Справа № 250/807/14-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2014-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Заріцька О.О.
Суддя-доповідач - Ханова Р.Ф.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року
справа №250/807/14-а

приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд колегією суддів у
складі:

головуючого судді: Ханової
Р.Ф.

суддів:
Жаботинської С.В.

Ляшенка Д.В.

розглянувши в порядку

письмового провадження

апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення

Ясинуватської міської ради Донецької
області

на постанову
Ясинуватського міськрайонного суду
Донецької області

від 30 квітня 2014
року

по адміністративній справі №
250/807/14-а (суддя Заріцька О.О.)

за позовом ОСОБА_3

до Управління
праці та соціального захисту населення

Ясинуватської міської ради Донецької
області

про визнання дій
неправомірними та зобов'язання

нарахувати
та виплатити допомогу по догляду за
дитиною

до
досягнення нею трирічного віку, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області
від 30 квітня 2014 року задоволені
вищенаведені позовні вимоги, внаслідок
чого зобов'язано управління нарахувати
та виплатити ОСОБА_3 державну допомогу
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років за
період з 25 вересня 2013 року по 25 березня
2014 року включно (арк. справи 44-45).

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову суду
першої інстанції, як прийняту з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та прийняти нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог. Апелянт
доводить відсутність підстав для
нарахування позивачу державну
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років. Вважає, що судом
першої інстанції не з'ясовані
обставини щодо наявності або
відсутності у позивача статусу
застрахованої особи в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. Зазначає, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку повинна
надаватись у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
грн. Посилається на отримання
позивачем у 2011-2014 роках, крім допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, соціальні виплати та
отримання членами родини позивача
заробітної плати, що позбавляє права
позивача на отримання допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.
Наполягає на відсутності правових
підстав для поновлення строку
звернення до суду із адміністративним
позовом (арк. справи 59-67).

Сторони в судове засідання не прибули,
про час, дату та місце апеляційного
розгляду справи повідомлені належним
чином, тому за приписами пункту другого
частини першої статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції розглядає
справу у порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджено матеріалами
справи позивач є матір'ю дитини -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серія НОМЕР_1, виданим 25
березня 2011 року, перебуває на обліку
управління, щомісячно отримує допомогу
по догляду за дитиною згідно Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» у розмірі 130 грн. як
застрахована особа, що підтверджується
повідомленням управління від 6 вересня
2013 року (арк. справи 8).

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (далі -
Закон № 107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися Законом
№ 2811-ХІІ, дія якого поширювалася на
осіб, не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом № 2240-III, який поширював свою дію
на застрахованих у зазначеній системі
осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
Законами. Зокрема, статтею 43 Закону №
2240 передбачено, що допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI
внесені відповідні зміни до Закону №
2811-ХІІ та Закону № 2240-III. Зокрема,
змінами до статті 13 Закону № 2811-ХІІ
його дію поширено на застрахованих
осіб, а із Закону № 2240-III виключено
статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-ХІІ.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 року № 835-VI "Про Державний бюджет
України на 2009 рік" та статтею 45 Закону
України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI "Про
Державний бюджет України на 2010 рік"
(далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону № 2240-ІІІ
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону № 2811-ХІІ
(пункт 1). Як правильно зазначив суд
першої інстанції новий акт уряду на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI не
приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

Пунктом першим частини першої статті 92
Конституції України передбачено, що
виключно законами України
визначаються права і свободи людини і
громадянина, гарантії цих прав і
свобод.

За положеннями частини третьої статті
46 Конституції України, пенсії, інші
види соціальних виплат та допомоги, що
є основним джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій
визначені Законом України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії» від 5
жовтня 2000 року № 2017-3.

Оскільки у даній справі, спір виник
щодо виплати допомоги з квітня 2013 року
особі, яка застрахована у системі
соціального загальнообов'язкового
державного соціального страхування, то
за таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що на відносини щодо
виплати допомоги такій особі у
зазначеному періоді поширюються норми
спеціального Закону (яким є Закон №
2240-III), відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Аналогічна правова позиція наведена у
постанові Верховного Суду України від
25 грудня 2012 року, яка є обов'язковою для
суду відповідно до вимог статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів не приймає посилання
скаржника на невизначеність статусу
позивача, оскільки матеріалами справи
підтверджено, що позивач є
застрахованою особою.

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з твердженням апелянта,
що отримання інших соціальних виплат
та заробітної плати позбавляє права
позивача на отримання допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років,
оскільки такі обмеження не передбачені
діючим законодавством України.

Стосовно посилань скаржника на
пропущення позивачем строку звернення
до суду із адміністративним позовом,
колегія суддів зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України (в редакції яка діє з 30 липня 2010
року) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Колегія суддів вважає, що у даному
випадку моментом порушено права є
недоплата допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з 25 вересня 2013 року по 25
березня 2014 року, отже на час звернення
до суду із даним позовом (25 березня 2014
року) факт порушення права позивача не
припинився на час звернення до суду.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про звернення позивача із
даним позовом у межах строку звернення
до суду, визначеного приписами статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи та постанова прийнята
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 162, 167, 184, 195, 197, 198,
200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Ясинуватської міської ради Донецької
області на постанову Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області
від 30 квітня 2014 року по
адміністративній справі № 250/807/14-а -
залишити без задоволення.

Постанову Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області
від 30 квітня 2014 року по
адміністративній справі № 250/807/14-а -
залишити без змін.

Ухвала постановлена та підписана 4
серпня 2014 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками розгляду в порядку
письмового провадження набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом 20 днів після набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя
Р.Ф. Ханова

Судді
С.В. Жаботинська

Д.В. Ляшенко