Справа № 2а/0270/166/11
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/43944/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Ланченко Л.В.

при секретарі судового засідання:
Мосійчук І.М.,

розглянувши касаційну скаргу
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Вінницької
області Державної податкової служби

на ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 06.06.2012 року

та постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 11.04.2012 року

по справі № 2а/0270/1661/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Зерноекспорт»

до Державної податкової інспекції у м.
Вінниці

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Зерноекспорт» звернулось до суду
з адміністративним позовом до ДПІ у
місті Вінниці про скасування
податкових повідомлень-рішень від
13.01.2011 року №, №, №.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 11.04.2012 року,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 06.06.2012 року у даній справі позов
задоволено з огляду на правомірність
заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у позові відмовити, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ у м. Вінниці
проведена планова виїзна
документальна перевірка
фінансово-господарської діяльності
позивача з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства, за результатами якої
встановлено порушення п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2,
пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України від 28.12.1994
року № 334/94-ВР «Про оподаткування
прибутку підприємств» (далі - Закон
№334/94-ВР), п.1.7 ст.1, п.3.1 ст.3, п.4.1 ст.4, п.7.2.6
п.7.2, пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України від
03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на
додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР),
п.2.3, п.2.8 «Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
України», затвердженої постановою НБУ
№ 637 від 15.12.2004 року.

На підставі висновків перевірки
податковим органом прийняті податкові
повідомлення-рішення від 13.01.2011 року
№, яким позивачу було збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на прибуток підприємства за основним
платежем у сумі 1709865,00 грн. та по
штрафним фінансовим санкціям 427466,00
грн.; та № , яким позивачу було
донараховано податкові зобов'язання по
податку на додану вартість у сумі 1358294,00
грн. за основним платежем та нараховано
штрафну фінансову санкцію у сумі 339574,00
грн.; а також рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій №.

Задовольняючи позов, суди виходили з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР
встановлено, що валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону №
334/94-ВР до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №
334/94-ВР не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що всі необхідні первинні
бухгалтерські документи є в наявності
у позивача, а саме - рахунки за
транспортні послуги, платіжні
доручення про перерахування коштів за
транспортні послуги, акти
здачі-приймання виконаних робіт по
перевезенню вантажів та податкові
накладні.

Згідно з п. 5.11 ст. 5 Закону № 334/94-ВР
встановлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Також, податковий кредит - сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим Законом
(пункт 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР).

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в матеріалах справи
наявні всі необхідні первинні
документи, які складені у
відповідності до вимог підпункту 7.2.1
пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР, що
підтверджують право позивача на
податковий кредит у відповідний
період. Жодних доказів, які б
підтверджували порушення з боку
позивача при укладанні договорів
публічного порядку, відповідачем не
надано. Транспортування
товарно-матеріальних цінностей, які
були придбані у контрагентів,
здійснювались за рахунок
постачальників, та були включені у ціну
придбання. Правильність розрахунків з
постачальниками продукції, які
здійснювались у безготівковій формі,
підтверджено матеріалами справи.

На час укладання договорів із
позивачем, його контрагенти були
платниками ПДВ згідно чинного
законодавства та належним чином
зареєстрованими у Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, тобто мали
достатній об'єм правоздатності для
укладення спірних угод.

Доводи відповідача про нікчемність
угод, укладених між позивачем та його
контрагентами, судами попередніх
інстанцій правомірно не прийняті до
уваги, оскільки в матеріалах справи
відсутні докази на підтвердження
такого факту.

Крім того, відповідно до 2.8 Положення
про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
НБУ № 637 від 15.12.2004 року, ліміт каси
встановлюється підприємствам, які
мають рахунки в установах банків і
здійснюють операції з готівкою. Такі
підприємства можуть зберігати у своїй
касі готівку на кінець дня в межах
затвердженого ліміту каси.

Гранична сума готівкового розрахунку
одного підприємства (підприємця) з
іншим підприємством (підприємцем)
протягом одного дня за одним або
кількома платіжними документами
встановлюється відповідною постановою
Правління Національного банку України.
Платежі понад зазначену граничну суму
проводяться виключно в безготівковій
формі. Кількість підприємств
(підприємців), з якими здійснюються
розрахунки, протягом дня не
обмежується. Зазначені обмеження
стосуються також розрахунків готівкою
між підприємствами в оплату за товари,
що придбані на виробничі (господарські)
потреби за рахунок коштів, одержаних за
корпоративними картками.

Зазначені обмеження не поширюються на:
а) розрахунки підприємств (підприємців)
з фізичними особами, бюджетами та
державними цільовими фондами; б)
добровільні пожертвування та
благодійну допомогу; в) розрахунки
підприємств (підприємців) за спожиту
ними електроенергію; г) використання
коштів, виданих на відрядження; г)
розрахунки підприємств (підприємців)
між собою під час закупівлі
сільськогосподарської продукції.

Судами встановлено, що спірні кошти
були видані фізичній особі для
особистих потреб відповідно до п. 11.6
Статуту ТОВ «Зерноекспорт» та на
підставі наказів по підприємству.
Таким чином, посилання податкового
органу на порушення позивачем п. 2.8
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні є
безпідставними.

За таких обставин, суди дійшли вірного
висновку щодо наявності підстав для
задоволення позову.

Відповідно до ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Вінницької області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

Ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 06.06.2012 року
та постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 11.04.2012 року
по справі №2а/0270/1661/11 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписЛанченко Л.В.

Ухвала складена у повному обсязі 18.07.2014
р.