Справа № 802/673/14-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 травня 2014 р. Справа № 802/673/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд в складі

Головуючого судді Комара Павла
Анатолійовича,

Суддів: Вергелеса Андрія
Валерійовича

Віятик Наталії Володимирівни

за участю:

секретаря судового засідання:
Мошняги Валентина Івановича

представника позивача:
Волошенюк О. В.

представника відповідача 2:
Боценка Д. І.

за відсутності відповідача 1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю - підприємства "АВІС"

до: Міністерства економічного
розвитку і торгівлі України; державної
казначейської служби України

про: визнання бездіяльності
протиправною, зобов'язання до вчинення
дій та відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява товариства з обмеженою
відповідальністю - підприємства "АВІС"
до Міністерства економічного розвитку
і торгівлі України; державної
казначейства України про визнання
бездіяльності протиправною,
зобов'язання до вчинення дій та
відшкодування шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у
справі №802/3808/13-а постановою
Вінницького окружного
адміністративного суду від 22.10.2013р.,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 18.12.2013р., задоволено
адміністративний позов ТОВ -
підприємства "АВІС" до Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України про скасування пункту першого
додатку до наказу Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України від 15.08.2012р. №921. Однак, станом
на 04.03.2014р. зазначене рішення суду не
виконано, у зв'язку із чим, як зазначає
позивач, товариству завдано шкоду, що
полягає у наступному.

Товариство з обмеженою
відповідальністю - підприємство "АВІС"
є виробником оліє - жирової продукції і
здійснює зовнішньо - економічну
діяльність із продажу своєї продукції
за кордон, а також закупівлю сировину
нерезидентів. Неправомірна, на думку
позивача, бездіяльність відповідача 1
щодо невиконання рішення суду зумовила
необхідність товариством отримання з
20.12.2014р. по 28.02.2014р. разових ліцензій.

У зазначений період позивачем отримано
60 ліцензій, сплативши за кожну 0,2 % від
суми зовнішньоекономічної операції.

Крім того, 03.04.2014р. на адресу суду
надійшло клопотання про збільшення
позовних вимог.

Враховуючи зазначене, товариство з
обмеженою відповідальністю -
підприємства "АВІС" просить, з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог, визнати бездіяльність
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України протиправною,
зобов'язати виконати рішення суду від
22.10.2013р. й відшкодувати ТОВ "АВІС" шкоду
у розмірі 41458,05 грн.

В ході судового розгляду справи 17.04.2014р.
судом винесено ухвалу із занесенням до
журналу судового засідання, якою
допущено заміну, в порядку
правонаступництва, відповідача 2 -
Державною казначейською службою
України.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала у
повному обсязі та просила
задовольнити.

Представник відповідача 1 -
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України в судове засідання не
з'явився. Про час, дату та місце
судового засідання повідомлявся
завчасно та у визначеному Кодексом
адміністративного судочинства України
порядку.

Представник відповідача 2 - Державної
казначейської служби України
заперечував проти задоволення
позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що вимоги позивача
не підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що постановою
Вінницького окружного
адміністративного суду від 22.10.2013р. у
справі №802/3808/13-а задоволено
адміністративний позов ТОВ -
підприємства "АВІС" до Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України про скасування пункту першого
додатку до наказу Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України від 15.08.2012р. №921, яким до
позивача застосовано спеціальну
санкцію - індивідуальний режим
ліцензування зовнішньоекономічної
діяльності.

Міністерством економічного розвитку і
торгівлі України подано апеляційну
скаргу до Вінницького апеляційного
адміністративного суду на вказане
рішення, який ухвалою від 18.12.2013р.
відмовив у задоволенні апеляційної
скарги та залишив постанову ВОАС від
22.10.2013р. без змін.

Позивач вважає, що на виконання рішення
суду Міністерством економічного
розвитку і торгівлі України повинно
було винести наказ про скасування
пункту першого додатку до наказу
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України від 15 серпня 2012 року №
921, яким до ТОВ - підприємство "АВІС "
застосовано спеціальну санкцію -
індивідуальний режим ліцензування
зовнішньоекономічної діяльності.

Разом з тим, зазначене рішення суду, що
набрало законної сили не виконано, що і
стало підставою звернення ТОВ -
підприємства "АВІС" до суду із даним
позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог суд
виходив з наступного.

Предмет адміністративної юрисдикції
(юрисдикції адміністративних судів) -
один з основних елементів, який
обумовлює відмінності
адміністративного судочинства від
інших видів судочинства (цивільного,
господарського, кримінального,
конституційного).

