Справа № 818/1446/14
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 р.Справа № 818/1446/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у м. Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
12.06.2014р. по справі № 818/1446/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сумська фірма "Усе
для дому"

до Державної податкової інспекції
у м. Сумах Головного управління
Міндоходів у Сумській області

про визнання нечинним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

02.09.2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сумська фірма "Усе
для дому" ( далі- ТОВ "Сумська фірма "Усе
для дому", позивач) звернулось до суду з
позовом, в якому просило скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області № від 20.05.2014
року та визнати його нечинним.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 12.06.2014 року
позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області № від 20 травня
2014 року про збільшення суми грошового
зобов'язання Товариству з обмеженою
відповідальністю "Сумська фірма "Усе
для дому" за платежем орендна плата за
земельні ділянки державної та
комунальної власності за лютий 2014 року
на загальну суму 30638,97 грн., із них за
основним платежем 20425,98 грн. і 10212,99 грн. -
штрафні (фінансові) санкції.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу відповідача ТОВ "Сумська фірма
"Усе для дому", посилаючись на
законність та обгрунтованість
постанови суду першої інстанції,
просить апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду -
залишити без змін.

В судове засідання суду апеляційної
інстанції сторони не прибули, про дату,
час і місце судового засідання
повідомлені своєчасно та належним
чином.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, переглянувши в межах
апеляційної скарги постанову суду та
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сумська фірма "Усе
для дому", ідентифікаційний код за
перебуває на податковому
обліку в ДПІ у м. Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області.

Матеріали справи свідчать, що 05.03.1996 р.
між Сумською міською радою та ТОВ
"Сумська фірма "Усе для дому" укладено
договори на право тимчасового
користування землею № 28 та № 29,
відповідно до яких ТОВ "Сумська фірма
"Усе для дому" отримало в тимчасове
користування на умовах оренди
земельні ділянки за адресами: м. Суми,
вул. Харківська, 123 та провулок 9-го
Травня, 13 площею 1,87 га. та 0,17 га.
відповідно (а.с.7,8). Договорами
передбачено, що орендна плата на рік
становить 1% від грошової оцінки землі.

ТОВ "Сумська фірма "Усе для дому" подало
до ДПІ у м. Сумах податкову декларацію з
плати за землю (орендна плата за
земельні ділянки державної та
комунальної власності) за лютий 2014 рік,
самостійно узгодивши таким чином
податкове зобов'язання по орендній
платі за землю за лютий 2014 рік.

Податковим органом проведено
камеральну перевірку податкової
декларації з плати за землю ( орендна
плата за земельні ділянки державної та
комунальної власності) за 2014 рік ТОВ
"Сумська фірма "Усе для дому", за
результатами якої 18.04.2014 року складено
акт №1451/2205/01555007/61, в якому зафіксовано
порушення, а саме: заниження суми
податкового зобов'язання по орендній
платі за земельні ділянки державної та
комунальної власності за лютий 2014 року
на суму 20425,98 грн. ( а.с.13-14).

За результатами перевірки ДПІ у м.
Сумах 20.05.2014 року прийняло податкове
повідомлення-рішення № , яким ТОВ
"Сумська фірма "Усе для дому" збільшено
суму грошового зобов'язання з орендної
плати за земельні ділянки в розмірі
30638,97 грн., з яких 20425,98 грн. - основний
платіж, 10212,99 грн. - штрафні (фінансові)
санкції (а.с.15).

Не погодившись із податковим
повідомленням - рішенням № від
20.05.2014 року, позивач звернувся із
зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
позивача про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення № від 20 травня 2014 року є
обґрунтованими та доведеними
матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Фактичною підставою для визначення
позивачу суми грошового зобов'язання
слугували висновки податкового органу
про те, що оскільки з 01 січня 2011 року
мінімальний розмір річної орендної
плати за земельні ділянки, які
перебувають у державній та комунальній
власності та грошову оцінку яких
встановлено, становить 3% від їх
грошової оцінки, то позивачем занижено
суму грошового зобов'язання по
орендній платі за земельні ділянки
державної і комунальної власності за
лютий 2014 року на суму 20425, 98 грн.

Відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються Земельним кодексом
України (далі - ЗК України), Цивільним
кодексом України (далі - ЦК України),
Законом України "Про оренду землі" від
06.10.1998 №161-XIV (далі - Закон України №
161-XIV), іншими законами України та
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди.

Суб'єктами права власності на землю
відповідно до пункту "б" статті 80 ЗК
України є, зокрема, територіальні
громади, які реалізують це право
безпосередньо або через органи
місцевого самоврядування, - на землі
комунальної власності.

Відповідно до частин першої та другої
статті 83 ЗК України землі, які належать
на праві власності територіальним
громадам сіл, селищ, міст, є комунальною
власністю. У комунальній власності
перебувають усі землі в межах
населених пунктів, крім земель
приватної та державної власності, а
також земельні ділянки за їх межами, на
яких розташовані об'єкти комунальної
власності.

До повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить, зокрема, надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу (пункт "в" статті 12 ЗК
України).

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 13 Закону України № 161-XIV,
договір оренди землі - це договір, за
яким орендодавець зобов'язаний за
плату передати орендареві земельну
ділянку у володіння і користування на
певний строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

За змістом ст. 15 Закону України № 161-XIV,
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату належить до істотних умов
договору оренди землі.

Правові засади проведення оцінки
земель в Україні визначені Законом
України "Про оцінку земель" від 11.12.2003
року N 1378-IV.

