Справа № 810/3023/14
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року 810/3023/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
Панової Г.В., за участю секретаря
судового засідання: Волощук Л.В.,

представників:

від позивача - Кухар А.О.,

від відповідача - не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Технополіс-1»

до Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Донецькій
області

про визнання
протиправними дій, скасування рішення
і постанови

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Технополіс-1» з
позовом до Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Донецькій області
про визнання протиправними дій по
прийняттю постанови про накладення
штрафних санкцій від 17.12.2013 № 274,
скасування рішення про вжиття
обмежувальних (корегувальних) заходів
від 20.12.2013 № 02/253 в скасування постанови
від 17.12.2013 № 274 про накладення штрафних
санкцій

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідачем під час
здійснення перевірки дотримання вимог
законодавства про захист прав
споживачів були порушенні норми
чинного законодавства, оскільки були
відсутні підстави для проведення
перевірки, а порушення, викладені в
Акті перевірки не відповідають дійсним
обставинам справи. Крім того, позивач
зазначив, що по аналогічним перевіркам
ТОВ «ДІЄСА» постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18.03.2014 у справі № 826/18856/13-а визнано
протиправними і скасовано згоди
Державної інспекції України з питань
захисту прав споживачів і направлення
на проведення перевірок, визнано
протиправними дії посадових осіб
інспекції щодо проведення виїзних
позапланових перевірок на підставі
звернення Спілки захисту прав
споживачів Солом'янського району м.
Києва від 26.11.2013 № 405/01-01. Таким чином, на
думку позивача, спірне рішення і
постанова підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги і
просив суд позов задовольнити.

У судове засідання уповноважені
представники Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Донецькій
області не з'являлись.

Від Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Донецькій області надішли
письмові заперечення на
адміністративний позов, в яких
відповідач зазначив, що позов поданий з
порушенням частини п'ятої статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України, тому позовна заява підлягає
залишенню без розгляду. При цьому,
зазначив, що перевірка проведена
правомірно і відповідно до вимог
чинного законодавства. Відносно
посилання позивача на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва у справі № 810/18856/13-а
відповідач зазначив, що постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.05.2014
скасовано постанову суду першої
інстанції.

Крім того, відповідач зазначив, що
позивач виконав рішення від 20.12.2013
№ 02/253 про вжиття обмежувальних
заходів відносно товарів побутової
техніки в магазині «Ельдорадо» по вул.
Воровського, 2, м. Артемівськ, Донецька
область, яке прийнято на підставі Акта
перевірки від 05.12.2013 № 02/2543 щодо
відсутності національного знаку
відповідності на приладі, пакуванні та
у супровідній документації, який
повинен бути нанесений згідно з
правилами затвердженими Постановою
Кабінету Міністрів України від 29.11.2001 №
1599, а отже виявлені під час перевірки
порушення вимог чинного законодавства
дійсно були допущені позивачем.

На підставі чого рішенням Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Донецькій області від 21.01.2014 № 02/05
скасовано рішення від 20.12.2013 № 02/253 і по
відношенню позивача не застосовано
штрафні санкції за невиконання такого
рішення, тому відсутній предмет спору.

Від відповідача до суду надійшло
клопотання від 23.06.2014 № 05/17-1609, в якому
відповідач просив суд здійснювати
розгляд справи без участі
представників Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Донецькій
області.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
є необґрунтованими і не підлягають
задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
посадовими особами Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Донецькій
області проведено перевірку
характеристик продукції в магазині,
який належить ТОВ «Технополіс - 1» за
адресою вул.
Воровського, 1, м. Артемівськ, Донецька
область, за результатами якої складено
Акт від 05.12.2013 № 02/298 (далі - Акт
перевірки).

Як вбачається з матеріалів справи
перевірка була проведена на підставі
згоди Державної інспекції України з
питань захисту прав споживачів від
03.12.2013 № 5570-2-7/6, направлення на
проведення перевірки від 04.12.2013 № 00233,
що були видані і на підставі зверненням
Спілки захисту прав споживачів
Солом'янського району міста Києва від
26.11.2013 № 405/01-01, від 28.11.2013 № 406/01-01.