Предмет адміністративної юрисдикції
становлять публічно-правові спори, у
яких хоча б однією зі сторін є суб'єкт
владних повноважень (пункт 1 статті 3
КАСУ), тобто обов'язковою стороною у
таких спорах має бути представник
публічної влади (орган державної влади,
орган місцевого самоврядування тощо).
При цьому юрисдикція адміністративних
судів охоплює всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлено інший порядок судового
вирішення (частина друга статті 4 КАСУ).
Йдеться про публічно-правові спори
саме за участю суб'єктів владних
повноважень.

Стаття 55 Конституції України гарантує
кожному право на захист своїх прав і
свобод у суді, а також на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб.

У своїх рішеннях Конституційний Суд
України практично не звужує досить
широке формулювання вимог статті 55
Конституції України. Згідно з його
тлумаченням, кожен має гарантоване
державою право оскаржити в суді
загальної юрисдикції рішення, дії чи
бездіяльність будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб, якщо вважає, що їх рішення, дія чи
бездіяльність порушують або ущемляють
його права і свободи чи перешкоджають
їх здійсненню, а тому потребують
правового захисту в суді. Стаття 55
Конституції України не визначає, які
саме рішення, дії чи бездіяльність
органів державної влади і місцевого
самоврядування чи посадових і
службових осіб можуть бути оскаржені, а
тому встановлює принцип, відповідно до
якого в суді можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії та бездіяльність.
Суд не може відмовити у правосудді,
якщо особа вважає, що її права і свободи
порушені або порушуються, створено або
створюються перешкоди для їх
реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.

Крім статті 55 Конституції України, що
безпосередньо гарантує право на
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, це право випливає також з
інших її статей. Зокрема, частина друга
статті 3 Конституції передбачає
відповідальність держави перед
людиною за свою діяльність.

Рішення суб'єкта владних повноважень у
контексті положень КАСУ необхідно
розуміти як нормативно-правові акти,
так і правові акти індивідуальної дії.

Дії суб'єкта владних повноважень -
активна поведінка суб'єкта владних
повноважень, яка може мати вплив на
права, свободи та інтереси фізичних та
юридичних осіб.

Бездіяльність суб'єкта владних
повноважень - пасивна поведінка
суб'єкта владних повноважень, яка може
мати вплив на реалізацію прав, свобод,
інтересів фізичної чи юридичної особи
(наприклад, неприйняття рішення за
заявою особи, ненадання допомоги
працівниками міліції, неоприлюднення
нормативно-правового акта тощо).

Так, з урахуванням викладеного, суд
приходить до переконання, що природа
оскарження бездіяльності Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України щодо невиконання рішення суду
та стягнення шкоди завданою таким
невиконанням не охоплюється поняттям
публічного правовий спір.

Крім того, суд звертає увагу позивача
на наступному.

Відповідно до частини дев'ятої статті
267 Кодексу адміністративного
судочинства України особа-позивач, на
користь якої ухвалено постанову суду,
має право подати до суду першої
інстанції заяву про визнання
протиправними рішень, дій чи
бездіяльності, вчинених суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
виконання такої постанови суду або
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду.

Таку заяву може бути подано протягом
десяти днів з дня, коли позивач
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи
інтересів, але не пізніше дня
завершення строку пред'явлення до
виконання виконавчого листа, виданого
за відповідною постановою суду.

У разі відповідності заяви вказаним
вимогам статті 267 вона підлягає
розгляду та вирішенню в порядку
письмового провадження або в судовому
засіданні на розсуд суду протягом
десяти днів з дня її отримання.

Відтак, в ситуації, що склалася,
позивачу про визнання протиправності
бездіяльності відповідача 1 слід було
подавати до суду в межах
адміністративної справи у якій
винесено постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
22.10.2013р. заяву у порядку, що визначений
статтею 267 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем обрано не належних спосіб
захисту своїх порушених прав та
інтересів, а також відсутні підстави
для задоволення позовної вимоги про
визнання бездіяльності Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України протиправною та зобов'язання
виконати постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
22.10.2013р. у справі №802/3808/13-а.

Визначаючись щодо заявлених вимог про
зобов'язання Держави України в особі
Державної казначейської служби
України стягнути з Державного бюджету
України на користь ТОВ - підприємства
"АВІС" заподіяну шкоду у розмірі 41458,05
грн., суд бере до уваги наступне.

Частиною другою статті 21 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень або іншим порушенням прав,
свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Таким чином, враховуючи викладені вище
висновки суду щодо неналежного обрання
позивачем способу захисту прав, вимоги
щодо стягнення також не підлягають
задоволенню та можуть бути заявлені
окремо в порядку цивільного або
господарського судочинства.

На підставі викладеного та враховуючи
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог, витрати пов'язані з
розглядом справи, згідно положень
статті 94 КАС України, позивачу не
відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Головуючий суддя
Комар Павло Анатолійович Судді:
Вергелес Андрій Валерійович
Віятик Наталія
Володимирівна