Справа № 810/2049/13-а
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/2049/13-а Головуючий у
1-й інстанції: Харченко С.В.
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

29 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Оксененка О.М.,

при секретарі - Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду,
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Василькові та Васильківському районі
Київської області, Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Васильківському
районі Київської області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду 23 травня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Василькові та
Васильківському районі Київської
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Васильківському
районі Київської області стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Управління Пенсійного фонду України в
м. Василькові та Васильківському
районі Київської області (далі -
позивач) звернулось до суду з позовом
до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у
Васильківському районі Київської
області (далі - відповідач) про
стягнення витрат у загальному розмірі
166838 грн. 64 коп.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 23 травня 2013
року позовні вимоги задоволено
частково.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, сторони подали апеляційні
скарги, в якій позивач просить
скасувати постанову суду першої
інстанції в частині незадоволених
позовних вимог, у зв'язку із порушенням
судом першої інстанції норм
процесуального та матеріального права
та прийняти нову, якою позовні вимоги
задовольнити повністю, а відповідач
просить змінити постанову суду першої
інстанції в частині задоволених
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, які з'явились в судове
засідання, дослідивши доводи
апеляційних скарг та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції
та свідчать матеріали справи,
позивачем у період з жовтня 2012 року по
березень 2013 року особам, які втратили
працездатність внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, а також
особам, що втратили годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, здійснювалась виплата
пенсій.

Так, розмір пенсії, виплаченої
позивачем у період з 01.10.2012 по 31.03.2013р.р.,
складає 52919 грн. 36 коп., а розмір
щомісячної державної адресної
допомоги до пенсії - 162833 грн. 59 коп.

Загальний розмір поштових видатків,
понесених територіальним органом
Пенсійного фонду України за жовтень 2012
року - березень 2013 року у зв`язку з
доставкою пенсії та щомісячної
державної адресної допомоги, становить
1469 грн. 88 коп.

У січні та лютому 2013 року позивачем
також здійснювалась виплата допомоги
на поховання сім'ям померлих, які
отримували пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, у загальному розмірі 741
грн. 62 коп.

За результатами звірки відповідач
визнав витрати позивача, що пов'язані з
виплатою пенсій, на суму 50789 грн. 32 коп.
та її доставкою у сумі 336 грн. 49 коп.

Іншу частину витрат, що стосуються
виплати пенсій по інвалідності, на суму
2130 грн. 04 коп. відповідач відмовився
відшкодовувати. Як вбачається з даних
додатків № 2 до актів щомісячних
звірок, Відділенням виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Васильківському
районі Київської області не прийнято
до відшкодування понесені позивачем
витрати на виплату пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві громадянам
України, каліцтво або захворювання
яких отримано за межами України, на
суму 1235 грн. 22 коп., а також пенсій
громадянам, складені щодо яких акти за
формою № Н-1 (акти про нещасний випадок)
не відповідають вимогам законодавства,
на суму 894 грн. 82 коп.

Крім того, відповідач не визнав
витрати, пов'язані з виплатою допомоги
на поховання у сумі 741 грн. 62 коп. та
щомісячної державної адресної
допомоги у сумі 162833 грн. 59 коп., а також
витрати на доставку адресної допомоги
та пенсій по інвалідності, витрати щодо
виплати яких ним не прийняті до заліку,
у загальному розмірі 1133 грн. 39 коп.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог суд першої
інстанції виходив з наступних мотивів,
з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, яка спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV) у
разі настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку: своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні: допомогу у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю до
відновлення працездатності або
встановлення інвалідності; одноразову
допомогу в разі стійкої втрати
професійної працездатності або смерті
потерпілого; щомісяця грошову суму в
разі часткової чи повної втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого; пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання; пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі - Основи)
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ (стаття 4 Основ
у редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин).

Згідно з пунктом 4 статті 25 Основ за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг і матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Таким чином, пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання є наслідком страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, належним
страховиком, тим, хто має надавати
застрахованій особі матеріальну
допомогу чи соціальні послуги,
відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що
також передбачено статтею 21 Закону №
1105-XIV, яка визначає перелік соціальних
послуг та виплат, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом.

Тобто, витрати, понесені органами ПФУ у
зв'язку із виплатою та доставкою пенсій
по інвалідності від трудового каліцтва
(у тому числі й пенсій особам, які стали
інвалідами від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР), підлягають
відшкодуванню за рахунок Фонду як
належного страховика від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
про стягнення з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Васильківському
районі Київської області витрат на
виплату пенсій по інвалідності
громадянам України, які отримали
каліцтво на території держав СНД у сумі
1 235,22 грн., є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Також, на думку колегії суддів, судом
першої інстанції вірно було враховано,
що оскільки відповідачем не надано
жодних належних та допустимих доказів
того, що помилки, які були допущені при
складанні актів за формою № Н-1,
слугують беззаперечною перешкодою для
посвідчення факту наявності нещасного
випадку, що стався з громадянами на
виробництві, а отже, і не підтверджують
їх право на пенсію у зв'язку з нещасним
випадком на виробництві чи професійним
захворюванням, вимоги позивача в
частині стягнення з відповідача витрат
на виплату таким громадянам пенсії у
сумі 894,82 грн. є обґрунтованими.