В Акті перевірки зафіксовано порушення
пункту 7 Постанови Кабінету Міністрів
України від 29.10.2009 № 1149 «Про
затвердження Технічного регламенту
безпеки низьковольтного електричного
обладнання». Крім того, встановлено що
10 найменувань продукції на які не
нанесено національного знаку
відповідності, чим порушено вимоги
технічних регламентів.

Відповідачем складено протокол про
виявлені порушення від 05.12.2013 № 02/278-11, в
якому зафіксовано порушення пункту
першого частини третьої статті 44
Закону України «Про державний ринковий
нагляд і контроль нехарчової
промисловості» - розповсюдження
продукції на якій відсутній
національний знак відповідності, якщо
його нанесення на продукції
передбачено технічним регламентом;
введення в обіг продукції, яка не
відповідає встановленим вимогам, у
тому числі нанесення Національного
знаку відповідності на продукцію, що не
відповідає вимогам Технічного
регламенту.

Непогоджуючись із висновками Акта
перевірки, позивач подав письмові
заперечення від 11.12.2013 № 049-11.12.2013 юр.

На підставі Акта перевірки
відповідачем прийнято постанову про
накладення штрафних санкцій від 17.12.2013
№ 274р, відповідно до якої до
підприємства застосовано штраф 650
неоподатковуваних мінімумів громадян
у сумі 11050,00 грн.

Також, на підставі Акта перевірки
відповідачем прийнято рішення про
вжиття обмежувальних (корегувальних)
заходів від 20.12.2013 № 02/253, відповідно до
якого обмежено надання продукції на
ринку шляхом приведення продукції у
відповідність із встановленими
вимогами і тимчасової заборони надання
продукції на ринку.

Позивач на виконання зазначеного
рішення про вжиття обмежувальних
(корегувальних) заходів надіслав
відповідачу повідомлення від 13.01.2014 №
049/13-01-2014, в якому повідомив, що недоліки
маркування продукції відсутні, а також
просив скасувати обмежувальні
(корегувальні) заходи в частині
заборони надання продукції на ринку, а
також скасувати результати перевірки і
визнати дії посадових осіб, які
проводили перевірку неправомірними.

Посадовими особами Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Донецькій
області проведено перевірку стану
виконання ТОВ «Технополіс - 1» рішення
про вжиття обмежувальних
(корегувальних) заходів, за
результатами якої складено Акт від
20.01.2014 № 02/12, в якому встановлено, що
позивач виконав зазначене рішення.

На підставі зазначеного Акта перевірки
відповідачем прийнято рішення від
21.01.2014 № 02/15, згідно з яким скасовано
рішення від 20.12.2013 № 02/253 про вжиття
обмежувальних (корегувальних) заходів.

Вважаючи дії посадових осіб Інспекції
з питань захисту прав споживачів у
Донецькій області щодо прийняття
постанови про накладення фінансових
санкцій, а також не погоджуючись із
прийнятим рішенням про вжиття
обмежувальних (корегувальних) заходів
і постановою про накладення фінансових
санкцій позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Відносно посилання відповідача на
порушення позивачем частини п'ятої
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України суд зазначає
наступне.

Відповідно до частини першої статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до частини п'ятої статі 99
Кодексу адміністративного судочинства
України для звернення до
адміністративного суду щодо
оскарження рішення суб'єкта владних
повноважень, на підставі якого ним може
бути заявлено вимогу про стягнення
грошових коштів, встановлюється
місячний строк.

Проте, згідно з частиною четвертою
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України якщо законом
передбачена можливість досудового
порядку вирішення спору і позивач
скористався цим порядком, то для
звернення до адміністративного суду
встановлюється місячний строк, який
обчислюється з дня, коли позивач
дізнався про рішення суб'єкта владних
повноважень за результатами розгляду
його скарги на рішення, дії або
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень.

Відповідно до частини п'ятої статті 44
Закону України від 02.12.2010 2735-VI «Про
державний ринковий нагляд і контроль
нехарчової продукції» справи про
накладення штрафів за порушення,
визначені цією статтею, розглядаються
керівниками органів ринкового нагляду
або заступниками таких керівників у
межах їх компетенції.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до Державної
інспекції України з питань захисту
прав споживачів зі скаргою від 27.03.2014 на
дії посадових осіб Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Донецькій
області, а також на спірну постанову
про застосування фінансових санкцій.
При цьому відповідь на зазначену
скаргу надана Державною інспекцією
України з питань захисту прав
споживачів 10.04.2014, і відповідно до копії
наявного в матеріалах справи поштового
конверту, в якому надійшла зазначена
відповідь він датований 15.04.2014. У свою
чергу позивач звернувся до суду із
даним адміністративним позовом 19.05.2014.

Таким чином, строк звернення позивача
до суду із даним позовом не порушено.

За приписами статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У силу положень статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як передбачено у пункті 3 Положення про
Державну інспекцію України з питань
захисту прав споживачів, затвердженого
Указом Президента України від 13 квітня
2011 року № 465/2011 основними завданнями
Держспоживінспекції України є
реалізація державної політики у
сферах: державного контролю за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів і рекламу в цій сфері;
державного ринкового нагляду;
державного нагляду за додержанням
технічних регламентів, стандартів,
норм і правил.

Держспоживінспекція України
відповідно до покладених на неї
завдань здійснює державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів; здійснює державний
ринковий нагляд у межах сфери своєї
відповідальності; здійснює у межах
своєї компетенції державний нагляд за
додержанням технічних регламентів,
стандартів, норм і правил (пункт 4
вказаного Положення).

Наказом Міністерства економічного
розвитку та торгівлі України від 9
листопада 2011 року № 206 затверджено
Положення про інспекції з питань
захисту прав споживачів в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, яким передбачено, що
такі інспекції є територіальними
органами Державної інспекції України з
питань захисту прав споживачів, а їх
завдання - реалізація повноважень
Держспоживінспекції України на
території відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці. Також закріплено, що інспекції
мають право накладати відповідно до
законодавства адміністративні
стягнення та застосовувати
адміністративно-господарські санкції,
застосовувати фінансові санкції до
суб'єктів господарювання.

За нормами пункту 4 частини першої
статті 11 Закону України "Про державний
ринковий нагляд і контроль нехарчової
продукції" з метою здійснення
ринкового нагляду органи ринкового
нагляду в межах сфер їх
відповідальності проводять перевірки
характеристик продукції, в тому числі
відбирають зразки продукції та
забезпечують проведення їх експертизи
(випробування).

Заходами ринкового нагляду є, у тому
числі, і перевірки характеристик
продукції (пункт 1 частини першої
статті 22 Закону України "Про державний
ринковий нагляд і контроль нехарчової
продукції").

Органи ринкового нагляду проводять
планові та позапланові перевірки
характеристик продукції. Планові
перевірки характеристик продукції
проводяться у розповсюджувачів цієї
продукції, а позапланові, - у
розповсюджувачів та виробників такої
продукції. Перевірки характеристик
продукції проводяться на підставі
наказів органів ринкового нагляду та
посвідчень (направлень) на проведення
перевірки, що видаються та
оформляються відповідно до Закону
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" (частини
третя, п'ята статті 23 Закону України
"Про державний ринковий нагляд і
контроль нехарчової продукції").

За правилами частини першої статті 25
цього ж Закону органи ринкового
нагляду проводять перевірки
характеристик продукції у її
виробників: якщо за результатами
перевірки характеристик продукції у її
розповсюджувача є підстави вважати, що
продукція є небезпечною, становить
ризик та/або не відповідає
встановленим вимогам внаслідок дій чи
бездіяльності виробника такої
продукції; за зверненнями споживачів
(користувачів) відповідної продукції, а
також органів виконавчої влади,
виконавчих органів місцевих рад,
правоохоронних органів, громадських
організацій споживачів (об'єднань
споживачів), у яких міститься
інформація про введення в обіг
продукції, що завдала шкоди суспільним
інтересам чи має недоліки, які можуть
завдати такої шкоди (із зазначенням
суб'єкта введення в обіг такої
продукції, документального
підтвердження завдання такої шкоди,
опису відповідного недоліку тощо), а
також інформація, за якою виробника
такої продукції може бути
ідентифіковано; у разі одержання за
допомогою системи оперативного
взаємного сповіщення про продукцію, що
становить серйозний ризик, або в інший
спосіб від уповноважених органів інших
держав інформації про продукцію, що
становить серйозний ризик, якщо її
виробник ідентифікований та є
резидентом України.

У силу положень частини першої статті 6
Закону України "Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" підставами
для здійснення позапланових заходів є:
подання суб'єктом господарювання
письмової заяви до відповідного органу
державного нагляду (контролю) про
здійснення заходу державного нагляду
(контролю) за його бажанням; виявлення
та підтвердження недостовірності
даних, заявлених у документах
обов'язкової звітності, поданих
суб'єктом господарювання; перевірка
виконання суб'єктом господарювання
приписів, розпоряджень або інших
розпорядчих документів щодо усунення
порушень вимог законодавства, виданих
за результатами проведення планових
заходів органом державного нагляду
(контролю); звернення фізичних та
юридичних осіб про порушення суб'єктом
господарювання вимог законодавства.
Позаплановий захід у цьому разі
здійснюється тільки за наявності згоди
центрального органу виконавчої влади
на його проведення; неподання у
встановлений термін суб'єктом
господарювання документів
обов'язкової звітності без поважних
причин, а також письмових пояснень про
причини, які перешкоджали поданню
таких документів; настання аварії,
смерті потерпілого внаслідок
нещасного випадку або професійного
захворювання, що було пов'язано з
діяльністю суб'єкта господарювання.

За змістом статті 7 Закону України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності" для здійснення планового
або позапланового заходу орган
державного нагляду (контролю) видає
наказ, який має містити найменування
суб'єкта господарювання, щодо якого
буде здійснюватися захід, та предмет
перевірки. На підставі наказу
оформляється посвідчення (направлення)
на проведення заходу, яке підписується
керівником або заступником керівника
органу державного нагляду (контролю)
(із зазначенням прізвища, ім'я та по
батькові) і засвідчується печаткою.
Посвідчення (направлення) є чинним лише
протягом зазначеного в ньому строку
здійснення заходу. Перед початком
здійснення заходу посадові особи
органу державного нагляду (контролю)
зобов'язані пред'явити керівнику
суб'єкта господарювання або
уповноваженій ним особі посвідчення
(направлення) та службове посвідчення,
що засвідчує посадову особу органу
державного нагляду (контролю), і надати
суб'єкту господарювання копію
посвідчення (направлення). Суб'єкт
господарювання має право не допускати
посадових осіб органу державного
нагляду (контролю) до здійснення
заходу, якщо вони не пред'явили
документів, передбачених цією статтею.

Згідно із частиною третьою статті 29
Закону України "Про державний ринковий
нагляд і контроль нехарчової
продукції" у разі якщо органом
ринкового нагляду встановлено, що
неналежне застосовано Національний
знак відповідності, не нанесено
Національний знак відповідності, якщо
його нанесення передбачено технічним
регламентом на відповідну продукцію,
не складено декларацію про
відповідність, якщо її складання
передбачено технічним регламентом на
відповідну продукцію, декларацію про
відповідність складено з порушенням
встановлених вимог або органу
ринкового нагляду не надано чи надано
технічну документацію на відповідну
продукцію не в обсязі, передбаченому
технічним регламентом, орган ринкового
нагляду невідкладно вимагає від
відповідного суб'єкта господарювання
вжити протягом визначеного строку
заходів щодо приведення такої
продукції у відповідність із
встановленими вимогами.

