Справа № К/9991/19346/11-С
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року м.
Київ К/9991/19346/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Донця О.Є.,

суддів:
Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Київського міського центру зайнятості
на постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від
19.01.2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22.03.2011 року у справі за позовом
Київського міського центру зайнятості
до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року Київський міський
центр зайнятості звернувся до
окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення коштів.

Постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від
19.01.2011 року у задоволенні позовних
вимог Київському міському центру
зайнятості було відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.03.2011 року
апеляційну скаргу Київського міського
центру зайнятості було залишено без
задоволення, а постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від
19.01.2011 року - без змін.

У касаційній скарзі Київський міський
центр зайнятості, не погоджуючись з
даними рішеннями, посилаючись на
допущені судами першої та апеляційної
інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від
19.01.2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22.03.2011 року та ухвалити нову
постанову.

ОСОБА_2 подано заперечення на касаційну
скаргу, в яких вона просить залишити
касаційну скаргу Київського міського
центру зайнятості без задоволення, а
оскаржувані рішення - без змін.

Перевіривши наведені в касаційній
скарзі доводи, заперечення на неї,
рішення судів першої та апеляційної
інстанції щодо застосування судами
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що наказом Оболонського
районного центру зайнятості від 09.06.2009
року № 12887 ОСОБА_2 надано статус
безробітного та призначено допомогу по
безробіттю в період з 08.06.2009 року по
04.03.2010 року.

Між ОСОБА_2 та Оболонським районним
центом зайнятості 10.12.2009 року укладено
договір щодо її професійного навчання
в ТОВ Науково виробниче об'єднання ІТЕК
за спеціальністю «Основи системного
адміністрування локальних
комп'ютерних мереж на основі ОС Linux», з
метою сприяння подальшого її
працевлаштування.

Наказом Оболонського районного центру
зайнятості від 17.12.2009 року № 21622 ОСОБА_2
було направлено на курси підвищення
кваліфікації та призначено їй
матеріальну допомогу в період
професійної підготовки з 15.12.2009 року.

Наказом Оболонського районного центру
зайнятості від 17.12.2009 року № 21621 ОСОБА_2
було припинено виплату допомоги по
безробіттю з 15.12.2009 року.

У зв'язку із закінченням строку,
виплату зазначеної матеріальної
допомоги було припинено 05.03.2010 року.

На підставі заяви ОСОБА_2, наказом
Оболонського районного центру
зайнятості від 10.03.2010 року № 2801 ОСОБА_2
знято з обліку у зв'язку із самостійним
працевлаштуванням.

20.09.2010 року ОСОБА_2 повторно звернулась
до Оболонського районного центру
зайнятості із заявою щодо поновлення
статусу безробітного. Наказом
Оболонського районного центру
зайнятості від 20.09.2010 року № 11168 ОСОБА_2
було поновлено статус безробітного з
20.09.2010 року, але на підставі пункту 26
Порядку реєстрації, перереєстрації та
ведення обліку громадян, які шукають
роботу і безробітних, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 14.02.2007 року № 219 - без виплат.

На підставі заяви ОСОБА_2 від 01.10.2010
року, наказом Оболонського районного
центру зайнятості від 01.10.2010 року № 12043
позивачку повторно було знято з обліку
у зв'язку із самостійним
працевлаштуванням.

За період перебування на обліку в
центрі зайнятості ОСОБА_2 було отримано
28436, 41 грн. допомоги по безробіттю та
витрачено 2174,14 грн. на її навчання в ТОВ
Науково виробниче об'єднання ІТЕК, а
всього 30610,55 грн.

ОСОБА_2 надано довідку Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі м. Києва від 18.11.2010 року про
відсутність заборгованості по
податках, зборах (обов'язкових
платежах) за якою, у зв'язку із
прийняттям рішення про припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою, проведені остаточні розрахунки
щодо податків та зборів (обов'язкових
платежів), які справляються до бюджетів
та державних цільових фондів, стосовно
яких контролюючими органами є органи
податкової служби.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 29.09.2003 року державна реєстрація
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2 скасована.

У заяві про надання статусу
безробітного з виплатою допомоги по
безробіттю відповідно до Закону
України «Про зайнятість населення»
ОСОБА_2 зазначила, що не є підприємцем,
оскільки, як пояснила у судовому
засіданні, з 2003 року жодного дня не
займалася підприємницькою діяльністю
та не отримувала доходи.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з яким
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що ОСОБА_2 законно
отримала статус безробітної та
допомогу по безробіттю, оскільки на час
звернення до центру зайнятості вона не
була зареєстрований як фізична
особа-підприємець.

Як встановлено судом, рішенням
Господарського суду м. Києва від 29.09.2003
року державна реєстрація суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2
скасована. Згідно із пунктом 6 рішенням
Господарського суду м. Києва від 29.09.2003
року Оболонську районну державну
адміністрацію у м. Києві зобов'язано
вжити заходи щодо скасування державної
реєстрації відповідача.

Водночас, лише 30.12.2010 року державним
реєстратором внесено запис до Єдиного
державного реєстру про припинення
підприємницької діяльності
ОСОБА_2

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про зайнятість населення»,
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу.

Згідно із підпунктом «б» пункту 3
статті 1 Закону України «Про зайнятість
населення», до зайнятого населення
належать громадяни, що проживають на
території держави на законних
підставах громадяни, які самостійно
забезпечують себе роботою, включаючи
підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України «Про особисте селянське
господарство».

01.07.2014 року набув чинності Закон
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців».

Відповідно до частини 3 статті 46 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», фізична особа
позбавляється статусу підприємця з
дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця.

Статтею 47 цього Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців»
передбачено, що дата внесення до
Єдиного державного реєстру запису про
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою-підприємцем є датою
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем.

Відповідно до статті 36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Враховуючи, що Закон України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців», який
пов'язує позбавлення статусу
підприємця з дати внесення до Єдиного
державного реєстру запису про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця
набрав чинності 01.07.2014 року та те, що
рішенням Господарського суду м. Києва
від 29.09.2003 року саме Оболонську районну
державну адміністрацію у м. Києві
зобов'язано вжити заходи щодо
скасування державної реєстрації
відповідача, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що, стаючи
на облік до центру зайнятості, ОСОБА_2
не порушила вимоги Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», а отже відсутні підстави
стягнення з неї коштів, отриманих в
якості допомоги по безробіттю та
витрат на профнавчання.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що порушень судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
при вирішенні цієї справи, не допущено,
правова оцінка обставин по справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувані рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Київського міського
центру зайнятості - залишити без
задоволення, а постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від
19.01.2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22.03.2011 року у справі за позовом
Київського міського центру зайнятості
до ОСОБА_2 про стягнення коштів - без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз