Справа № 826/20822/13-а
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Качур І.А.
Суддя-доповідач: Пилипенко
У Х В А Л А

Іменем України

22 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Пилипенко О.Є.

суддів -
Романчук О.М. та Шелест С.Б.,

при секретарі -
Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
підприємства "Авентин" до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про визнання протиправними та
скасування карток - відмови та рішення
про коригування митної вартості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року позивач - Приватне
підприємство "Авентин" звернулось до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про визнання протиправними та
скасування карток - відмови та рішення
про коригування митної вартості, в
якому просило визнати протиправними та
скасувати картки - відмови Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів в
прийнятті митних декларацій від 04.10.2013
року за ЕВМД № 100270000/2013/179656 та від 04.10.2013
року за ЕВМД № 100270000/2013/179657 та визнати
протиправними та скасувати рішення
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про коригування митної
вартості товарів від 04.10.2013 року №
100270000/2013/300371/2 та від 04.10.2013 року №
100270000/2013/300370/2.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 березня 2014 року адміністративний
позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 11 березня 2014
року та прийняти нове рішення про
відмову у задоволенні позову. На думку
апелянта, зазначену постанову суду
прийнято з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів - залишити без задоволення,
а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 березня 2014 року - без змін виходячи із
наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що самостійне
коригування митної вартості товару,
заявленою ПП «Авентин» було здійснено
посадовими особами митного органу без
урахування норм Митного кодексу та
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 грудня 2006 р. N
1766, позивачем надано усі необхідні
документи для підтвердження заявленої
митної вартості товарів, відповідачем,
натомість не підтверджено наявності
розбіжностей у поданих документах чи
неможливості визначити митну вартість
товарів за першим (основним) методом.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено в суді першої
інстанції, між Приватним
підприємством «Авентин» та «VACMET INDIA
LIMITED» (Індія) (Продавець) 21.05.2013 року
укладено зовнішньоекономічний
Контракт № 21/05/13 (прямий з виробником)
на поставку БОПП (біаксиально
орієнтовану поліпропіленову) та ПЕТ
(поліетилентерефталату) плівки (далі -
товар).

За умовами вказаного контракту, його
загальна вартість становить 500000 дол.
США, ціна товару, асортимент, строк
поставки, основні технічні параметри
зазначаються в специфікаціях.

Поставка здійснюється на умовах CIF -
Іллічівськ згідно правил Інкотермс -
2000.

В ціну товару входить вартість тари та
упаковки, умови оплати визначаються
специфікаціями.

Разом з товаром надаються наступні
документи: рахунок - фактура,
коносамент, сертифікат якості,
сертифікат походження - оригінал,
технічне описання, експортна
декларація - копія, пакувальний лист.

Даний товар подано до митного
оформлення згідно ВМД №100270000/2013/179768 від
03.10.2013 року та задекларовано його митну
вартість згідно зі ст.58 Митного кодексу
України (далі - МК України) за першим
методом (за ціною договору) та надано
відповідачу передбачений перелік
документів.

Відповідачем за наслідком поданих
документів у порядку ч. 3 ст. 53 МК
України запропоновано подати позивачу
додаткові документи.

На виконання вказаного запиту
відповідача, позивачем були подані:

- копію Контракту (прямий з
виробником) № 21/05/13 від 21.05.2013 року;

- документи що підтверджують
сплату згідно умов Контракту - свіфт
підтвердження;

- прайс - лист виробника від 18.07.2013
року.

Розглянувши подані позивачем
документи, відповідач відмовив у
визнанні заявленої позивачем митної
вартості товарів за ціною та ним було
складено картку відмови в митному
оформлені від 04.10.2013 року за ЕВМД №
100270000/2013/179656, картку відмови в митному
оформлені від 04.10.2013 року за ЕВМД №
100270000/2013/179657 та прийняті рішення від
04.10.2013 року № 100270000/2013/300371/2 та №
100270000/2013/300370/2 про коригування митної
вартості товарів, у сторону збільшення
із застосуванням резервного методу
визначення митної вартості товару.

Як зазначено в гр. 33 в кожному із
оскаржуваних рішень, їх прийнято у
зв'язку з тим, що митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визначена за ціною договору, оскільки
подані декларантом документи містять
неповні та недостовірні відомості.

Не погоджуючись з діями посадових осіб
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів щодо коригування митної
вартості товару позивач оскаржив їх до
суду.

Вивчивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги , колегія суддів
приходить до наступного.

Відповідно до статті 49 МК України,
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів
використовуються для: нарахування
митних платежів; застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; ведення митної статистики;
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки (стаття 50
Митного Кодексу України).

Згідно із статтею 52 МК України,
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

В частині 2 статті 52 МК України
зазначено, декларант або уповноважена
ним особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані: 1) заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом; 2)
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; 3) нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації.

Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Згідно ч. 1 ст. 54 МК України, контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється митним
органом під час проведення митного
контролю і митного оформлення шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

У силу вимог пункту 1 частини 4 статті 54
Митного кодексу України, митний орган
під час здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів зобов'язаний
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Відповідно до підпунктів 1.2, 1.9, 1.11
пункту 1 розділу 2 Порядку роботи
посадових осіб митного органу при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України (далі - Порядок), контроль за
правильністю визначення митної
вартості товарів під час проведення
митного контролю та митного оформлення
товарів здійснюється шляхом:

- порівняння рівня заявленої митної
вартості товарів з рівнем митної
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, митне оформлення
яких вже здійснено;

- порівняння рівня заявленої митної
вартості товарів з наявною у митного
органу інформацією про рівень цін на
такі товари або вартість прямих витрат
на їх виробництво, у тому числі
сировини, матеріалів та/або
комплектувальних виробів, які входять
до складу товарів;

- перевірки наявності необхідних для
підтвердження митної вартості
документів, визначених Порядком
декларування.

У силу вимог частини 3 статті 53 Митного
Кодексу України, у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) додаткові документи.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті
54 Митного кодексу України, митний орган
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

У свою чергу, якщо митна декларація не
містить усіх відомостей або подана без
документів, передбачених статтею 335
цього Кодексу, чи з порушенням інших
вимог Митного кодексу України, митний
орган відмовляє у прийнятті такої
митної декларації (частина 11 статті 264
Митного кодексу України).

У разі відмови у прийнятті митної
декларації посадовою особою митного
органу заповнюється картка відмови у
прийнятті митної декларації за формою,
встановленою центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
політику у сфері фінансів.

Також, колегія суддів вважає за
необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч.1 - 3 ст. 57 МК України,
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 58 глави 8, розділу III МК
України чітко визначено застосування
першого методу визначення митної
вартості за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції):

Метод визначення митної вартості
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон,
у якому товари можуть бути перепродані
(відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на
вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних
товарів або їх ціни відсутні будь-які
умови або застереження, які
унеможливлюють визначення вартості
цих товарів;

3) жодна частина виручки від
будь-якого подальшого перепродажу,
розпорядження або використання
товарів покупцем не надійде прямо чи
опосередковано продавцеві, якщо тільки
не буде зроблено відповідне
коригування з урахуванням положень
частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не
пов'язані між собою особи або хоч і
пов'язані між собою особи, однак ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Таким чином, Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Так, матеріалами справи підтверджено,
що ПП «Авентин» при ввезені на митну
територію України товару було надано
для митного оформлення весь пакет
документів, визначений нормами Митного
кодексу України та п.7, 11
вищезазначеного порядку, а саме:

- Контракт (прямий з виробником) №
21/05/13 від 21.05.2013 року;

- специфікація № 2 від 19.07.2013 року
та № 3 від 22.07.2013 року;

- інвойс №VIL/417/13-14 від 22.08.2013 року;

- інвойс №VIL/418/13-14 від 22.08.2013 року;

- товаротранспортна накладна (СМR)
№ 009 від 26.09.2013 року;

- товаротранспортна накладна (СМR)
№ 008 від 26.09.2013 року;

- коносамент №ZIMUNDL6002044 від 03.09.2013
року;

- коносамент №ZIMUNDL6002045 від 03.09.2013
року.

Київською регіональною митницею
Міндоходів за наслідком поданих
документів у порядку ч. 3 ст. 53 МК
України запропоновано подати позивачу
додаткові документи:

- виписку з бухгалтерських та
банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних або подібних
(аналогічних товарів на території
України);

- довідкову інформацію щодо
вартості у країні - експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваними товарами;

- розрахунок ціни (калькуляцію).

На виконання вказаного запиту
відповідача, позивачем були подані:

- копію Контракту (прямий з виробником)
№ 21/05/13 від 21.05.2013 року;

- документи що підтверджують сплату
згідно умов Контракту - свіфт
підтвердження;

- прайс - лист виробника від 18.07.2013 року.

