Справа № 809/250/14
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"14" липня 2014 р.
Справа № 809/250/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Біньковської Н.В.

при секретарі судового засідання Хоми
О.В.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Джоголика
Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Коломийської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення за № від
25.12.2013 року, рішень №, № від
25.12.2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємць ОСОБА_3
звернувся до суду із адміністративним
позовом до Коломийської об'єднаної
державної податкової інспекції про
скасування податкового
повідомлення-рішення за № від
25.12.2013 року, рішень № , № від
25.12.2013 року.

Позовні вимоги мотивовані незаконним
збільшенням оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб в розмірі 34921,25 грн., а
також безпідставним визначенням
рішеннями № , № від 25.12.2013
року штрафних санкцій за донарахування
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску та за неналежне ведення
бухгалтерської документації, на
підставі якої нараховується єдиний
внесок в розмірі 3497,41 грн. і 255,00 грн.,
відповідно.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав з підстав, наведених у
позовній заяві та письмових
поясненнях, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив з
підстав, наведених у письмовому
запереченні, просив в задоволенні
позову відмовити.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення позивача та його
представника, представника
відповідача, дослідивши письмові
докази по справі, судом встановлено
наступне.

04.04.2001 року ОСОБА_3 зареєстрований як
фізична особа-підприємець, перебуває
на обліку в Коломийській об'єднаній
державній податковій інспекції з 07.04.2001
року, є платником податків, з 2009 року
перебуває на загальній системі
оподаткування.

Коломийською об'єднаною державною
податковою інспекцією проведена
документальна планова виїзна
перевірка фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування
податків і зборів за період з 01.01.2011
року по 31.12.2012 року, за результатами
якої складено акт № 915/173/НОМЕР_4 від
11.12.2013 року.

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_3, в
порушення пп.164.2.17 п.164.2 ст.164
Податкового кодексу України не
відобразив у річній податковій
декларації дохід в сумі 40692,00 грн. в
результаті чого занизив та не сплатив
податок з доходу в сумі 6703,00 грн.,
порушив пп.14.1.3, пп.14.1.19 п.14.1 ст.14, пп.138.10.5
п.138.10 ст.138, п.146.5 ст.146 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занизив податок на доходи фізичних
осіб в сумі 21234,00 грн., в порушення п.1 ч.2
ст.6, ст.7 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" занизив суму
єдиного внеску на 49121,66 грн.

На підставі акту перевірки відповідач
прийняв податкове
повідомлення-рішення форми "Р" за №
від 25.12.2013 року, яким збільшив
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб за
результатами річного декларування на
34921,25 грн., з яких 27937,00 грн. за основним
платежем і 6984,25 грн. за штрафними
санкціями, рішення № від 25.12.2013
року, яким до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 застосовано штрафні санкції в
розмірі 3497,41 грн., а також рішення №
від 25.12.2013 року, яким до позивача
застосовано штрафні санкції в сумі 255,00
грн.

У відповідності до висновків осіб, які
здійснювали перевірку, фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3, внаслідок
віднесення до витрат сум
амортизаційних відрахувань на
транспортні засоби, на які відсутні
документально підтверджені витрати на
їх придбання та на які зроблено
експертну оцінку, а також віднесення до
складу витрат відсотків за
користування позикою банку, завищено
валові витрати на 141561 грн. (за 2011 рік -
60019,00 грн., за 2012 рік - 81542,00 грн.), в
результаті чого занижено податкове
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб в сумі 21234,00 грн. Також,
перевіркою правильності визначення
загального річного оподатковуваного
доходу платника податків - фізичної
особи, встановлено заниження фізичною
особою ОСОБА_3 інших доходів в сумі 40692,68
грн. та несплату податку з доходу в сумі
1609,50 грн. за ставкою 15% і в сумі 5093,65 грн.
за ставкою 17%, з анульованого
(прощеного) боргу за самостійним
рішенням кредитора. Крім того, виявлено
заниження єдиного внеску на суму 49121,66
грн. із суми доходу в розмірі 141561,00 грн.

