Справа № 810/1461/13-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1461/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Лапій
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 21
квітня 2014 року у справі за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі ГУ
Міндоходів у Київській області, в якому
просив визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача від
20.11.2012 № , № і № та від
07.02.2013 №

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 21 квітня 2014
року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
перегляду оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, колегія суддів
визнала можливим розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити частково, а постанову
суду - скасувати, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
працівниками ДПІ у
Києво-Святошинському районі Київської
області в період з 12.10.2012 по 25.10.2012
проведено планову виїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.10.2010 по 31.12.2011.

Результати перевірки відображено в
акті перевірки від 01.11.2012 № 420/17-2/28362129
(далі по тексту - акт перевірки), в якому
контролюючим органом встановлено
порушення позивачем наступних вимог
законодавства:

- ч. «а» п. 19.1 ст. 19 Закону України від
22.05.2003 № 889-ІУ «Про податок з доходів
фізичних осіб»;

- п.п. 177.2, 177.4, 177.10 ст. 177, абз. 2 п. 198.3 ст.198
ПК України;

- ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів
України від 26.12.1992 № 13-92 «Про
прибутковий податок з громадян»;

- п.2.6 глави 2 Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, затвердженого Постановою
Правління Національного банку України
від 15.12.2004 № 637.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято наступні
податкові повідомлення-рішення від
20.11.2012:

- форми «Р» № , яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб у сумі
23 838,00 грн., у т.ч. 19 070 грн. основного
платежу, та 4 768,00 грн. - штрафних
(фінансових) санкцій;

- форми «Р» № 1, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання із
податку на додану вартість у сумі 2 408,00
грн., у т.ч. 2 001,00 грн. основного платежу
та 407,00 грн. штрафних (фінансових)
санкцій;

- форми «С» № , яким позивачу
визначено штрафні санкції за порушення
порядку правильності здійснення
розрахункових операцій у готівковій
формі у сумі 71 250,00 грн.

За наслідками адміністративного
оскарження рішенням ДПС у Київський
області від 01.02.2013 № 49/Д/10-206/823 (а.с. 43 - 44)
залишено без змін податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Києво-Святошинському районі від 20.11.2012
№ та № та збільшено
грошове зобов'язання, визначене у
податковому повідомленні-рішенні від
20.11.2012 № на суму 1 054,05 грн. за
основним платежем та на 263,01 грн. за
штрафними санкціями, в результаті чого
ДПІ у Києво-Святошинському районі
винесено нове податкове
повідомлення-рішення від 07.02.2013 №
на суму 25 155,06 грн.

Рішенням ДПС України від 06.03.2013 №
1305/Д/10-2315 (а.с. 45 - 47) скаргу позивача
залишено без задоволення.

Вважаючи вказані податкові
повідомлення-рішення протиправними,
позивач звернувся до суду з позовом про
їх скасування.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті
відповідачем з порушенням вимог
законодавства.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України,
розглядаючи справи щодо
протиправності рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Як вбачається з матеріалів справи,
податковим повідомленням-рішенням
форми «Р» № позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб у сумі 23 838,00 грн., у
т.ч. 19 070 грн. основного платежу, та 4 768,00
грн. - штрафних (фінансових) санкцій у
зв'язку з порушенням позивачем вимог п.
177.4 ст. 177 Податкового кодексу України,
що призвело до безпідставного
включення до складу валових витрат
готівкових коштів, отриманих з
розрахункового рахунку підприємця, які
не підтверджені платіжними
документами, які б підтверджували факт
продажу йому товарів, надання послуг.

Перевіркою правильності визначення
витрат встановлено включення до складу
валових витрат придбаних товарів
(будівельні матеріали, автомобільні
шини, придбання та ремонт ноутбука, які
не призначалися в господарській
діяльності підприємця, на загальну
суму 13 666,00 грн., чим порушено п. 177.4 ст. 177
ПК України, у звязку з чим донараховано
податок на доходи фізичних осіб від
здійснення підприємницької діяльності
19070,00 грн.

Згідно норми п. 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи-підприємця.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно із розділом III Податкового
кодексу України.

Відповідно до п. 138.4 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг,
визначаються витратами того звітного
періоду, в якому визнано доходи від
реалізації таких товарів, виконаних
робіт, наданих послуг.

