Справа № 638/4455/14-а
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 р.Справа № 638/4455/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Курило Л.В.,

суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Дзержинському районі м.
Харкова на постанову Дзержинського
районного суду м. Харкова від 11.06.2014р.
по справі № 638/4455/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Дзержинському районі м.
Харкова

про визнання дій незаконними,
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

25.03.2014 року позивач - ОСОБА_1 - звернулася
до суду з адміністративним позовом, в
якому просила визнати незаконним дії
Управління Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Харкова від
23.01.12014 року про відмову в призначенні
пенсії по інвалідності 2 групи ОСОБА_1
відповідно до статті 50-1 Закону України
"Про прокуратуру", зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Харкова
призначити пенсію по інвалідності 2
групи відповідно до статті 50-1 Закону
України "Про прокуратуру" з дня
настання права, з 27.12.2013 року ОСОБА_1

Постановою Дзержинського районного
суду м. Харкова від 11.06.2014 року позов
задоволено.

Визнано незаконними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Харкова від
23.01.2014 року про відмову в призначенні
пенсії по інвалідності 2 групи ОСОБА_1
відповідно до статті 50-1 Закону України
"Про прокуратуру".

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Дзержинському районі м.
Харкова призначити пенсію по
інвалідності 2 групи відповідно до
статті 50-1 Закону України "Про
прокуратуру" з дня настання права, з
27.12.2013 року ОСОБА_1

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

До суду апеляційної інстанції
представник позивача подав
заперечення на апеляційну скаргу
відповідача, в яких, посилаючись на
законність та обґрунтованість
постанови суду першої інстанції,
просить апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення, постанову
суду першої інстанції залишити без
змін.

В судове засідання суду апеляційної
інстанції сторони не прибули, про дату,
час і місце судового засідання
повідомлені своєчасно та належним
чином.

Від представника відповідача до суду
апеляційної інстанції надійшла заява
про розгляд справи за відсутності
представника управління.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, переглянувши в межах
апеляційної скарги постанову суду та
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що згідно наказу ректора
Національної академії прокуратури
України № 1067-к від 31.12.2013 року ОСОБА_1
звільнена з посади доцента кафедри
організації роботи та управління в
органах прокуратури у зв'язку з виходом
на пенсію по інвалідності відповідно
до частини 9 статті 50-1 Закону України "
Про прокуратуру". ( а.с. 8).

Згідно довідки МСЕК серії 10ААБ №697105
ОСОБА_1 27 грудня 2013 року встановлена 2
група інвалідності (загальне
захворювання). ( а.с.7).

15 січня 2014 року позивач звернулася до
Управління пенсійного фонду України в
Дзержинському районі міста Харкова із
заявою про призначення їй пенсії по
інвалідності відповідно до ст. 50-1
Закону України «Про прокуратуру».
Разом із заявою позивачем надано
наступні документи: наказ № 1067-к від
31.12.2013р. про звільнення, довідку № 34 від
31.12.2013р. про підтвердження стажу роботи
в органах прокуратури, довідку № 35 від
31.12.2013р. про підтвердження стажу роботи
в органах прокуратури з розшифровкою
трудової книжки, довідку № 1 від 10.01.2014р.
№ 18-1зп про заробітну плату, виданої
Генеральною прокуратурою України,
додаток до довідки від 10.01.2014р. № 18-1зп,
трудову книжку, довідку МСЕК від
27.12.2013р. ( а.с.6-23).

Управління пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Харкова листом
від 23.01.2014 року відмовило позивачу в
призначенні пенсії по інвалідності
відповідно до статті 50-1 Закону України
«Про прокуратуру» ОСОБА_1, зазначивши,
що для призначення пенсії по
інвалідності відповідно до ст.50-1
Закону України "Про прокуратуру"
необхідно мати стаж роботи в органах
прокуратури 10 років, а викладацька
діяльність в Академії прокуратури
України не відноситься до роботи в
органах прокуратури та не прирівняна
до них, у зв'язку з чим позивачу була
призначена пенсія по інвалідності 2
групи відповідно до Закону України
„Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" з 27.12.2013 року
згідно довідки МСЕК. ( а.с.5)

Не погодившись з діями відповідача
щодо відмови у призначенні пенсії
згідно ст. 50-1 Закону України „Про
прокуратуру", позивач звернулася із
зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відмова
Управління Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м .Харкова у
призначенні пенсії позивачу по
інвалідності 2 групи відповідно до
статті 50-1 Закону України " Про
прокуратуру" є необгрунтованою та
незаконною.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 50-1 Закону України
«Про прокуратуру» прокурори і слідчі
зі стажем роботи не менше 20 років, у
тому числі зі стажем роботи на посадах
прокурорів і слідчих прокуратури не
менше 10 років, мають право на пенсійне
забезпечення за вислугу років
незалежно від віку.

До вислуги років, яка дає право на
пенсію, згідно з цією статтею
зараховується час роботи на
прокурорських посадах, перелічених у
статті 56 зазначеного Закону, в тому
числі у військовій прокуратурі,
стажистами в органах прокуратури,
слідчими, суддями, на посадах
начальницького складу органів
внутрішніх справ, офіцерських посадах
Служби безпеки України, посадах
державних службовців, які займають
особи з вищою юридичною освітою, в
науково-навчальних закладах
Генеральної прокуратури України
працівникам, яким присвоєно класні
чини, на виборних посадах у державних
органах, на посадах в інших
організаціях, якщо працівники, що мають
класні чини, були направлені туди, а
потім повернулися в прокуратуру,
строкова військова служба, половина
строку навчання у вищих юридичних
навчальних закладах, частково
оплачувана відпустка жінкам по догляду
за дитиною до досягнення нею трьох
років (частина шоста статті 501 Закону N
1789-XII).

Для того, щоб установити, чи
зараховується до вислуги років
позивача половина строку навчання на
заочному факультеті в Українській
державній юридичній академії,
необхідно з'ясувати зміст таких понять,
як "трудовий стаж", "спеціальний стаж" та
"вислуга років".

Відповідно до частини першої статті 24
Закону України від 9 липня 2003 року N 1058-IV
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" страховий стаж -
це період (строк), протягом якого особа
підлягає загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню та
за який щомісяця сплачені страхові
внески в сумі не меншій, ніж
мінімальний страховий внесок.

Однак частиною четвертою цієї ж статті
передбачено, що періоди трудової
діяльності та інші періоди, що
враховувалися до стажу роботи для
призначення пенсії до набрання
чинності зазначеним Законом,
зараховуються до страхового стажу в
порядку і на умовах, передбачених
законодавством, що діяло раніше, крім
випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1
січня 2004 року), зокрема у Законі України
від 5 листопада 1991 року N 1788-XII "Про
пенсійне забезпечення" (далі - Закон N
1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає
право на призначення трудових пенсій
(загальний трудовий стаж).

Зміст поняття "загальний трудовий стаж"
є ширшим, ніж поняття "стаж страховий",
оскільки до першого включаються також
періоди суспільно корисної діяльності,
коли особа не підлягала
загальнообов'язковому соціальному
страхуванню.

Так, згідно зі статтею 56 Закону N 1788-XII до
стажу роботи зараховується робота,
виконувана на підставі трудового
договору на підприємствах, в установах,
організаціях і кооперативах, незалежно
від використовуваних форм власності та
господарювання, а також на підставі
членства в колгоспах та інших
кооперативах, незалежно від характеру
й тривалості роботи і тривалості
перерв.

Крім того, відповідно до частини
третьої цієї ж статті до стажу роботи,
що дає право на призначення трудових
пенсій, зараховуються також періоди,
коли особа не працювала, наприклад, у
зв'язку з навчанням у вищих і середніх
спеціальних навчальних закладах, в
училищах і на курсах по підготовці
кадрів, підвищенню кваліфікації та
перекваліфікації, в аспірантурі,
докторантурі і клінічній ординатурі;
тимчасовою непрацездатністю, що
почалася у період роботи; часом догляду
непрацюючої матері за малолітніми
дітьми, але не довше ніж до досягнення
кожною дитиною 3-річного віку тощо.

Спеціальний стаж - це період роботи в
певних умовах праці чи на посадах, з
якими законодавець пов'язує пільгове
(або за особливими правилами) пенсійне
забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального
стажу. Це період виконання особливого
роду трудової діяльності або державної
служби, коли до особи, яка її здійснює,
пред'являють особливі вікові, а також
підвищені психічні та фізичні вимоги,
при тривалому виконанні якої особа
втрачає відповідну професійну
працездатність.

Так, стаття 51 Закону N 1788-XII передбачає,
що пенсії за вислугу років
встановлюються окремим категоріям
громадян, зайнятих на роботах,
виконання яких призводить до втрати
професійної працездатності або
придатності до настання віку, що дає
право на пенсію за віком.

Правом вислуги років користуються
різні категорії осіб, у тому числі й
прокурорсько-слідчі працівники на
підставі Закону N 1789-XII.

