Справа № 815/8609/13-а
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
815/8609/13-а Головуючий у 1-й
інстанції: Завальнюк І.В.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів
Хрімлі О.Г., Ісаєнко Ю.А., Кобаля М.І.,
при секретарі Архіповій Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
виконавчого комітету Одеської міської
ради на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 11 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_5 до Одеської обласної
державної адміністрації, виконавчого
комітету Одеської міської ради,
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради, треті особи, які
не заявляють самостійні вимоги на
предмет спору: Державна судова
адміністрація України, Одеський
апеляційний адміністративний суд,
Міністерство фінансів України,
Державне казначейство України, про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_5 звернувся до Одеського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Одеської
обласної державної адміністрації,
виконавчого комітету Одеської міської
ради, Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
про визнання протиправною
бездіяльності щодо незабезпечення
благоустроєним житлом відповідно до
ст. 44 Закону України «Про статус
суддів»; зобов'язання надати
позивачу благоустроєне безоплатне
житло у вигляді окремої
чотирьохкімнатної квартири в місті
Одесі житловою площею, передбаченою
діючим законодавством, та видати ордер
на заселення житлової площі.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 11 червня 2014
року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, та просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову,
якою в задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явились.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - необов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно зі ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
постановою Верховної Ради України №
2281-VI від 20 травня 2010 року позивача
обрано безстроково суддею Одеського
апеляційного адміністративного суду.

Згідно з наказом голови Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 24 червня 2010 року, позивача
зараховано до штату апеляційного суду
з 24 червня 2010 року, де позивач працює по
теперішній час.

На підставі заяви ОСОБА_5 від 18 жовтня
2010 року розпорядженням Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради № 1200-Р від 28 жовтня 2010 року
його зараховано на квартирний облік
для позачергового отримання житлової
площі.

Згідно з витягом із розпорядження
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради № 1148 від 19 грудня
2011 року, в квартирно-облікову справу
ОСОБА_5 на підставі його заяви від 05
грудня 2011 року внесено зміни та
включено дружину - ОСОБА_6, сина - ОСОБА_7,
сина - ОСОБА_8, мати - ОСОБА_9

Таким чином, позивач перебуває на
квартирному обліку при районній
адміністрації по позачерговій групі
складом родини з 5 осіб.

Не погоджуючись з бездіяльністю
відповідачів щодо незабезпечення
благоустроєним житлом позивача
відповідно до ст. 44 Закону України «Про
статус суддів» та вважаючи таку
бездіяльність протиправною, позивач
звернувся до суду з адміністративним
позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
№ 8 від 20 травня 2013 року «Про окремі
питання юрисдикції адміністративних
судів», з огляду на положення частини
другої статті 17 КАС України спори, в
яких урегульовані нормативно
визначеною процедурою управлінські
дії суб'єкта владних повноважень,
пов'язані з реалізацією житлових прав
фізичних осіб (щодо обліку громадян,
які потребують поліпшення житлових
умов, нагляду і контролю за
забезпеченням реалізації права
громадян України на житло, додержання
правил користування приміщеннями
житлових будинків і гуртожитків тощо),
є публічно-правовими і розглядаються
за правилами адміністративного
судочинства.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України,
компетенція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори
з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби.

За змістом п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України,
публічна служба - діяльність на
державних політичних посадах,
професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Особливий порядок забезпечення осіб
публічної служби житлом, встановлений
ч. 6 ст. 49 Закону України № 1789-XII від 5
листопада 1991 року «Про прокуратуру»,
ст. 132 Закону України № 2453-VI від 7 липня
2010 року «Про судоустрій і статус
суддів», ч. 5 ст. 22 Закону України від 20
грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію»,
ст.12 Закону України від 20 грудня 1991 року
№ 2011-XII «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей», пов'язаний із проходженням
ними публічної служби.

З урахуванням викладеного вимоги,
пов'язані із забезпеченням відповідно
до вказаних законів осіб публічної
служби житлом, підлягають розгляду в
порядку адміністративного
судочинства.

Згідно зі ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статей 126, 130 Конституції
України незалежність і
недоторканність суддів гарантуються
Конституцією і законами України.
Держава забезпечує фінансування та
належні умови для функціонування судів
і діяльності суддів.