Нормою пп.139.1.12 п. 139.1 ст.139 Податкового
кодексу України передбачено, що
витрати, понесені у зв'язку із
придбанням товарів (робіт, послуг) та
інших матеріальних і нематеріальних
активів у фізичної особи-підприємця, що
сплачує єдиний податок, не
враховуються при визначенні
оподатковуваного доходу.

Згідно з п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до п. «в» п.п. 138.10.2 п. 138.10 ст.
138 Податкового кодексу України до
складу інших витрат включаються:
витрати на утримання основних засобів,
інших необоротних матеріальних
активів загальногосподарського
використання (оперативна оренда (у тому
числі оренда легкових автомобілів),
придбання пально-мастильних
матеріалів, стоянка, паркування
легкових автомобілів, страхування
майна, амортизація, ремонт, опалення,
освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона);

Зазначені витрати підлягають
амортизації у порядку, визначеному ст.
144-146 Податкового кодексу України та
включаються до валових витрат у
вигляді амортизаційних відрахувань.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України всі витрати на
технічне обслуговування повинні бути
підтверджені первинними документами,
що підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом ІІ цього
Кодексу.

На підтвердження понесених витрат
позивачем надано суду наступні
податкові накладні:

- від 11.04.2011 № 3611038 на суму 2 264,30 грн., у
т.ч. ПДВ - 377,38 грн. (у ПрАТ «Нова Лінія»
придбано будівельні матеріали );

- від 15.07.2011 № 954 на суму 719,10 грн., у т.ч.
ПДВ - 119,85 грн. (у ПФ «Анжіо» придбано
будівельні матеріали);

- від 27.07.2011 № 1772 на суму 630,00 грн., у т.ч.
ПДВ - 105,00 грн. (у ПФ «Анжіо» придбано
будівельні матеріали);

- від 18.07.2011 № 1094 на суму 1 050,00 грн., у т.ч.
ПДВ - 175,00 грн. (у ПФ «Анжіо» придбано
будівельні матеріали по податковій
накладній);

- від 27.07.2011 № 3002 на суму 2 687,00 грн., у т.ч.
ПДВ - 447,83 грн. (ТОВ «Рітейл Електронікс»
придбано ноутбук «Acer»);

- від 10.11.2011 № 918 на суму 1 660,00 грн., у т.ч.
ПДВ - 276,67 грн. (у ТОВ «Равіс» придбано
послуги по ремонту ноутбука з заміною
запчастини по податковій накладній);

- від 14.12.2011 № 7 на суму 4 656, грн., у т.ч.
ПДВ - 776,00 грн. (у ТОВ «Шина Плюс»
придбано автогуму по податковій
накладній).

Позивач посилається на ту обставину, що
автомобільні шини придбавались ним з
метою використання на власному
вантажопасажирському транспортному
засобі у власній господарської
діяльності - постачання меблів та
обладнання до контрагентів позивача,
на підтвердження чого надав суду копію
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу Mercedes-Behz 100 D та
технічну характеристику на автомобіль.

На підтвердження використання
придбаного ноутбука позивач надав суду
копії Акту від 27.07.2011 № 1 про введення в
експлуатацію основних засобів та
інвентарної картки обліку основних
засобів № 00001.

Також позивачем на підтвердження
використання будівельних матеріалів
надано суду копію заяви на проведення
ремонтних робіт від 03.03.2011 № 1/03-11.

Проаналізувавши вказані документи,
колегія суддів зазначає, що придбання
вказаних товарно-матеріальних
цінностей не підтверджене жодними
первинними документами, які зазвичай
супроводжують господарські операції
такого роду: видатковими накладними,
рахунками, документами, що
підтверджують оплату, гарантійними
талонами на товар.

Податкові накладні, надані позивачем,
не підтверджують реальності придбання
вказаного товару за відсутності інших
підтверджуючих документів.

Посилання позивача на використання
вказаних товарів у власній
господарській діяльності не
підтверджене належними доказами,
оскільки з матеріалів справи не
вбачається, які саме шини та для якого
автомобіля придбано, яким чином
підтверджуються витрати на ремонт
ноутбука, оскільки відсутні будь-які
докази проведення такого ремонту.
Відсутні докази використання
придбаних будівельних матеріалів у
проведенні робіт, пов'язаних з
господарською діяльністю позивача,
оскільки заява на проведення ремонтних
робіт від 03.03.2011 № 1/03-11 не є доказом
проведення таких робіт.