Відповідно до пункту 162.1.1 ст.162
Податкового кодексу України
платниками податку на доходи фізичних
осіб є фізична особа-резидент, яка
отримує доходи як з джерела їх
походження в Україні, так і іноземні
доходи.

Об'єктом оподаткування резидента є:
загальний місячний (річний)
оподатковуваний дохід; доходи з
джерела їх походження в Україні, які
остаточно оподатковуються під час їх
нарахування (виплати, надання);
іноземні доходи - доходи (прибуток),
отримані з джерел за межами України
(пункт 163.1 статті 163 Податкового кодексу
України).

Базою оподаткування є загальний
оподатковуваний дохід, з урахуванням
особливостей, визначених розділом ІV
Податкового кодексу України. Загальний
оподатковуваний дохід - будь-який
дохід, який підлягає оподаткуванню,
нарахований (виплачений, наданий) на
користь платника податку протягом
звітного податкового періоду. Базою
оподаткування для доходів, отриманих
від провадження господарської або
незалежної професійної діяльності, є
чистий річний оподатковуваний дохід,
який визначається відповідно до пункту
177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178
цього Кодексу (пункт 164.1 статті 164
Податкового кодексу України).

Згідно підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті
164 Податкового кодексу України
загальний річний оподатковуваний
дохід дорівнює сумі загальних місячних
оподатковуваних доходів, іноземних
доходів, отриманих протягом такого
звітного податкового року, доходів,
отриманих фізичною особою -
підприємцем від провадження
господарської діяльності згідно із
статтею 177 цього Кодексу, та доходів,
отриманих фізичною особою, яка
провадить незалежну професійну
діяльність згідно із статтею 178 цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування для фізичних осіб -
підприємців від провадження
господарської діяльності, крім осіб, що
обрали спрощену систему оподаткування,
є чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізично особи-підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом ІІІ цього Кодексу (пункт 177.4
статті 177 Податкового кодексу України).

Судом встановлено, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 в 2009 році
перейшов із спрощеної системи
оподаткування на загальну систему
оподаткування. Позивачем в
господарській діяльності
використовувались в тому числі
наступні транспортні засоби: Renault Premium
реєстраційний номер НОМЕР_8, Renault Premium
реєстраційний номер НОМЕР_5, Renault Premium
реєстраційний номер НОМЕР_6, Renault Premium
реєстраційний номер НОМЕР_7. На
підставі договору за № 084 від 08.05.2009
року, укладеного між позивачем та ТОВ
"Прикарпатексперт", останнім 30.05.2009 року
проведено незалежну оцінку вартості
майна (вищевказаних транспортних
засобів) з метою визначення ринкової
вартості об'єкта оцінки, що
підтверджується висновками про
незалежну оцінку вартості майна
(а.с.37-40). На вказані транспортні засоби
позивачем заведено інвентарні картки
для обліку основних засобів (а.с.84-87).

У 2011 та 2012 роках суми амортизаційних
відрахувань на вказані транспортні
засоби позивачем віднесено до валових
витрат.

В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що
транспортні засоби Renault Premium
реєстраційний номер НОМЕР_8, Renault Premium
реєстраційний номер НОМЕР_5, Renault Premium
реєстраційний номер НОМЕР_6, Renault Premium
реєстраційний номер НОМЕР_7 ним
придбані у 2005-2006 роках, коли він
перебував на спрощеній системі
оподаткування. Оскільки на час
переходу із спрощеної системи
оподаткування на загальну систему
оподаткування ним були втрачені
первинні документи на придбання
вказаних вище транспортних засобів і
їх вартість за час експлуатації
істотно змінилась, з метою належного
ведення бухгалтерського обліку, для
визначення вартості вказаних
транспортних засобів ним була
проведена експертна оцінка.

Доказів того, що визначена експертом
вартість транспортних засобів Renault Premium
реєстраційний номер НОМЕР_8, Renault Premium
реєстраційний номер НОМЕР_5, Renault Premium
реєстраційний номер НОМЕР_6, Renault Premium
реєстраційний номер НОМЕР_7, є вищою ніж
фактично сплачена позивачем при їх
придбанні, відповідачем суду не надано.