За змістом ст. 14 Закону України «Про
судоустрій України» (чинного на час
виникнення спірних відносин), гарантії
самостійності судів і незалежності
суддів забезпечуються, зокрема,
належним матеріальним та соціальним
забезпеченням суддів.

Згідно з ч.ч. 7, 8 ст. 44 Закону України
«Про статус суддів» (чинного на час
виникнення спірних відносин)
встановлено, що не пізніш як через
шість місяців після обрання суддя
Конституційного Суду, Верховного Суду,
вищого спеціалізованого суду,
апеляційного та місцевого суду, який
потребує поліпшення житлових умов,
забезпечується благоустроєним житлом
у вигляді окремої квартири чи будинку
або службовим житлом за місцем
знаходження суду. Судді військових
судів забезпечуються таким же житлом і
в ті ж строки за рахунок Міністерства
оборони України.

У разі незабезпечення судді
благоустроєним житлом у зазначені
строки суд за рахунок державного
бюджету може придбати квартиру або
будинок за ринковими цінами і передати
їх у користування судді. Порядок
фінансування судів для цієї мети, а
також порядок розрахунків з державним
бюджетом органу державної виконавчої
влади, який своєчасно не надав судді
житло, визначається Кабінетом
Міністрів України.

Суддя має право на додаткову житлову
площу відповідно до вимог статті 49
Житлового кодексу України.

Згідно з п.п. 2, 4 Порядку забезпечення
житлом суддів Апеляційного суду
України, апеляційних і місцевих судів
(чинного на час виникнення спірних
відносин), затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 707 від 03
серпня 2005 року, суддям, які відповідно
до житлового законодавства
перебувають на обліку громадян, що
потребують поліпшення житлових умов,
надають окрему квартиру або будинок
місцеві органи виконавчої влади не
пізніше ніж через шість місяців після
їх обрання на посаду. Взяття,
перебування та зняття з обліку судді
здійснюється виконавчими комітетами
рад за місцем роботи відповідно до
житлового законодавства.

За змістом п. 7 вказаного Порядку
передбачено, що у разі коли місцевий
орган виконавчої влади або Міноборони
у шестимісячний строк не забезпечили
житлом суддю, який потребує поліпшення
житлових умов, суд на підставі його
заяви за погодженням з Державною
судовою адміністрацією або її
територіальним управлінням (стосовно
судді місцевого суду) може прийняти
рішення про придбання житла за рахунок
коштів державного бюджету та передачу
його у користування судді.

Згідно з п. 9 вказаного Порядку, для
забезпечення суддів благоустроєним
житлом Державна судова адміністрація
та її територіальні управління
(стосовно суддів місцевих судів) ведуть
контрольні списки суддів, які
потребують поліпшення житлових умов,
та суддів, які забезпечені житлом, і
вносять місцевим органам виконавчої
влади пропозиції щодо забезпечення
суддів житлом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації»,
виконавчу владу в областях, районах,
районах Автономної Республіки Крим, у
містах Києві та Севастополі здійснюють
обласні, районні, Київська та
Севастопольська міські державні
адміністрації.

Місцева державна адміністрація є
місцевим органом виконавчої влади і
входить до системи органів виконавчої
влади.

Місцева державна адміністрація в межах
своїх повноважень здійснює виконавчу
владу на території відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці, а також реалізує повноваження,
делеговані їй відповідною радою.

Особливості здійснення виконавчої
влади у містах Києві та Севастополі
визначаються окремими законами
України.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
питання організації управління
районами в містах належать до
компетенції міських рад.

Районні у містах ради (у разі їх
створення) та їх виконавчі органи
відповідно до Конституції та законів
України здійснюють управління рухомим
і нерухомим майном та іншими об'єктами,
що належать до комунальної власності
територіальних громад районів у
містах, формують, затверджують,
виконують відповідні бюджети та
контролюють їх виконання, а також
здійснюють інші повноваження,
передбачені цим Законом, в обсягах і
межах, що визначаються міськими радами.