Крім того, судом враховано, що видами
господарської діяльності позивача за
КВЕД є оптова торгівля іншим
промисловим обладнанням, інші види
оптової торгівлі та виробництво
меблів.

Позивачем не надано суду доказів
укладання договорів на придбання
товарів, доказів їх переміщення,
зберігання та оплати.

З огляду на зазначене, позивачем
документально не підтверджені
понесені витрати та не підтверджено їх
зв'язок з господарською діяльністю, що
свідчить про недотримання позивачем
норм пункту 167.1 статті 167, пунктів 177.2,
177.3, 177.4 статті 177 Податкового кодексу
України.

Стосовно висновку відповідача про
безпідставне включення позивачем до
складу валових витрат готівкових
коштів, отриманих з розрахункового
рахунку підприємця (поповнення
власного карткового рахунку), які не
підтверджені платіжними документами,
які б засвідчували факт продажу йому
товарів, надання послуг, а саме до
складу витрат підприємцем враховані
витрати, не підтверджені первинними
документами на загальну суму 111 500,00
грн., колегія суддів зазначає наступне.

У додатку 3 «Розшифровка зняття
готівкових коштів з розрахункового
рахунку» до Акту перевірки зазначені в
хронологічному порядку суми знятих
чистого доходу (дивідендів) у розмірі 35
500,00 грн. та відшкодування коштів на
закупівлю товарів, робіт та оплати
послуг у розмірі 76 000,00 грн.

Законом України «Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні»
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження
включення витрат на придбання товарів
(робіт, послуг) до складу валових витрат
підприємства, а також для
підтвердження включення сум
сплаченого податку на додану вартість
у складі ціни за придбаний товар
(роботи, послуги) до складу податкового
кредиту, необхідні первинні документи,
оформлені відповідно до вимог Закону
України «Про бухгалтерській облік та
фінансову звітність в Україні»
(далі-Закон).

Закон поширюється на всіх юридичних
осіб, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
їх організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством (ст.2).

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону, первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно п.2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16
вищевказаного Положення,
забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать законодавчим та
нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок,
встановлений Законом України «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні».

Враховуючи те, що витрати позивача
загальну суму 111 500,00 грн. не
підтверджені первинними документами,
колегія суддів вважає, що включення
таких витрат до витрат господарської
діяльності є неправомірним, у зв'язку з
чим приходить до висновку про
правомірність визначення відповідачем
позивачу податкових зобов'язань з
податку на податок з доходів фізичних
осіб, що мало наслідком винесення
податкового повідомлення-рішення
форми «Р» № від 20.11.2012 року.

Щодо виявлених порушень позивачем
вимог податкового законодавства при
формування податкових зобов'язань з
податку на додану вартість, колегія
суддів виходить з наступного.

З акта перевірки вбачається, що
податковий орган прийшов до висновку
про порушення позивачем п. 198.3 ст. 198 ПК
України в частині завищення
податкового кредиту на загальну суму 2
001,00 грн., а саме включення до складу
податкового кредиту сум ПДВ у зв'язку з
придбанням товарів та послуг які не
використовуються в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності, по наступних контрагентах:

- у ПрАТ «Нова Лінія» придбано
будівельні матеріали по податковій
накладній від 11.04.2011 № 3611038 на суму 2 264,30
грн., у т.ч. ПДВ - 377,38 грн.;

- у ПФ «Анжіо» придбано будівельні
матеріали по податковій накладній від
15.07.2011 № 954 на суму 719,10 грн., у т.ч. ПДВ -
119,85 грн.;

- у ПФ «Анжіо» придбано будівельні
матеріали по податковій накладній від
27.07.2011 № 1772 на суму 630 грн., у т.ч. ПДВ - 105
грн.;

- у ПФ «Анжіо» придбано будівельні
матеріали по податковій накладній від
18.07.2011 № 1094 на суму 1 050,00 грн., у т.ч. ПДВ -
175,00 грн.;

- у ТОВ «Рітейл Електронікс» придбано
ноутбук Acer по податковій накладній від
27.07.2011 №3002 на суму 2 687,00 грн., у т.ч. ПДВ -
447,83 грн.;

- у ТОВ «Равіс» придбано послуги по
ремонту ноутбука з заміною запчастини
по податковій накладній від 10.11.2011 № 918
на суму 1 660,00 грн., у т.ч. ПДВ - 276,67 грн.;

- у ТОВ «Шина Плюс» придбано автогуму по
податковій накладній від 14.12.2011 № 7 на
суму 4 656,00 грн., у т.ч. ПДВ - 776,00 грн.