За нормами пункту 7 Технічного
регламенту низьковольтного
електричного обладнання,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29 жовтня 2009 року
№1149 перед введенням в обіг на
електрообладнання повинен бути
нанесений національний знак
відповідності, який підтверджує
відповідність електрообладнання
вимогам цього Технічного регламенту,
включаючи виконання процедури оцінки
відповідності (внутрішній контроль
виробництва) згідно з додатком 3 до
цього Технічного регламенту.

Як закріплено у пункті 10 цього ж
Технічного регламенту національний
знак відповідності має відповідати
вимогам, наведеним у додатку 4 до цього
Технічного регламенту. Національний
знак відповідності наноситься
виробником чи уповноваженим
представником виготовлювача продукції
в Україні на кожний виріб
електрообладнання або, якщо це
неможливо, на пакування, інструкцію або
документ, в якому визначені гарантійні
зобов'язання, у спосіб, що забезпечує
його видимість, розбірливість та
незмивність.

Як передбачено у згаданому додатку 4
зображення національного знака
відповідності низьковольтного
електричного обладнання має
відповідати опису, затвердженому
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 листопада 2001 року № 1599 "Про
затвердження опису та правил
застосування національного знака
відповідності".

Як визначено у пункті 5 Правил
застосування національного знака
відповідності, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 листопада 2001 року № 1599, знак
відповідності наноситься на виріб
та/або на етикетку, тару, пакування,
експлуатаційну та товаросупровідну
документацію тощо, якщо інше не
передбачено відповідним технічним
регламентом. Місце та спосіб нанесення
(друкування, наклеювання, гравірування,
травлення, штампування, лиття тощо)
знака відповідності визначається
виробником продукції.

Відповідно до частини першої статті 15
Закону України «Про захист прав
споживачів» споживач має право на
одержання необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію, що забезпечує
можливість її свідомого і
компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги). Інформація про
продукцію не вважається рекламою.

Інформація про продукцію повинна
містити: 1) назву товару, найменування
або відтворення знака для товарів і
послуг, за якими вони реалізуються; 2)
найменування нормативних документів,
вимогам яких повинна відповідати
вітчизняна продукція; 3) дані про
основні властивості продукції, а щодо
продуктів харчування - про склад
(включаючи перелік використаної у
процесі їх виготовлення сировини, в
тому числі харчових добавок),
номінальну кількість (масу, об'єм тощо),
харчову та енергетичну цінність, умови
використання та застереження щодо
вживання їх окремими категоріями
споживачів, а також іншу інформацію, що
поширюється на конкретний продукт; 4)
відомості про вміст шкідливих для
здоров'я речовин, які встановлені
нормативно-правовими актами, та
застереження щодо застосування
окремої продукції, якщо такі
застереження встановлені
нормативно-правовими актами; 5)
позначку про наявність або відсутність
у складі продуктів харчування
генетично модифікованих компонентів; 6)
дані про ціну (тариф), умови та правила
придбання продукції; 6-1) виробник
(продавець) у разі виявлення
недостовірної інформації про
продукцію (якщо вона не шкодить життю,
здоров'ю або майну споживача) протягом
тижня вилучає цю продукцію з продажу та
приводить інформацію про неї до
відповідності; 7) дату виготовлення; 8)
відомості про умови зберігання; 9)
гарантійні зобов'язання виробника
(виконавця); 10) правила та умови
ефективного і безпечного використання
продукції; 11) строк придатності (строк
служби) товару (наслідків роботи),
відомості про необхідні дії споживача
після їх закінчення, а також про
можливі наслідки в разі невиконання
цих дій; 12) найменування та
місцезнаходження виробника (виконавця,
продавця) і підприємства, яке здійснює
його функції щодо прийняття претензій
від споживача, а також проводить ремонт
і технічне обслуговування.