Щодо відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
Пенсійному фонду витрат на виплату і
доставку адресної допомоги, колегія
суддів вважає за необхідне зазначити
наступне.

Як зазначалось вище, перелік
соціальних послуг та виплат, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
установлений статтею 21 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Механізм відшкодування на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків Пенсійному фонду України
витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (крім осіб, зазначених
у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому
числі добровільно застраховані, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, визначено
Порядком відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженим постановою
правління Пенсійного фонду України,
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від 4
березня 2003 року № 5-4/4 та зареєстрованим
у Міністерстві юстиції України 16
травня 2003 року за № 376/7697.

Згідно з пунктом 4 цього Порядку суми,
що підлягають відшкодуванню Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків, - це суми, що виплачуються
відповідно до Закону України "Про
пенсійне забезпечення", Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та інших
нормативно-правових актів, а саме: сума
основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
надавалася пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію; допомога на
поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, яка
отримувала вищезазначену пенсію; сума
витрат Пенсійного фонду з виплати і
доставки вищезазначених пенсій.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 26 березня 2008 року № 265 "Деякі
питання пенсійного забезпечення
громадян" визначено, що у разі, коли
щомісячний розмір пенсійних виплат,
державної соціальної допомоги
інвалідам з дитинства і
дітям-інвалідам, особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам не
досягає прожиткового мінімуму,
встановленого законом для осіб, які
втратили працездатність, таким особам
надається щомісячна державна адресна
допомога у сумі, що не вистачає до
зазначеного прожиткового мінімуму.

Щомісячна державна адресна допомога є
додатковою допомогою до пенсії і до
основного її розміру не включається.

Отже, щомісячна державна адресна
допомога є самостійним видом виплат та
виплачується пенсіонеру, крім інших
видів виплат, у тому числі цільової
допомоги на прожиття, з урахуванням
приписів зазначеної постанови
Кабінету Міністрів України.

Щомісячна державна адресна допомога до
пенсії, призначена і виплачена
управлінням Пенсійного фонду України
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 26 березня 2008 року
№ 265 "Деякі питання пенсійного
забезпечення громадян" не є виплатою,
що підлягає фінансуванню згідно зі
статтею 21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Вказана доплата також не наведена в
переліку, визначеному пунктом 4 Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що відсутні підстави для
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
Пенсійному фонду витрат на виплату і
доставку адресної допомоги, а тому суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про відмову в
задоволенні в цій частині позовних
вимог.

Даючи оцінку доводам позивача та
висновкам суду першої інстанції щодо
відмови у стягненні з відповідача
витрат на допомогу на поховання,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 8 статті 34 Закону
№ 1105-XIV у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку або професійного
захворювання витрати на його поховання
несе Фонд соціального страхування від
нещасних випадків згідно з порядком,
визначеним Кабінетом Міністрів
України.

На реалізацію наведеної правової норми
прийнято постанову Кабінету Міністрів
України від 11.07.2001 року №826 «Про
затвердження Порядку проведення
витрат на поховання у разі смерті
потерпілого від нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання» в п. 2 якої закріплено, що
витрати на поховання провадяться у
разі смерті потерпілого, що настала за
обставин, за яких настає страховий
випадок державного соціального
страхування громадян від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, перелік яких визначено
Кабінетом Міністрів України.

Отже, допомога на поховання
відшкодовується Фондом тільки у
випадку, якщо смерть настала за
наслідками нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, що підтверджується
висновком спеціальних медичних
закладів.

Проте, ані під час розгляду справи
судом першої інстанції, ані суду
апеляційної інстанції, позивачем не
надано доказів на підтвердження
настання смерті особи, допомога на
поховання якої є предметом розгляду у
справі, за наслідками нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Враховуючи наведене, висновок суду
першої інстанції, що позовні вимоги про
стягнення витрат на виплату та
доставку допомоги на поховання не
підлягають задоволенню також є
обґрунтованим.

Таким чином, доводи апеляційних скарг
не спростовують висновки суду першої
інстанції.

За таких обставин, оскільки доводи
апеляційних скарг спростовуються
висновками суду першої інстанції та
матеріалами справи, а суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та постановив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
судова колегія залишає його без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в м.
Василькові та Васильківському районі
Київської області, Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Васильківському
районі Київської області залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду 23
травня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня її складання в повному
обсязі шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Суддя:

Повний текст ухвали виготовлено 04.08.2014
року.

Головуючий суддя
Федотов І.В.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Оксененко О.М.