В даному випадку дослідженню підлягає
реальність господарських операцій, що
є підставою для виникнення права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування; добросовісність дій
платника податку, яка полягає у
відповідності вчинених ним дій
господарській меті, а також реальність
усіх даних, наведених у документах, що
надають право на податковий кредит
та/або бюджетне відшкодування.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. Податкового
кодексу України (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Водночас відповідно до п.198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6. Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими порушенням вимог ст. 201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені де складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи у
позивача, крім податкових накладних,
відсутні первинні документи, що у
звичайній діловій практиці
супроводжують господарські операції
такого роду.

Використанням придбаних у товарів в
межах господарської діяльності
позивача, як встановлено колегією
суддів вище, не підтверджене належними
доказами.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що право позивача на
отримання податкового кредиту не
підтверджене належними доказами, а
тому висновок відповідача про
порушення позивачем вимог п. 185.1 ст.185, п.
198.3, п. 198.6 ст. 198, Податкового кодексу
внаслідок завищення від'ємного
значення з податку на додану вартість
на підставі податкових накладних, не
відповідає дійсним обставинам справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення від
07.02.2013 № на суму 25 155,06 грн.,
винесене за наслідками
адміністративного оскарження
податкового повідомлення-рішення від
20.11.2012 № , що було скасоване, є
законним та обгрунтованим.

Відповідно до вимог пп. 60.1.2 п. 60.1 ст. 60
Податкового кодексу України податкове
повідомлення-рішення або податкова
вимога вважаються відкликаними, якщо:
контролюючий орган скасовує раніше
прийняте податкове
повідомлення-рішення про нарахування
суми грошового зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що
податкове повідомлення-рішення від
20.11.2012 № було скасоване
податковим органом за наслідками
розгляду заяви позивача про його
оскарження, у зв'язку з чим в силу
положень пп. 60.1.2 п. 60.1 ст. 60 Податкового
кодексу України вважається
відкликаним та скасуванню не підлягає.

Суд першої інстанції наведеного не
врахував, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Переглядаючи рішення суду першої
інстанції в частині про скасування
рішення відповідача форми «С» № ,
яким позивачу визначено штрафні
санкції за порушення порядку
правильності здійснення розрахункових
операцій у готівковій формі у сумі 71
250,00 грн., колегія суддів виходить з
наступного.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що
позивачем 30.08.2011 на банківський рахунок
внесена торгова виручка у сумі 14 250,00
грн., яка не оприбуткована в книзі
обліку доходів та витрат (книга обліку
доходів та витрат підприємцем не
ведеться), чим порушено вимоги п. 2.6
Положенням про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, затвердженого Постановою
Правління Національного банку України
від 15.12.2004 №637.

З копії Книги обліку доходів і витрат
ФОП ОСОБА_2, що міститься в матеріалах
справи (а.с. 173), встановлено що
позивачем внесено запис про суму
отриманого доходу за 30.08.2011 без ПДВ у
розмірі 11 875,00 грн. Вказана книга
зареєстрована в ДПІ у
Києво-Святошинському районі 29.03.2006.

Задовольняючи адміністративний позов
в цій частині, суд першої інстанції
виходив з того, що оприбуткування
готівки здійснено позивачем у
відповідності до вимог Положення «Про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні».

Щодо встановленого актом перевірки
порушення п. 2.6 гл. 2 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15.12.2004
№ 637, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 13.01.2005 за № 40/10320
(далі по тексту - Положення), слід
зазначити наступне.

Положення визначає порядок ведення
касових операцій у національній валюті
України підприємствами (підприємцями),
а також окремі питання організації
банками роботи з готівкою.

Відповідно до п. 1.2 Положення
оприбуткування готівки - проведення
підприємствами і підприємцями обліку
готівки в касі на повну суму її
фактичних надходжень у касовій книзі,
книзі обліку доходів і витрат, книзі
обліку розрахункових операцій.

Книга обліку доходів і витрат -
документ установленої форми, що
застосовується відповідно до
законодавства України для
відображення руху готівки. Форму
відповідної книги обліку доходів і
витрат установлено Державною
податковою адміністрацією України.

Пунктом 2.1 Положення передбачено, що
підприємства (підприємці), які відкрили
поточні рахунки в банках і зберігають
на цих рахунках свої кошти, здійснюють
розрахунки за своїми грошовими
зобов'язаннями, що виникають у
господарських відносинах, пріоритетно
в безготівковій формі, а також у
готівковій формі (з дотриманням чинних
обмежень) у порядку, установленому
законодавством України.

Відповідно до п. 2.1 Положення
підприємства (підприємці) здійснюють
розрахунки готівкою між собою і з
фізичними особами (громадянами
України, іноземцями, особами без
громадянства, які не здійснюють
підприємницької діяльності) через касу
як за рахунок готівкової виручки, так і
за рахунок коштів, одержаних із банків.
Зазначені розрахунки проводяться
також шляхом переказу готівки для
сплати відповідних платежів.

Підприємства (підприємці) здійснюють
облік операцій з готівкою у
відповідних книгах обліку.

Згідно п. 2.6 зазначеного Положення, уся
готівка, що надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися. У разі проведення
готівкових розрахунків із
застосуванням РРО або використанням
розрахункової книги оприбуткуванням
готівки є здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскальних звітних чеків РРО (даних
розрахункової книги).

Як встановлено з копії Книги обліку
доходів і витрат ФОП ОСОБА_2, що
містяться в матеріалах справи (а.с. 173),
позивачем внесено запис про суму
отриманого доходу за 30.08.2011 у розмірі 11
875,00 грн.

30.08.2011 на банківський рахунок внесена
торгова виручка у сумі 14 250,00 грн.

Таким чином, сума неоприбуткованої
виручки становить 2 375 грн.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 1 Указу Президента
України № 436/95 від 12.06.1995 «Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки», передбачено, що у разі
порушення юридичними особами всіх форм
власності, фізичними особами -
громадянами України, іноземними
громадянами та особами без
громадянства, які є суб'єктами
підприємницької діяльності, а також
постійними представництвами
нерезидентів, через які повністю або
частково здійснюється підприємницька
діяльність, норм з регулювання обігу
готівки у національній валюті, що
встановлюються Національним банком
України, до них застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафу,
зокрема, за неоприбуткування (неповне
та/або несвоєчасне) оприбуткування у
касах готівки - у п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми.

Враховуючи наведене, фінансові санкції
за наведене порушення повинні складати
11 875 грн. (5*2375=11875)

Таким чином, рішення відповідача форми
«С» № , яким позивачу визначено
штрафні санкції за порушення порядку
правильності здійснення розрахункових
операцій у готівковій формі у сумі 71
250,00 грн. підлягає скасуванню в частині
визначення фінансових санкцій на суму
59 375 грн. (71 250, 00 - 11 875, 00 = 59 375,00).

Суд першої інстанції наведеного не
врахував, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої та
дають підстави вважати, що судом при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального та
права, які регулюють спірні
правовідносини, та процесуального
права.

Згідно пп. 1. 3. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої
інстанції є незаконним так, як прийняте
з порушення норм матеріального права
при неповному з'ясуванні обставин
справи, що призвело до неправильного
вирішення справи, оскаржувану
постанову належить скасувати та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити частково.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 160, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області задовольнити частково.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 21 квітня 2014
року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області форми «С» № в частині
визначення фінансових санкцій на суму
59 375 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо його було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення копій особам,
які беруть участь у справі (ч. 5 статті
254 КАС України). Касаційна скарга на
судові рішення подається
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 цього Кодексу - з дня складення
постанови в повному обсязі (стаття 212
КАС України).

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
О.О. Беспалов О.А.
Губська

Головуючий суддя

Парінов А.Б.

Судді:

Беспалов О.О.

Губська О.А.