Справа № 823/2141/14
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року
справа № 823/2141/14

16 год. 40 хв.
м.
Черкаси

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді - Гайдаш В.А.,

при секретарі - Журавель Т.В.

за участю позивача - ОСОБА_1 (особисто),
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Старобабанівської виправної колонії №
92 управління Державної пенітенціарної
служби України в Черкаській області
про стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
адміністративним позовом до
Старобабанівської виправної колонії №
92 управління Державної пенітенціарної
служби України в Черкаській області
про стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди.

В адміністративному позові позивач
просить стягнути з відповідача
заробітну плату за час вимушеного
прогулу з 27.01.2014 р. по 11.07.2014 р. та
відшкодувати моральну шкоду в розмірі
5000 грн.

Позивач в судовому засіданні заявлені
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча про час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Частиною 4 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
встановлено, що у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Враховуючи, що відповідач належним
чином повідомлений про дату, час і
місце судового розгляду справи, суд
приходить до висновку про розгляд
справи за відсутності представника
відповідача на підставі наявних у
справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача,
розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд встановив.

Позивач - ОСОБА_1 з 09.03.2004 р. перебувала
на службі в органах
кримінально-виконавчої системи
України, а з 01.02.2006 р. на службі в
Старобабанівській виправній колонії №
92.

Наказом № 46 о/с від 14.11.2013 р. ОСОБА_1
звільнено з посади молодшого
інспектора відділу охорони
Старобабанівської виправної колонії №
92 управління Державної пенітенціарної
служби України в Черкаській області
згідно пункту "ж" статті 64 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України,
затвердженого постановою КМУ № 114 від 29
липня 1991 року, (за власним бажанням) у
запас.

Враховуючи, що рапорт про звільнення
був написаний позивачем під тиском
відповідача, ОСОБА_1 звернулась до
Черкаського окружного
адміністративного суду за захистом
своїх прав, свобод та інтересів.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 27 січня 2014
року по справі № 823/3962/13-а, яка залишена
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27 травня 2014 року: адміністративний
позов задоволено частково; наказ
Старобабанівської виправної колонії №
92 управління Державної пенітенціарної
служби України в Черкаській області
від 14.11.2013 №46 о/с про звільнення
прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1,
молодшого інспектора відділу охорони
Старобабанівської виправної колонії №
92 управління Державної пенітенціарної
служби України в Черкаській області -
скасовано; поновлено ОСОБА_1 на посаді
молодшого інспектора відділу охорони
Старобабанівської виправної колонії
№92 управління Державної
пенітенціарної служби України в
Черкаській області; стягнуто з
Старобабанівської виправної колонії №
92 управління Державної пенітенціарної
служби України в Черкаській області на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в сумі 3606 (три
тисячі шістсот шість) грн. 58 коп.; в
іншій частині позовних вимог -
відмовлено; в частині поновлення на
посаді та присудження виплати в сумі 1803
грн. 29 коп. постанова допущена до
негайного виконання.

Позивачем 09.07.2014 р. подано заяву та
пред'явлено виконавчий лист до
Уманського РВДВС Уманського МРУЮ для
примусового виконання постанови
Черкаського окружного
адміністративного суду по справі №
823/3962/13-а.

Заступником начальника Уманського
РВДВС Уманського МРУЮ Кольцовою О.В.
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження та зобов'язано
боржника (Старобабанівську виправну
колонію № 92 управління Державної
пенітенціарної служби України в
Черкаській області) негайно виконати
вищезгадане судове рішення шляхом
винесення відповідного наказу.

Заступником начальника по РОС
Старобабанівської виправної колонії №
92 управління Державної пенітенціарної
служби України в Черкаській області
майором внутрішньої служби Кривенком
Ю.М., на виконання постанови
Черкаського окружного
адміністративного суду від 27.01.2014 р.
винесено наказ від 11 липня 2014 року № 65
о/с про поновлення на посаді прапорщика
внутрішньої служби ОСОБА_1

Враховуючи, що рішення від 27.01.2014 р. було
виконане відповідачем лише 11.07.2014 р.,
ОСОБА_1 просить суд стягнути з
відповідача заробітну плату за даний
час вимушеного прогулу.

Порядок та умови проходження служби в
органах внутрішніх справ визначені
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 липня 1991 року № 114.

Пунктом 24 вказаного Положення
встановлено, що в разі незаконного
звільнення або переведення на іншу
посаду особи рядового, начальницького
складу органів внутрішніх справ
підлягають поновленню на попередній
посаді з виплатою грошового
забезпечення за час вимушеного
прогулу.

Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду
судами трудових спорів» від 06
листопада 1992 року № 9 визначено, що у
випадках стягнення на користь
працівника середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в зв'язку з
незаконним звільненням або
переведенням, відстороненням від
роботи, невиконанням рішення про
поновлення на роботі, затримкою видачі
трудової книжки або розрахунку він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи з заробітку за останні два
календарні місяці роботи. Для
працівників, які пропрацювали на
даному підприємстві (в установі,
організації) менше двох місяців,
обчислення проводиться з розрахунку
середнього заробітку за фактично
пропрацьований час. При цьому
враховуються положення Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100 (зі змінами, внесеними постановою
Кабінету Міністрів України від 16
травня 1995 року № 348).

Однак суд зауважує, що за змістом
Рекомендації №R (80) 2, прийнятої на 316-му
засіданні заступників міністрів
Комітетом Міністрів державам-членам
стосовно реалізації адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень від 11 березня 1980 року
(надалі - також «Рекомендація R (80)2»), під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду - тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Тобто здійснення дискреційних
повноважень може, в деяких випадках,
передбачати вибір між здійсненням
певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий в ході здійснення
дискреційних повноважень, підлягає
контролю відносно його законності з
боку суду або іншого незалежного
органу. Адміністративний суд,
перевіряючи рішення, дію чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно - дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства завжди є контроль
легальності. Перевірка доцільності
переступає компетенцію
адміністративного суду і виходить за
межі завдання адміністративного
судочинства.

Отже, дискреційним повноваженням є
таке повноваження, яке надає певний
ступінь свободи адміністративному
органу при прийнятті рішення, тобто,
коли у межах, які визначені законом,
адміністративний орган має можливість
самостійно (на власний розсуд) вибрати
один з кількох варіантів рішення.

Таким чином суд приходить до висновку
про задоволення адміністративного
позову в цій частині та стягнення з
Старобабанівської виправної колонії №
92 управління Державної пенітенціарної
служби України в Черкаській області на
користь ОСОБА_1 належну їй заробітну
плату за час вимушеного прогулу з 27.01.2014
р. по 11.07.2014 р., без обчислення
середнього заробітку позивача в
натурі, оскільки право нарахування
даної заробітної плати належить
виключно Старобабанівській виправній
колонії № 92.

Щодо позовної вимоги про відшкодування
позивачу моральної шкоди в розмірі 5000
грн., то суд зазначає наступне.

При з'ясуванні фактів, з якими закон
пов'язує відшкодування моральної
шкоди, слід виходити з вимог статей 1167,
1187 Цивільного кодексу України, що
визначають підстави покладання
обов'язку по відшкодуванню такої шкоди
та обставини, які мають враховуватися
при визначенні розміру відшкодування.

Відповідно до роз'яснень, даних в
пункту 3 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4
моральна шкода це втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу
України передбачено, що моральна шкода
полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Разом з цим, позивачем не надано
доказів перенесених нею душевних
страждань, характеру немайнових втрат,
тяжкості вимушених змін у її життєвих
стосунках, пов'язаних з неправомірними
діями відповідача.

Враховуючи вимоги вищенаведеного
законодавства, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 в частині щодо
стягнення моральної шкоди.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку про часткове задоволення
адміністративного позову.

Згідно ч. 1 та 2 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 17, 86, 94, 159, 162, 163, 254 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Стягнути з Старобабанівської
виправної колонії № 92 управління
Державної пенітенціарної служби
України в Черкаській області на
користь ОСОБА_1 належну їй заробітну
плату за час вимушеного прогулу з 27.01.2014
р. по 11.07.2014 р.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення постанови, а в разі
проголошення судом вступної та
резолютивної частини постанови
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
В.А. Гайдаш

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 25 липня 2014
року