В апеляційній скарзі відповідачем
зазначено, що останнім було
витребувано додаткові документи у
зв'язку з тим, що документи, надані
позивачем до митного оформлення
містять неповні відомості та
розбіжності, а саме:

- відповідно до п. 2.2 контракту від 21.05.2013
р. №21/05/13 ціни на товар включають
вартість тари та пакування. У наданих
документах відсутні відомості щодо
відповідних складових вартості товару;

- у специфікації до договору від 19.07.2013
р. №2 та від 22.07.2013 р. №3 визначені умови
оплати, а саме 25% передоплати та
здійснення оплати 75% протягом 45 днів.
Проте до митного оформлення не надано
банківських документів, що
підтверджують перерахування коштів на
рахунок продавця;

- у наданому в якості підтвердження
заявленої митної вартості прайс-листі
ціни вказані на умовах поставки
СІР-Одеса. Даний документ носить
адресний характер, тобто має
суб'єктивну спрямованість, що
суперечить суті прайс-листа як
комерційної пропозиції продавця
необмеженій кількості потенційних
покупців.

Проте такі доводи Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів не
відповідають дійсним обставинам
справи, оскільки з наявних документів
вбачається, що причиною для
витребовування додаткових документів
та, відповідно, винесення рішень про
коригування митної вартості товару
самим відповідачем зазначено: митна
вартість імпортованих товарів не може
бути визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операцій) у зв'язку з тим, що наявні
підстави вважати, що існуючий
взаємозв'язок між продавцем і покупцем
вплинув на заявлену декларантом митну
вартість.

Як вже зазначалось, підстава для
незастосування основного методу
визначення митної вартості товару
передбачена ч.2 ст. 58 МК України.

Так, відповідно до вищевказаної норми
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Правову позицію з даного питання було
викладено в постановах Верховного Суду
України від 29.05.2012 року та 11.09.2012 року,
зокрема в останніх було зазначено: «за
умови не наведення митним органом
доказів того, що документи, подані
декларантом для митного оформлення
товару є недостатніми чи такими, що у
своїй сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації, а
витребування цим органом переліку
документів, передбачених пунктом 11
Порядку №1766, без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити,
суд дійшов правильного висновку про
протиправність рішення цього органу
щодо застосування шостого (резервного)
методу визначення митної вартості»;

- ненадання декларантом запитуваних
митним органом документів, за
відсутності обгрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості.

Колегія суддів зазначає, що подані
основні документи, копії яких наявні у
справі, чітко ідентифікують оцінюваний
товар, не містять розбіжностей та
містять дані, що піддаються обчисленню,
і підтверджують ціну товарів, що
підлягала сплаті позивачем на користь
продавця.

Відповідно до наказу Міністерства
фінансів України «Про затвердження
форми рішення про коригування митної
вартості товарів, Правил заповнення
рішення про коригування митної
вартості товарів та Переліку
додаткових складових до ціни договору»
від 24.05.2012 р. № 598 в графі 33 рішення про
коригування митної вартості товарів
«Обставини прийняття Рішення та
джерела інформації, що
використовувалися митним органом для
визначення митної вартості»
зазначаються причини, через які митна
вартість імпортованих товарів не може
бути визначена за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції), у
тому числі: неподання основних
документів, які підтверджують
відомості про заявлену митну вартість
товарів (згідно з переліком та
відповідно до умов, наведених у статті
53 Кодексу); невірно проведений
розрахунок митної вартості;
невідповідність обраного декларантом
або уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ
Кодексу; надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості. Зазначається послідовність
застосування методів визначення
митної вартості та причин, через які не
був застосований кожний з методів, що
передує методу, обраному митним
органом.

Так колегія суддів встановила, що
згідно інвойсу № VIL/417/13-14 від 22.08.2013 р.
вага товару складає 22645,350 кг., а
вартість становить 51446,12 дол. США.

В ціну товару включено вартість
страхування - 34, 00 дол. США, вартість
перевезення товару - 1712, 00 дол. США та
вартість самого товару - 49700, 12 дол. США.

Вказаний інвойс виданий згідно
специфікації № 2 від 19.07.2013 р.,
відповідно до якої загальна вартість
товару становить 52500, 00 дол. США,
загальна вага - 23500 кг.