При цьому, згідно вимог ст.50-1 Закону
України «Про прокуратуру» право на
пенсію за вислугу років мають особи,
які безпосередньо перед зверненням за
призначенням такої пенсії працюють в
органах прокуратури чи в
науково-навчальних закладах
Генеральної прокуратури України, а
також особи, звільнені з
прокурорсько-слідчих посад органів
прокуратури за станом здоров'я, у
зв'язку із скороченням чисельності або
штату працівників та у зв'язку з
обранням їх на виборні посади органів
державної влади чи органів місцевого
самоврядування.

Стаття 1-3 Положення про Інститут
підвищення кваліфікації Генеральної
прокуратури України встановлює, що це
відомчий спеціалізований учбовий
заклад, який утворюється,
реорганізується та ліквідується
Генеральним прокурором України.

Відповідно до наказу Генерального
прокурора України № 164ш від 16.10.1996 року
«Про структуру і штати Інституту
підвищення кваліфікації Генеральної
прокуратури України» Інститут
включений в структуру Генеральної
прокуратури України на правах
управління. Визначено відповідність
посад працівників Інституту посадам
працівників Генеральної прокуратури
України, що відображено в додатках №№
1,2,3 до наказу.

З довідки № 34 від 31.12.2013р. про
підтвердження стажу роботи в органах
прокуратури, довідки № 35 від 31.12.2013р.
про підтвердження стажу роботи в
органах прокуратури з розшифровкою
трудової книжки та довідки № 1 від
10.01.2014р. № 18-1зп про заробітну плату,
виданої Генеральною прокуратурою
України, вбачається, що позивач
працювала в органах прокуратури
України та підтверджено 13 (тринадцять)
повних років роботи в органах
прокуратури прокурором, слідчим чи на
посадах у науково-навчальних закладах.

Як убачається із наказу Генерального
прокурора України №530к від 19.10.1994 року
відповідно до статті 47 Закону України
"Про прокуратуру" ОСОБА_1 - завідуючій
лабораторією позитивного досвіду
Харківського інституту підвищення
кваліфікації Генеральної прокуратури
України присвоєно класний чин - юрист 2
класу.

Згідно п/п 6 (5) та 7 (4) пункту 4 статті 1
„Положення про класні чини органів
прокуратури України", затвердженого
Постановою Верховної Ради України від
06 листопада 1991 року №1795-ХИ не зазначено
різниці між працівниками органів
прокуратури та працівниками учбових
закладів прокуратури, щодо присвоєння
класних чинів.

В статтях 3,4,8 Дисциплінарного Статуту
прокуратури України, затвердженого
постановою Верховної Ради України
06.11.1991 року №1796-ХІІ зі змінами від 17.05.2012
року №4711-VI не зазначені різниці між
працівниками органів прокуратури та
працівниками учбових закладів
прокуратури, які мають класні чини.

Згідно довідки Національної академії
прокуратури України від 31.12.2013 року №34
ОСОБА_1 станом на 31.12.2013 року має 13
(тринадцять) повних років роботи в
органах прокуратури прокурором,
слідчим чи на посадах у науково -
навчальних закладах. (а.с. 9).

Чинне законодавство пов'язує
встановлення особливих правил
призначення пенсії по інвалідності
відповідно до ст.50-1 Закону України "Про
прокуратуру" саме з неможливістю
продовжувати роботу чи службу на
певних посадах або в певних умовах
праці у зв'язку з втратою професійної
працездатності особи або її
придатності до настання пенсійного
віку.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що займані позивачем
посади в Інституті підвищення
кваліфікації Генеральної прокуратури
України, в філіалі Академії
прокуратури України при Генеральній
прокуратурі України, в Інституті
підвищення кваліфікації кадрів
Академії прокуратури України, в
Інституті підвищення кваліфікації
кадрів Національної Академії
прокуратури України, в Інституті
підготовки кадрів Національної
Академії прокуратури України та в
Національній Академії прокуратури
України - в навчально-методичному
відділі та викладачем, старшим
викладачем та доцентом з класним чином
зараховуються до спеціального стажу
роботи, що дає право на пенсію по
інвалідності відповідно до ст.50-1
Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що постанова
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 11.06.2014 року відповідає
вимогам ст. 159 КАС України, а тому
відсутні підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
апелянта - відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Харкова
залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного
суду м. Харкова від 11.06.2014р. по справі №
638/4455/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Курило Л.В.Судді
Русанова В.Б. Присяжнюк О.В.