Справа № 752/3957/13-а
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" липня 2014 р. м. Київ
К/800/31619/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Білуги
С.В.,

суддів Гаманка
О.І.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Київського міського центру зайнятості
про визнання дій протиправними та
стягнення одноразової грошової
допомоги,

встановила:

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до Київського міського
центру зайнятості про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
стягнути грошову допомогу у розмірі 10
посадових окладів.

Постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 23 квітня 2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено. Визнано
неправомірними дії Київського
міського центру зайнятості щодо
відмови у виплаті позивачу грошової
допомоги у розмірі 10 посадових окладів;
зобов'язано Київський міський центр
зайнятості виплатити ОСОБА_2 грошову
допомогу у розмірі 10 місячних
посадових окладів, з урахуванням
отриманої нею вихідної допомоги.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 жовтня 2013
року скасовано постанову
Голосіївського районного суду м. Києва
від 23 квітня 2013 року та прийнято нову
постанову про відмову в задоволенні
позову.

ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 жовтня 2013 року скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій у
межах касаційної скарги.

Перевіривши наведені доводи в
касаційній скарзі, рішення судів щодо
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 працювала
головним спеціалістом відділу доходів
та контролю за надходженням коштів до
фонду Голосіївського районного центру
зайнятості.

Наказом №78-к від 06.06.2011 ОСОБА_2 була
звільнена з займаної посади головного
спеціаліста відділу доходів та
контролю за надходженням коштів до
фонду Голосіївського районного центру
зайнятості, у зв'язку зі скороченням
чисельності та штату працівників за
пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про
працю України. Оскільки при звільнені
позивачу не було виплачено грошову
допомогу в розмірі 10 посадових окладів,
вона звернулась до суду.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, виходив з того, що позивач
має право на отримання грошової
допомоги при звільненні в розмірі 10
посадових окладів відповідно до
частини 2 статті 37 Закону України "Про
державну службу".

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та приймаючи рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог,
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що необхідною умовою для виплати
грошової допомоги при звільненні в
розмірі 10 посадових окладів відповідно
до частини 2 статті 37 Закону України
"Про державну службу" є наявність права
виходу на пенсію державного службовця
на момент звільнення з роботи.

Однак, колегія суддів з такими
висновками суду апеляційної інстанції
погодитись не може, з огляду на
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 37 Закону
України "Про державну службу" на
одержання пенсії державних службовців
мають право особи, які досягли
встановленого законодавством
пенсійного віку, за наявності
страхового стажу для чоловіків - не
менше 25 років, для жінок не менше 20
років, у тому числі стажу державної
служби - не менше 10 років, та які на час
досягнення пенсійного віку працювали
на посадах державних службовців, а
також особи, які мають не менше 20 років
стажу роботи на посадах, віднесених до
категорій посад державних службовців, -
незалежно від місця роботи на час
досягнення пенсійного віку.

Частиною 13 статті 37 вищенаведеного
Закону передбачено, що державним
службовцям у разі виходу на пенсію при
наявності стажу державної служби не
менше 10 років виплачується грошова
допомога в розмірі 10 місячних
посадових окладів.

Статтею 21 Закону України "Про основні
засади соціального захисту ветеранів
праці та інших громадян похилого віку в
Україні" встановлено, що особам
передпенсійного віку, трудовий договір
з якими було розірвано з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
у зв'язку зі змінами у організації
виробництва і праці, а також у зв'язку з
виявленою невідповідністю працівника
за станом здоров'я, гарантується право
на достроковий вихід на пенсію за
півтора року до встановленого
законодавством строку, якщо вони мають
страховий стаж для чоловіків - 25 років,
для жінок - 20 років, а для осіб, які мають
право на пенсію на пільгових умовах -
стаж роботи що дає право на даний вид
пенсії.

Як було встановлено судами, ОСОБА_2 було
звільнено у зв'язку зі скороченням
чисельності та штату працівників за
пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про
працю України. Згідно довідки
Управління пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва № 6236
від 24.09.2012 року, позивач перебуває на
обліку в управлінні пенсійного фонду
та одержує пенсію за віком згідно
Закону України «Про державну службу» з
15 червня 2011 року.

Під час призначення пенсії до позивача
застосовано положення статті 21 Закону
України "Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та
інших громадян похилого віку в
Україні", якою передбачено додаткову
соціальну гарантію з боку держави для
певної категорії громадян, а саме:
право на достроковий вихід на пенсію за
півтора року до встановленого
законодавством строку за певних умов.

Відмовляючи у виплаті грошової
допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів відповідач
посилався на норми Закону України "Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні", які
визначають лише право на достроковий
вихід на пенсію за певних умов, але не
визначають та не встановлюють право на
отримання грошової допомоги при
припинені державної служби. А на думку
відповідача обов'язковими умовами для
виплати грошової допомоги у розмірі 10
посадових окладів, з урахуванням
приписів статті 37 Закону України "Про
державну службу", є наявність права на
вихід на пенсію державного службовця
на момент звільнення з роботи.

Разом з цим, згідно висновку
викладеному в рішенні Конституційного
Суду України від 26 листопада 2013 року №
11-рп/2013 у справі за конституційним
зверненням ОСОБА_3 щодо офіційного
тлумачення положення частини
тринадцятої статті 37 Закону України
«Про державну службу» в системному
зв'язку з положеннями пункту 2 частини
першої, частини другої статті 40 Кодексу
законів про працю України, статті 21
Закону України «Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та
інших громадян похилого віку в
Україні» необхідно розуміти так, що у
разі дострокового виходу на пенсію
державного службовця з посади в
органах державної влади відповідно до
чинного законодавства державний
службовець за наявності стажу
державної служби не менше 10 років і
страхового стажу, необхідного для
призначення пенсії за віком у
мінімальному розмірі, передбаченого
абзацом першим частини першої статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", має право на отримання
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів, яке не пов'язане з
досягненням пенсійного віку,
визначеного в частині першій статті 37
Закону України "Про державну службу".

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
03 червня 2014 року № 21-170а14.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку щодо задоволення позову,
оскільки державний службовець ОСОБА_2
на момент звільнення мала необхідний
страховий стаж та стаж державної
служби, що давав їй право виходу на
пенсію та отримання відповідної
грошової допомоги.

Таким чином рішення суду першої
інстанції ухвалено відповідно до
закону і скасоване помилково, а тому
касаційна скарга підлягає задоволенню,
рішення суду апеляційної інстанції
скасуванню, а рішення суду першої
інстанції залишенню в силі.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 жовтня 2013
року - скасувати.

Постанову Голосіївського районного
суду м. Києва від 23 квітня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до Київського
міського центру зайнятості про
визнання дій протиправними та
стягнення одноразової грошової
допомоги - залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.В. Білуга

Судді
О.І. Гаманко

А.Ф. Загородній