У відповідності із пунктом 2 частини
другої статті 44 Закону України «Про
державний ринковий нагляд і контроль
нехарчової продукції» до особи, яка
ввела продукцію в обіг або відповідно
до цього Закону вважається такою, що
ввела продукцію в обіг, застосовуються
штрафні санкції у разі введення в обіг
продукції, яка не відповідає
встановленим вимогам (крім випадків,
передбачених статтею 28 цього Закону), у
тому числі нанесення Національного
знака відповідності на продукцію, що не
відповідає вимогам технічних
регламентів, - у розмірі від п'ятисот до
тисячі п'ятисот неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, а за
повторне протягом трьох років вчинення
такого самого порушення, за яке на
особу вже було накладено штраф, - у
розмірі від тисячі до трьох тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

За правилами пункту 1 частини третьої
цієї ж статті до розповсюджувача
застосовуються штрафні санкції у разі
розповсюдження продукції, на якій
відсутній Національний знак
відповідності, якщо його нанесення на
продукцію передбачено технічним
регламентом на відповідний вид
продукції, - у розмірі від ста
п'ятдесяти до двохсот п'ятдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а за повторне протягом трьох
років вчинення такого самого
порушення, за яке на особу вже було
накладено штраф, - у розмірі від двохсот
до трьохсот п'ятдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

За приписами частин першої та другої
статті 33 цього ж Закону обмежувальні
(корегувальні) заходи запроваджуються
відповідними рішеннями органів
ринкового нагляду. Рішення про вжиття
обмежувальних (корегувальних) заходів
можуть бути прийняті: за результатами
проведених органами ринкового нагляду
перевірок характеристик продукції
(крім перевірок, що проводяться
відповідно до статті 26 цього Закону), у
тому числі перевірок, що проводяться на
підставі повідомлень органів доходів і
зборів про призупинення митного
оформлення продукції відповідно до
частини шостої статті 38 цього Закону;
за результатами моніторингу
результативності запровадженої
заборони надання продукції на ринку,
здійсненого відповідно до частини
десятої статті 34 цього Закону; на
підставі повідомлень про продукцію, що
становить ризик, наданих суб'єктами
господарювання відповідно до частин
третьої і четвертої статті 8 цього
Закону; на підставі повідомлень про
продукцію, що не відповідає загальній
вимозі щодо безпечності продукції,
наданих суб'єктами господарювання
відповідно до Закону України «Про
загальну безпечність нехарчової
продукції».

Рішення про вжиття обмежувальних
(корегувальних) заходів можуть бути
змінені чи скасовані відповідними
органами ринкового нагляду за
результатами аналізу повідомлень
суб'єктів господарювання про виконання
ними рішень про вжиття обмежувальних
(корегувальних) заходів та/або за
результатами перевірок стану
виконання суб'єктами господарювання
цих рішень, проведених відповідно до
статті 34 цього Закону. Зазначені
рішення також можуть бути змінені за
результатами розгляду органами
ринкового нагляду клопотань, пояснень,
заперечень та інформації, надаяних
суб'єктами господарювання відповідно
до частин десятої і п'ятнадцятої цієї
статті (частина третя статті 33 Закону
України "Про державний ринковий нагляд
і контроль нехарчової продукції").

Позивач стверджував, що національний
знак відповідності було нанесено на
перераховану у Акті перевірки
продукцію, що підтверджується
деклараціями про відповідність
продукції вимогам технічних
регламентів про які позивач зазначив у
письмовому повідомленні від 13.01.2014 №
049/13-01-2014юр. Проте, позивач не надав суду
доказів пред'явлення зазначених
сертифікатів під час перевірки або
надіслання їх разом із письмовими
поясненнями. Крім того, деякі з наданих
суду копій декларацій не місять дат
підпису і дат реєстрації. Також, слід
зазначити, що позивач надав декларації
про відповідність не на всі товари, які
зазначені в Акті перевірки. При цьому,
слід зазначити, що у деклараціях
відсутні посилання на наявність на
товарах національного знаку
відповідності.

Не надано і будь-яких інших доказів на
підтвердження нанесення національного
знаку відповідності на згадану
продукцію у спосіб, встановлений
законодавством.