Обсяг і межі повноважень районних у
містах рад та їх виконавчих органів
визначаються відповідними міськими
радами за узгодженням з районними у
містах радами з урахуванням
загальноміських інтересів та
колективних потреб територіальних
громад районів у містах.

Визначений міськими радами обсяг
повноважень районних у місті рад та їх
виконавчих органів не може змінюватися
міською радою без згоди відповідної
районної у місті ради протягом даного
скликання.

Відповідно до ст. 5 Житлового кодексу
України, державний житловий фонд
перебуває у віданні місцевих Рад
народних депутатів (житловий фонд
місцевих Рад) та у віданні міністерств,
державних комітетів і відомств
(відомчий житловий фонд).

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 15 ЖК України,
виконавчі комітети районних, міських,
районних у містах Рад народних
депутатів у межах і в порядку,
встановлених законодавством Союзу РСР,
цим Кодексом та іншими актами
законодавства Української РСР, на
території району, міста, району в місті:
приймають рішення про надання жилих
приміщень у будинках житлового фонду
місцевої Ради.

За змістом ст. 47 ЖК України, норма жилої
площі в Українській РСР встановлюється
в розмірі 13,65 квадратного метра на одну
особу.

Згідно зі ст. 48 ЖК України, жиле
приміщення надається громадянам у
межах норми жилої площі, але не менше
розміру, який визначається Кабінетом
Міністрів України і Федерацією
професійних спілок України. При цьому
враховується жила площа у жилому
будинку (квартирі), що перебуває у
приватній власності громадян, якщо
ними не використані житлові чеки.

При передачі громадянами житла, яке
перебуває у їх приватній власності,
органу, який здійснює поліпшення
житлових умов, вони мають право на
одержання житла у межах встановленої
норми жилої площі.

Громадяни, які одержали житло у
державному фонді на цих умовах, мають
право на його приватизацію відповідно
до вимог чинного законодавства.

Жиле приміщення може бути надано з
перевищенням норми жилої площі, якщо
воно становить одну кімнату
(однокімнатну квартиру) або призначене
для осіб різної статі (частина друга
статті 50).

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ЖК України, понад
норму жилої площі окремим категоріям
громадян надається додаткова жила
площа у вигляді кімнати або в розмірі
десяти квадратних метрів. Громадянам,
що хворіють на тяжкі форми деяких
хронічних захворювань, а також
громадянам, яким ця площа необхідна за
умовами і характером виконуваної
роботи, розмір додаткової жилої площі
може бути збільшено.

Аналіз наведених законодавчих норм
свідчить про те, що обов'язок
забезпечити житлом суддю, який
потребує поліпшення житлових умов, на
момент виникнення спірних
правовідносин був покладений на
місцеві органи виконавчої влади за
місцем роботи судді, а дії ДСА та її
територіальних управлінь із
забезпечення суддів житлом є
додатковими у разі невирішення цього
питання органом місцевої виконавчої
влади.

Аналогічна правова позиція викладена в
постановах Верховного Суду України від
09 жовтня 2012 року у справі № 21-350а12, від 21
травня 2013 року у справі № 2а-122а13.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла до висновку про обґрунтованість
позовних вимог ОСОБА_5 до Одеської
обласної державної адміністрації,
виконавчого комітету Одеської міської
ради, Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії, з урахуванням того, що
обов'язок забезпечити житлом суддю,
який потребує поліпшення житлових
умов, на момент виникнення спірних
правовідносин був покладений на
місцеві органи виконавчої влади за
місцем роботи судді, а також те, що
позивач протягом шести місяців з дня
обрання його суддею та на час звернення
до суду з адміністративним позовом не
був забезпечений житлом.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що
відповідачами не надано достатньо
доказів правомірності допущеної
бездіяльності щодо незабезпечення
позивача благоустроєним житлом
відповідно до ст. 44 Закону України «Про
статус суддів», що підтверджується
наведеними законодавчими нормами та
наявними в матеріалах справи
документами.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА :

Апеляційну скаргу виконавчого
комітету Одеської міської ради
залишити без задоволення, постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 11 червня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
Ю.А. Ісаєнко

М.І. Кобаль

.

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Кобаль М.І.