Також, колегія суддів встановила, що
незначна розбіжність в ціні товару
згідно специфікації та згідно інвойсу
виникла через відповідну розбіжність у
вазі товару.

У зв'язку з поставкою товару у меншому
обсязі, ніж передбачено специфікацією,
інвойсом визначена ціна за товар, що
буде фактично поставлено.

Строк поставки, згідно специфікації 39-40
тиждень 2013 р., умова передоплати - 25 %,
решта - відстрочка 45 днів з дати виписки
коносаменту.

Аналогічно, згідно інвойсу №VIL/418/13-14
від 22.08.2013 р. вага товару нетто складає
23346,550 кг. (брутто - 25600, 000 кг.), а вартість
становить 49339,30 дол. США.

В ціну товару включено вартість
страхування - 33, 00 дол. США, вартість
перевезення товару - 1712, 00 дол. США та
вартість самого товару - 47594, 30 дол. США.

Також, у відповідності до заявленої
позивачем ВМД № 100270000/2013/179657 ціна
товару складає 49339,3000 дол. США, вага
нетто - 23346,550 кг., вага брутто - 25600 кг. (а.
с. 92).

Вказаний інвойс виданий згідно
специфікації № 3 від 22.07.2013 р.,
відповідно до якої загальна вартість
товару становить 49665, 00 дол. США,
загальна вага - 23500 кг.

Незначна розбіжність в ціні товару
згідно специфікації та згідно інвойсу
виникла через відповідну розбіжність у
вазі товару.

У зв'язку з поставкою товару у меншому
обсязі, ніж передбачено специфікацією,
інвойсом визначена ціна за товар, що
буде фактично поставлено.

Строк поставки, згідно специфікації 39-40
тиждень 2013 р., умова передоплати - 25 %,
решта - відстрочка 45 днів з дати виписки
коносаменту.

Також, в матеріалах справи наявний
прас-лист виробника, умовою поставки
якого є CIF - Одеса (а. с. 70).

В запереченнях на адміністративний
позов відповідачем зазначено, що
оскільки прайс-листом визначено
конкретну умову поставки, то такий
прас-лист має суб'єктивну
спрямованість.

З цього приводу колегія суддів
зазначає, що невдоволення відповідача
формою прайс - листа не може бути
прийняте до уваги при вирішенні справи,
з огляду на те, що по своїй суті
прайс-лист це список цін, що не може
вважатися первинним документом і
слугує способом для продавця
розповсюджувати інформацію про товар.

Колегія суддів зауважує, що коло
суб'єктів для яких виготовляється
прайс - лист може зводитись до однієї
особи, яка зацікавлена інформацією про
один єдиний товар, а може містити
перелік всіх товарів виробника і
розраховуватись на загальну кількість
жителів планети і доводитись до
потенціальних споживачів, наприклад,
через мережу Інтернет.

З огляду на те, що позивача цікавила
інформація контрагента щодо ціни
конкретного товару, цілком очевидним і
логічним є надання інформації
контрагентом виключно щодо цього
товару, яка, на думку колегії суддів,
носить форму звичайного
листа-відповіді, але завдяки
обов'язковій вимозі щодо відображення
у ньому конкретного показника у
вигляді ціни має в своїй назві частину
«прайс».

Також відповідачем акцентовано увагу
на тому, що до ВМД позивачем не надано
доказів страхування товару під час
перевезення.

Натомість, колегія суддів зазначає, що
відповідно до Офіційних правил
тлумачення торговельних термінів
Міжнародної торгової палати Інкотермс
- 2000 умови поставки CIF означають, що
продавець зобов'язаний укласти договір
страхування та сплатити страхові
внески.

Таким чином, позивач звільняється від
обов'язку страхування товару, що
поставляється, а відтак, у нього
відсутні відповідні договори
страхування, що укладені між
контрагентом та третьою особою.

Доказом страхування товару для
позивача, за умови відсутності підстав
для сумнівів у справедливості ціни
страхування, є безпосередньо інвойс.

З огляду на викладене, колегія суддів
зазначає, що відповідачем, всупереч
нормам чинного законодавства не
спростовано дійсність поданих до
митного оформлення документів,
достовірність і об'єктивність
зазначених відомостей, фактурну
вартість оцінюваних товарів і вартість
додаткових витрат, які понесені
позивачем, об'єктивну можливість і
спроможність перевірити згідно з ч.ч. 1,
2 ст. 54 МК вартість операції на підставі
наданих позивачем документів, а
відповідно й рівень митної вартості
товарів за ціною договору за правилами,
визначеними у ст. 58 МК.