Що ж до тверджень про відповідність
товарів вимогам технічних регламентів,
то Інспекцією за наслідками проведеної
перевірки виявлено порушення саме щодо
ненанесення (неналежного нанесення)
національного знаку відповідності на
конкретну продукцію.

При цьому, суд не приймає до уваги
фотокартки, які надані суду
представником позивача на яких
зображені національні знаки
відповідності, оскільки з вказаних
фотокарток не видно коли і де вони були
виконані і на яких саме побутових
приладах. Отже, судом достовірно не
встановлено, чи була наявна така
інформація в магазині позивача на час
здійснення продажу товару покупцям.

Таким чином, підстави для скасування
постанови Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Донецькій області
від 17.12.2013 № 274 про накладення штрафних
санкцій відсутні.

До того ж, суд підкреслює, що виявлені
під час перевірки порушення були
усунуті позивачем, у зв'язку із чим
рішення про вжиття обмежувальних
заходів від 20.12.2013 № 02/253 скасовано на
підставі рішення від 21.01.2014 № 02/15. Отже,
у даному випадку відсутній предмет
спору.

Відносно твердження позивача про
протиправність дій посадових осіб
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Донецькій області щодо
перевірки підприємства, суд зазначає
наступне.

Суд звертає увагу, що відповідно до
частини п'ятої статті 7 Закону України
"Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності" перед початком здійснення
заходу посадові особи органу
державного нагляду (контролю)
зобов'язані пред'явити керівнику
суб'єкта господарювання або
уповноваженій ним особі посвідчення
(направлення) та службове посвідчення,
що засвідчує посадову особу органу
державного нагляду (контролю), і надати
суб'єкту господарювання копію
посвідчення (направлення).

Посадова особа органу державного
нагляду (контролю) без посвідчення
(направлення) на здійснення заходу та
службового посвідчення не має права
здійснювати державний нагляд
(контроль) суб'єкта господарювання.

Суб'єкт господарювання має право не
допускати посадових осіб органу
державного нагляду (контролю) до
здійснення заходу, якщо вони не
пред'явили документів, передбачених
цією статтею.

Суд також звертає увагу на те, що
перевірка у випадку, який
розглядається, була виїзною, посадові
особи Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Донецькій області були
допущені позивачем для її проведення,
їм надавалися відповідні документи,
продукція і дозволено здійснити
перевірку, у зв'язку із чим доводи про
протиправність проведення відповідної
перевірки через відсутність підстав
для цього у випадку, який
розглядається, суд до уваги не приймає.

Крім того, доводи позивача про
протиправність дій посадових осіб
Інспекції по проведенню перевірки, як
вже зазначалось вище, ґрунтуються на
постанові Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 березня 2014 року у
справі № 826/18856/13-а, якою
визнано протиправними та скасовано
згоду на проведення перевірки,
направлення на перевірку, визнано
протиправними дії по проведенню
перевірки в магазинах товариства
«Дієса» на підставі звернення Спілки
захисту прав споживачів Солом'янського
району міста Києва від 26 листопада 2013
року. Однак постанова суду першої
інстанції скасована Київським
апеляційним адміністративним судом
постановою від 29 травня 2014 року.

Відносно позовних вимог про визнання
протиправними дій відповідача щодо
прийняття постанови про накладення
штрафних санкцій від 17.12.2013 № 274 слід
зазначити, що по-перше прийняття
постанови про накладення санкцій за
результатами перевірки у випадку
виявлення порушень є правом
відповідача, а по-друге судом
встановлено відсутність порушень
вимог чинного законодавства під час її
прийняття, тому підстави для їх
задоволення відсутні.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Проте, позивачем в ході слухання даної
справи не доведено суду
обґрунтованість позовних вимог, тому
позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Відповідач не надав суду доказів
понесення ним судових витрат, тому
підстави для присудження судового
збору на користь відповідача відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 157, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

В С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного
позову, - відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною другою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови

Суддя
Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 01 липня 2014 р.