тому
вважає незаконним виділення ділянки,
що вже перебувала в його користуванні,
суміжному землекористувачу ОСОБА_3. За
таких обставин не вбачає в своїх діях
ознак самовільності зайняття
земельної ділянки.

У письмових запереченнях відповідач
вказав, що згідно з Державним актом
серії ЯБ №663312 земельна ділянка площею
0,11 га належить на праві приватної
власності ОСОБА_3 Частиною цієї ділянки
площею 0,085 га самовільно користується
позивач, встановивши огорожу і
складуючи будівельні матеріали. При
цьому останній про надання земельної
ділянки ОСОБА_3 дізнався у 2007 році,
однак дій на скасування Державного
акту не вчинив, а сам не дотримав
встановленого порядку оформлення прав
на земельну ділянку.

Аналізом доказів по справі суд
встановив наступні фактичні обставини.

В судовому засіданні досліджено
матеріали цивільної справи №2-309/09 за
позовом Любомльського міжрайонного
прокурора в інтересах територіальної
громади села Згорани Любомльського
району Волинської області в особі
Згоранської сільської Ради до ОСОБА_1
про звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки та стягнення шкоди
від її зайняття та рішення суду в
справі №2а-16/2007 за позовом
Любомльського міжрайонного прокурора
в інтересах держави та ОСОБА_4 про
скасування рішення Ради від 28.11.2004 року
№19/7.

Із рішення в справі №2-309/09 та
матеріалів цієї справи вбачається, що
позивач вселився в ізольовану квартиру
по АДРЕСА_1 у 1987 році.

Згідно з архівним витягом з рішення
Згоранської сільської Ради від 29.09.2000
року №14/29 відповідачу було надано в
постійне користування 0,92 га землі, з
яких 0,25 га для обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель, 0,67 га - для ведення підсобного
господарства.

Згідно з довідкою Згоранської
сільської Ради від 11.08.2009 року №819 у
погос-подарській книзі села Згорани за
відповідачем рахується в користуванні
0,92 га землі, в тому числі - 0,22 га в
АДРЕСА_2, 0,36 га в АДРЕСА_3, 0,16 га в
АДРЕСА_4, 0,18 га біля будинку.

Згідно з копією рішення Згоранської
сільської Ради від 15.02.2007 року №7/21 Рада
внесла зміни в рішення від 29.09.2000 року
№14/29 в частині надання відповідачу(як і
іншим особам) земельної ділянки площею
0,25 га в постійне користування для
обслуговування житлового будинку,
виклавши п.3 в новій редакції, якою
відповідачу надано в тимчасове
користування для обслуговування
квартири ділянку площею 0,12 га.

Рішенням Любомльського районного суду
в справі №2-309/09 встановлено, що станом
на 2009 рік відсутні ознаки
самовільності зайняття позивачем
земельної ділянки площею 0,25 га біля
займаного ним житла з огляду на
положення ст.1 Закону України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель» та ст.19 ЗК України 1990
року.

Таким чином по справі встановлено, що
позивач користується земельною
ділянкою, щодо якої є рішення місцевої
Ради про надання її в користування.

При цьому внесення змін в рішення Ради
від 29.09.2000 року №14/29 рішенням від 15.02.2007
року №7/21, яким розмір раніше наданої
позивачу ділянки з 0,25 га на 0,12 га,
суперечить Конституції України,
рішенню Конституційного Суду України
від 16.04.2009 року №7-рп/2009.

З рішення Любомльського районного суду
у справі №2а-16/2007 вбачається, що рішення
Згоранської сільської Ради від 28.11.2004
року «Про затвердження проекту
детального планування кварталу
індивідуальної забудови» скасоване
через недотримання процедурним
законодавчих норм: документація не
погоджена з органом містобудування і
архітектури райдержадміністрації, не
проведено обов'язкову експертизу
документації.

Із заперечень відповідача вбачається,
що Державний акт суміжному
землекористувачу було видано 17.07.2007
року, тобто незважаючи на скасування
проекту детального планування
кварталу, до якого відноситься спірна
земельна ділянка.

В судовому засіданні позивач не
заперечив того факту, що на спірну
частину земельної ділянки, якою він
користується з 2000 року, ОСОБА_3 видано
Державний акт. Однак позивач зазначив,
що при виготовленні документації із
землеустрою межі ділянки ОСОБА_3 чи
проектна або землевпорядна
організації з ним не погоджували а
земельна ділянка у нього не вилучалась.

Між тим наданню земельної ділянки
ОСОБА_3, в тому числі за рахунок ділянки,
що перебувала в користуванні ОСОБА_1,
обов'язково мало передувати вилучення
частини ділянки в останнього в порядку
глави 22 ЗК України, однак доказів
проведення таких дій відповідачем не
надано.

З наданого позивачем для огляду в
судовому засіданні свідоцтва від 13.11.2012
року, витягу про державну реєстрацію
прав від 26.11.2012 року, технічного
паспорту вбачається, що позивачем та
6-ма членами його сім'ї приватизовано
надану ним одноквартирний будинок і
право власності набуто 26.11.2012 року.

Згідно із ч.2 ст.120 ЗК України якщо жилий
будинок, будівля або споруда розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
користуванні, то в разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, на тих самих умовах і в тому
ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

Така обставина при складанні протоколу
і винесенні оскаржуваної постанови
врахована не була, а той факт, що на час
проведення перевірки дотримання
позивачем земельного законодавства
він не оформив свої права на земельну
ділянку, не свідчить про відсутність у
нього такого права.

Згідно із ст.1 Закону України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель» самовільне зайняття
земельної ділянки - будь-які дії, які
свідчать про фактичне використання
земельної ділянки за відсутності
відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про її передачу у
власність або надання у користування
(оренду) або за відсутності вчиненого
правочину щодо такої земельної
ділянки, за винятком дій, які
відповідно до закону є правомірними.

Враховуючи наведені положення закону і
встановлені фактичні обставини справи,
суд не вбачає ознак самовільності
користування земельною ділянкою з боку
позивача, а отже - і складу
передбаченого ст.531 КУпАП
правопорушення в його діях.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги
є обґрунтованими, доведеними і такими,
що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 71, 86, 159, 160, 163, 1712 КАС
України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити.

Постанову першого заступника
начальника інспекції - першого
заступника головного державного
інспектора сільського господарства у
Волинській області Овчара Петра
Васильовича від 25.06.2014 року №000097 про
притягнення ОСОБА_1 до
відповідальності за ст.531 КУпАП з
накладенням стягнення у вигляді 170
гривень штрафу визнати незаконною і
скасувати.

Постанова остаточна і апеляційному
оскарженню не підлягає.

Головуючий : суддя
Чишій С.С.

Повний текст постанови складено 01.08.2014
року.