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у пунктах 138.2
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до абзацу "в" підпункту 138.10.2
пункту 138.10 статті 138 Податкового
кодексу України, до складу інших витрат
включаються адміністративні витрати,
спрямовані на обслуговування та
управління підприємством, зокрема, це
витрати на витрати на утримання
основних засобів, до яких відноситься і
амортизація.

Відповідно до підпункту 14.1.3 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
амортизація - систематичний розподіл
вартості основних засобів, інших
необоротних та нематеріальних активів,
що амортизується, протягом строку їх
корисного використання (експлуатації).

Підпунктом 14.1.19 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу визначено, що
вартість основних засобів, інших
необоротних та нематеріальних активів,
яка амортизується, це первісна або
переоцінена вартість основних засобів,
інших необоротних та нематеріальних
активів за вирахуванням їх
ліквідаційної вартості.

Згідно пункту 144.1 статті 144 Податкового
кодексу України амортизації
підлягають: витрати на придбання
основних засобів, нематеріальних
активів та довгострокових біологічних
активів для використання в
господарській діяльності; витрати на
самостійне виготовлення (створення)
основних засобів, нематеріальних
активів, вирощування довгострокових
біологічних активів для використання в
господарській діяльності, в тому числі
витрати на оплату заробітної плати
працівникам, які були зайняті на
виготовленні (створенні) основних
засобів та нематеріальних активів.

Відповідно до пункту 146.4 статті 146
Податкового кодексу України придбані
(самостійно виготовлені) основні
засоби зараховуються на баланс
платника податку за первісною
вартістю.

Згідно підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті
14 Податкового кодексу України основні
засоби - матеріальні активи, у тому
числі запаси корисних копалин наданих
у користування ділянок надр (крім
вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік).

Положенням (стандарт) бухгалтерського
обліку 7 „Основні засоби",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України 27.04.2000 року №92,
визначено, що первісна вартість це
історична (фактична) собівартість
необоротних активів у сумі грошових
коштів або справедливої вартості інших
активів, сплачених, витрачених для
придбання необоротних активів.
Переоцінена вартість це вартість
необоротних активів після їх
переоцінки.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем правомірно віднесено до
складу валових витрат амортизаційні
відрахування за 2011 рік в сумі 85168,00 грн.,
за 2012 рік в сумі 88290,00 грн.

Згідно з підпункту 14.1.267 пункту14.1
статті 14 Податкового кодексу України
позика - грошові кошти, що надаються
резидентами, які є фінансовими
установами, або нерезидентами, крім
нерезидентів, які мають офшорний
статус, позичальнику на визначений
строк із зобов'язанням їх повернення та
сплатою процентів за користування
сумою позики.

Відповідно до підпункту 138.10.5 пункту
138.10 статті 138 Податкового кодексу
України до складу інших витрат, які
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються фінансові
витрати, до яких належать витрати на
нарахування процентів (за користування
кредитами та позиками, за випущеними
облігаціями та фінансовою орендою) та
інші витрати підприємства в межах норм,
встановлених цим Кодексом, пов'язані із
запозиченнями (крім фінансових витрат,
які включені до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку).

Згідно із підпунктом 14.1.206 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
проценти - дохід, який сплачується
(нараховується) позичальником на
користь кредитора як плата за
використання залучених на визначений
або невизначений строк коштів або
майна.

Особливості визначення складу витрат
платника податку в разі сплати
процентів за борговими зобов'язаннями
визначені пунктом 141.1 статті 141
Податкового кодексу України. До складу
витрат включаються будь-які витрати,
пов'язані з нарахуванням процентів за
борговими зобов'язаннями (в тому числі
за будь-якими кредитами, позиками,
депозитами, крім фінансових витрат,
включених до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно по
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку) протягом звітного періоду, якщо
такі нарахування здійснюються у
зв'язку з провадженням господарської
діяльності платника податку.