Стосовно позиції відповідача щодо
обов'язковості передоплати за товар, що
буде поставлятися у розмірі 25% від
загальної вартості, колегія суддів
зазначає, що відповідно до платіжного
доручення в іноземній валюті № 17 від
06.08.2013 р. (а. с. 65) позивачем на рахунок
контрагента перераховано 25541,25 дол. США.
В графі «Призначення платежу»
міститься посилання на специфікації,
наявні в матеріалах справи.

Так колегія суддів зазначає, що
загальна вартість товару, яка згідно
інвойсів підлягає сплаті, становить
100785, 42 дол. США.

Відповідно, 25 % від цієї суми становить
25196, 36 дол. США.

Специфікаціями визначено, що вказані 25%
мають бути сплачені перед
виробництвом, проте, ні специфікаціями,
ні умовами контракту не встановлено
конкретну кількість днів, що має
передувати виробництву товару.

Як вбачається з відбитку штампу
відповідача на зазначеному платіжному
дорученні, митним органом отримано
копію платіжного доручення 06.08.2013 р.,
тобто до моменту винесення рішень про
коригування митної вартості.

Натомість, зважаючи на те, що 75 %
вартості товару має бути сплачена
протягом 45 днів від дати коносаменту,
станом на дату винесення рішень про
коригування митної вартості (04.10.2013 р.)
45-денний термін від дати коносаментів
(03.09.2013 р.) не сплинув, а тому у митного
органу були відсутні підстави
відмовляти позивачу у прийнятті митної
декларації у зв'язку з неповною оплатою
вартості товару.

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду
наголошує, що наявність в
автоматизованій системі аналізу та
управління ризиками інформації та базі
митних декларацій, інформації про те,
що товар, який задекларовано позивачем,
іншими особами розмитнювався за іншою
вартістю, за відсутності інших
визначених законом підстав, що
обумовлюють межі і способи здійснення
митним органом контролю митної
вартості, не є правовою підставою для
відмови у визнанні заявленої
декларантом митної вартості за
основним методом, оскільки торгові
відносини є різноманітними,
здійснюються на принципах автономії
волі та свободи договору, при цьому
безліч обставин можуть впливати на їх
ціну (характеристика товару, виробник,
торгова марка, умови і обсяги поставок,
наявність знижок, умови оплати, умови
поставки тощо).

У зв'язку з вищевикладеним є
незрозумілим посилання Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
той факт, що застосувати другорядні
методи обчислення митної вартості
товару, а саме - з 2 - 5 є неможливим, в
тому числі у зв'язку із відсутністю
цінової інформації у митного органу
щодо митної вартості ідентичних та
подібних (аналогічних) товарів, адже
саме ця обставина (наявність
інформації щодо іншої ціни при ввезені
аналогічних товарів на митну територію
України) стало підставою для
витребовування додаткових документів,
коригуванні митної вартості товару та,
як наслідок прийняття карток відмови у
митному оформлені товару.

Дослідивши основні характеристики
заявленого до митної вартості товару
за вказаною митною декларацією згідно
витягу з цінової бази, наявної у
відповідача (а. с. 151), колегія суддів
зазначає, що умовою поставки
порівняного товару є CPT, що має вплив на
різницю у ціні товару.

Також, в ціновій базі товар поставлявся
в рулонах по 3000 м., натомість
характеристики товару позивача
визначаються шириною, що унеможливлює
ідентифікацію товару для порівняння в
розрізі подібності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у
порівняному відповідачем товарі
виробником є «COSMO FILM LS LIMITED», в той час,
як виробником товару позивача є «VACMET
INDIA LIMITED», що може мати значний вплив на
цінову політику щодо обох товарів з
боку цих підприємств.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів зазначає, що подані основні
документи, копії яких наявні у справі,
чітко ідентифікують оцінюваний товар,
не містять розбіжностей та містять
дані, що піддаються обчисленню, і
підтверджують ціну товарів, що
підлягала сплаті позивачем на користь
продавця.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам. В
зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів - залишити без задоволення,
а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 березня 2014 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.Є. Пилипенко

Судді:
О.М. Романчук

С.Б. Шелест

Дата виготовлення та підписання
повного тексту рішення - 22.07.2014 року.

Головуючий суддя
Пилипенко О.Є.

Судді:
Романчук О.М

Шелест С.Б.