Згідно з ч. 5 ст. 5 вказаного Закону,
нормативна грошова оцінка земельних
ділянок використовується, зокрема, для
визначення розміру земельного податку,
орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної власності.

Відповідно до п. 13 Типового договору
оренди землі, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.03.2004
року № 220 в порядку статті 14 Закону
України "Про оренду землі", розмір
орендної плати переглядається у разі,
зокрема, зміни розмірів земельного
податку, підвищення цін і тарифів,
зміні коефіцієнтів індексації,
визначених законодавством, та в інших
випадках, передбачених законом.

Статтею 30 Закону України № 161-XIV
визначено, що зміна умов договору
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою сторін. У разі недосягнення
згоди щодо зміни умов договору оренди
землі спір вирішується в судовому
порядку.

Відповідно до ст. 654 ЦК України, зміна
договору вчиняється в такій формі, що й
договір, що змінюється, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із звичаїв ділового
обороту.

Як вбачається із укладених між
Сумською міською радою та ТОВ "Сумська
фірма "Усе для дому" договорів на право
тимчасового користування землею від
05.03.1996 № 28 та №29, річний розмір орендної
плати за користування зазначеними
земельними ділянками складає 1,0 %.

З 01 січня 2011 року справляння плати за
землю здійснюється відповідно до
положень ПК України з урахуванням
критеріїв, які визначені у розділі XIII
"Плата за землю".

Так, відповідно до вимог п. 288.1 та п. 288.4
ст. 288 ПК України підставою для
нарахування орендної плати за земельну
ділянку є договір оренди такої
земельної ділянки, у якому
встановлюється розмір та умови
внесення орендної плати.

Згідно із положенням пп. 285.5.1 п. 288.5 ст. 288
ПК України, розмір орендної плати
встановлюється в договорі оренди, але
річна сума платежу не може бути меншою,
зокрема для інших категорій земель -
трикратного розміру земельного
податку, що встановлюється цим
розділом.

Згідно пп. 288.5.2 пункту 288.5 ст. 288 ПК
України, розмір орендної плати
встановлюється у договорі оренди, але
річна сума платежу не може
перевищувати для земельних ділянок,
наданих для розміщення, будівництва,
обслуговування та експлуатації
об'єктів енергетики, які виробляють
електричну енергію з відновлюваних
джерел енергії, включаючи технологічну
інфраструктуру таких об'єктів
(виробничі приміщення, бази,
розподільчі пункти (пристрої),
електричні підстанції, електричні
мережі), - 3 відсотки нормативної
грошової оцінки.

Приймаючи рішення про нарахування
позивачу суми грошового зобов'язання,
податковий орган виходив з того, що
оскільки орендна плата за земельні
ділянки державної і комунальної
власності відноситься до
загальнодержавного податку, то з 01.01.2011
року позивач повинен сплачувати
орендну плату в сумі не меншій ніж 3
відсотки нормативної грошової оцінки
земельної ділянки.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з даними висновками
податкового органу , та зазначає, що
договір оренди землі є
цивільно-правовим, а отже, йому
притаманні такі ознаки, як свобода
договору, обов'язковість його
виконання сторонами тощо. Суб'єкт
владних повноважень, який не є
учасником договору, не може
здійснювати владні управлінські
функції шляхом втручання у відносини
сторін договору, але має право
контролювати належність виконання
договору та відповідність його умов
чинному законодавству України, зокрема
стежити, щоб такі умови не суперечили
інтересам суспільства. Якщо ж договір
пов'язаний зі сплатою податків і, на
думку суб'єкта владних повноважень,
спрямований на ухилення від їх сплати,
останній, за допомогою
адміністративних заходів,
уповноважений відновити публічний
порядок.

Отже, зміна розміру земельного податку
є підставою для перегляду
встановленого розміру орендної плати
шляхом внесення відповідних змін до
договору оренди землі його учасниками
і не тягне автоматичну зміну умов
договору щодо розміру орендної палати,
а відтак відповідного донарахування
ДПІ суми податкового зобов'язання з
орендної плати із застосуванням
штрафних санкцій за податковими
повідомленнями-рішеннями.

Вказана правова позиція узгоджується
із правовою позицією Верховного Суду
України, яка викладена при розгляді
судових справ цієї категорії, зокрема у
постановах від 11.06.2013 року по справам
№21-166а13 та №21-443а12.

В силу ч.2 ст. 161 КАС України, при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів зазначає, що оскільки укладені
між Сумською міською радою та ТОВ
"Сумська фірма "Усе для дому" договори
на право тимчасового користування
землею не було розірвано чи змінено,
внаслідок чого позивач використовував
земельні ділянки та правомірно
сплачував оренду плату у визначеному
ними розмірі.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає правомірним
нарахування позивачем плати за землю
(орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної власності) за
2014 рік в розмірі 1% від грошової оцінки
землі, тобто, щомісячно в розмірі 10212,99
грн.

Зважаючи на те, що відсутні підстави
для донарахування суми податкового
зобов'язання з орендної плати за
земельні ділянки державної та
комунальної власності за основним
платежем, тому відсутні підстави для
застосування відносно позивача
штрафних санкцій.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області № від 20 травня
2014 року.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що постанова
Сумського окружного адміністративного
суду від 12.06.2014 року відповідає вимогам
ст. 159 КАС України, а тому відсутні
підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
апелянта - відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 12.06.2014р. по
справі № 818/1446/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Курило Л.В.Судді
Русанова В.Б. Присяжнюк О.В.