Судом встановлено, що 20.02.2008 року між
АКБ СР "Укрсоцбанк" та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 укладено договір
відновлювальної кредитної лінії за №
08-35.8/355, відповідно до якого Кредитор
зобов'язується надавати Позичальнику
грошові кошти на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання (Кредит).
Надання Кредиту здійснюється окремими
частинами (Транш), зі сплатою 14,5%
процентів річних за Кредитом та
комісій, в розмірі та в порядку,
визначеному Тарифами на послуги по
наданню кредитів, що містяться в
Додатку 1 до Договору (а.с.41-46).

В судовому засіданні встановлено, та не
заперечується відповідачем, що
отримані згідно договору
відновлювальної кредитної лінії за №
08-35.8/355 від 20.02.2008 року кредитні кошти,
використовувались позивачем у власній
господарській діяльності.

На виконання вказаного договору
позивач в 2011 та 2012 роках сплачував
проценти за користування позикою та
відображав їх в складі валових витрат:
за 2011 рік в сумі 43806,00 грн., за 2012 рік в
сумі 68187,00 грн.

Отже, відповідач прийшов до
помилкового висновку про зайве
віднесення позивачем до складу витрат,
витрат по сплачених відсотках за
користування кредитом, за 2011 рік в сумі
43806,00 грн., за 2012 рік в сумі 68187,00 грн. При
цьому суд зазначає, що сплата процентів
за користування кредитом належить до
"інших витрат".

Відповідно до договору про надання
споживчого кредиту № 0 від 21.03.2007
року, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк"
(Банк) та ОСОБА_3 (Позичальник), Банк
зобов'язується надати Позичальнику, а
Позичальник зобов'язується прийняти,
належним чином використовувати і
повернути Банку кредит (грошові кошти)
в іноземній валюті в сумі 36000,00
швейцарських франків та сплатити
проценти, комісії в порядку і на умовах,
визначених цим Договором. За
використання кредитних коштів
протягом 30 календарних днів,
встановлюється процентна ставка у
розмірі 8,99% річних (а.с.117-120).

В 2010 році ОСОБА_3 звернувся в суд із
позовом до АКІБ "УкрСиббанк" про захист
прав споживачів банківських послуг.
Рішенням Коломийського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від
13.04.2010 року справа (№ 2-79 2010 рік (2-1585/09))
позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано
незаконними дії АКІБ "УкрСиббанк"
відносно зміни в односторонньому
порядку умов договору про надання
споживчого кредиту № 0 від 21.03.2007
року щодо збільшення процентної ставки
по договору та зобов'язано АКІБ
"УкрСиббанк" зменшити процентну ставку
за користування кредитом до 8,99 % річних,
зобов'язано АКІБ "УкрСиббанк" зробити
перерахунок за договором про надання
споживчого кредиту № 0 від 21.03.2007
року і зарахувати отриману суму
різниці по відсоткам від
одностороннього збільшення
щомісячного платежу за кредитом в
рахунок сплати заборгованості за
основною сумою кредиту та судові
витрати (а.с.47-48). Згідно рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 08.07.2010 року рішення в
частині зобов'язання АКБ "УкрСиббанк"
зробити перерахунок за договором
надання споживчого кредиту № 0
від 21.03.2007 року і зарахувати отриману
суму різниці по відсотках від
одностороннього збільшення
щомісячного платежу за кредитом в
рахунок сплати заборгованості за
основною сумою кредиту скасовано і
відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні в цій
частині позову (а.с.47-48).

31.01.2012 року державним виконавцем
Червонозаводського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції закінчено
виконавче провадження ВП № 29261115 з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-79 виданого 14.04.2011 року
Коломийським міськрайонним судом
Івано-Франківської області про
зобов'язання АКІБ "УкрСиббанк"
зменшити процентну ставку за
користування кредитом до 8,99 %, згідно
постанови про закінчення виконавчого
провадження ВП № 29261115 від 31.01.2012 року
(а.с.110).

Листом від 21.11.2013 року за № 10-23/34608 ПАТ
"УкрСиббанк" повідомило відповідачу,
що ПАТ "УкрСиббанк" підтверджено
достовірність даних про суми
виплачених (нарахованих) доходів
ОСОБА_3, що відображені Банком у
Податкових розрахунках сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку (форма № 1-ДФ) за ознакою
доходу "126" за 2011-2012 року у розмірі 40692,68
грн. Доходи нараховано у вигляді суми
боргу, анульованого кредитором за його
самостійним рішенням, з врученням
боржникам відповідного повідомлення
про таке анулювання (прощення) та
включенням суми анульованого боргу до
Податкового розрахунку за формою 1ДФ за
підсумками звітного періоду, у якому
такий борг було анульовано (а.с.93).

Відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2
статті 164 Податкового кодексу України
до загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включається дохід, отриманий
платником податку як додаткове благо
(крім випадків, передбачених статтею 165
цього Кодексу) у вигляді, крім іншого,
суми боргу платника податку,
анульованого (прощеного) кредитором за
його самостійним рішенням, не
пов'язаним з процедурою банкрутства, до
закінчення строку позовної давності.
Якщо кредитор повідомляє платника
податку-боржника рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
або шляхом укладення відповідного
договору, або шляхом надання
повідомлення боржнику під підпис
особисто про анулювання (прощеного)
боргу та включає суму анульованого
(прощеного) боргу до податкового
розрахунку суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, за підсумками звітного
періоду, у якому такий борг було
анульовано (прощеного), такий боржник
самостійно сплачує податок з таких
доходів та відображає їх у річній
податковій декларації.

Таким чином, до доходу відноситься сума
боргу платника податку, анульованого
(прощеного) кредитором за його
самостійним рішенням, не пов'язаним з
процедурою банкрутства, до закінчення
строку позовної давності. Тобто, за
змістом вищевказаної норми права,
платник податку повинен включити до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу суму, яку він
зобов'язаний був сплатити кредитору,
однак не сплатив у зв'язку з її
анулюванням (прощенням) кредитором за
його самостійним рішенням, не
пов'язаним з процедурою банкрутства, до
закінчення строку позовної давності.

В даному випадку, кредитором - ПАТ
"УкрСиббанк" анульовано незаконно
нараховану процентну ставку за
користування кредитом, тобто суму, яка
не є боргом позивача, оскільки ОСОБА_3
не повинен був її сплачувати.

Таким чином, відповідач прийшов до
помилкового висновку, що ОСОБА_3
протиправно не відобразив у річній
податковій декларації дохід в сумі
40692,68 грн. та не сплатив податок з доходу
в сумі 1609,50 грн. за ставкою 15% і в сумі
5093,65 грн. за ставкою 17%.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставах, в межах та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України.

Частиною 2 статті 71 КАС України
визначено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене суд
приходить до переконання, що
відповідач як суб'єкт владних
повноважень не довів правомірності
визначення позивачу грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб в сумі 27937,00 грн.
основного платежу та 6984,25 грн. штрафних
санкцій, у зв'язку з чим податкове
повідомлення-рішення № від 25.12.2013
року є протиправним, прийнятим без
урахування всіх обставин, що мають
значення для його прийняття та
підлягає скасуванню.

Оскільки відповідач протиправно
прийшов до висновку про завищення
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
валових витрат на суму 141561,00 грн., то
відповідно, відповідачем незаконно
встановлено заниження єдиного внеску
на суму 49121,66 грн. внаслідок не
нарахування та не утримання єдиного
внеску із суми доходу 141561,00 грн.

Отже, оскаржуваними рішеннями №
від 25.12.2013 року, № від 25.12.2013 року
відповідач незаконно визначив
позивачу штрафні санкції у розмірі 3497,41
грн. за не нарахування та несплату
єдиного внеску у сумі 49121,66 грн., та у
розмірі 255,00 грн. за неналежне ведення
бухгалтерської документації, на
підставі якої нараховується єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Коломийської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області форми "Р" від 25.12.2013 року за №
.

Скасувати рішення Коломийської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску за №
від 25.12.2013 року.

Скасувати рішення Коломийської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області про застосування штрафних
санкцій за неналежне ведення
бухгалтерської документації, на
підставі якої нараховується єдиний
внесок за № від 25.12.2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4)
понесені судові витрати зі сплати
судового збору в сумі 182 (сто
вісімдесят дві) гривні 70 копійок.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя

Біньковська Н.В.

Постанова складена в повному обсязі
18.07.2014 року.