Справа № 826/9193/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 серпня 2014 року № 826/9193/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберди В.І. розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної
служби Головного управляння юстиції у
м. Києві державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
головного управління юстиції у м. Києві
Чернієнко В.Г. про визнання дій
протиправними та скасування рішення
від 16.04.2014 №12474296, зобов'язання вчинити
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві, державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
головного управління юстиції у м. Києві
Чернієнко В.Г. про визнання
протиправним та скасування рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень від 16.04.2014 №12474296,
зобов'язання провести державну
реєстрацію права власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі
заяви від 09.04.2014 №6185123 та доданих до неї
Відповідачі - явку уповноважених
представників в судове засідання не
забезпечили, витребувані судом
матеріали не надали, хоча були належним
чином повідомлені про час, дату та
місце судового вирішення справи.
Відповідно до положень п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Більше того, відповідно
до рішень Європейського суду з прав
людини, що набули статусу остаточного,
зокрема «Іззетов проти України»,
«Пискал проти України», «Майстер проти
України», «Субот проти України»,
«Крюков проти України», «Крат проти
України», «Сокор проти України»,
«Кобченко проти України», «Шульга
проти України», «Лагун проти України»,
«Буряк проти України», «ТОВ «ФПК
«ГРОСС» проти України», «Гержик проти
України» суду потрібно дотримуватись
розумного строку для судового
Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у різі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи, що представник позивача не
заперечував проти вирішення справи в
порядку письмово провадження, оскільки
відповідачі належним чином
повідомлені про час, дату та місце
судового засідання в судове засідання
не прибули, а також з огляду на
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, суд дійшов висновку про
доцільність розгляду справи в порядку
письмового провадження.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,
Представник позивача звернулась до
Реєстраційної служби головного
управління юстиції у м. Києві з заявою
про проведення державної реєстрації
права приватної власності позивача на
житловий будинок розташований за
За результатом розгляду заяви позивача
відповідачем прийнято рішення від
16.04.2014 №12474296 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень на
підставі ст. 24 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" та п. 20 та
28 Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 17.10.2013 №868 (далі - Порядок), оскільки
подані документи не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують, а
саме: згідно поданих документів
неможливо ідентифікувати об'єкт щодо
якого заявлено право.
Умови та порядок здійснення реєстрації
прав на нерухоме майно встановлені
Законом України "Про державну
реєстрацію речових прав на майно та їх
обмежень" від 01.07.2004 №IV та Постановою
Кабінету Міністрів України від 17.10.2013
№868 "Про затвердження Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і Порядку надання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно" (надалі
У відповідності до ст. 4 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень",
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; 3) інші речові права
відповідно до закону; 4) податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження. Речові права
на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2
і 3 частини першої цієї статті, є
похідними і реєструються після
державної реєстрації права власності
на таке майно. Право власності на
підприємство як єдиний майновий
комплекс, житловий будинок, будівлю,
споруду (їх окремі частини) може бути
зареєстровано незалежно від того, чи
зареєстровано право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розташовані. Право власності на
квартиру, житлове та нежитлове
приміщення може бути зареєстровано
незалежно від того, чи зареєстровано
право власності на житловий будинок,
будівлю, споруду (їх окремі частини), в
яких вони розташовані.
Згідно із ст. 19 Закону № 1952-IV, державна
реєстрація прав проводиться на
підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою. Державна реєстрація обтяжень
здійснюється на підставі: 1)
встановленої законом заборони
користування та/або розпорядження
нерухомим майном; 2) рішень судів, що
набрали законної сили; 3) постанови
органів досудового слідства,
державного виконавця про накладення
арешту на нерухоме майно; 4) накладення
заборони на відчуження нерухомого
майна нотаріусом; 5) рішення органу
місцевого самоврядування про
віднесення об'єктів нерухомого майна
до застарілого житлового фонду; 6) інших
актів відповідних державних органів та
посадових осіб згідно із законом; 7)
договорів, укладених у порядку,
встановленому законом.
Відповідно до п. 8 Порядку Для
проведення державної реєстрації прав
заявник подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові заяву,
форму та вимоги до заповнення якої
Згідно з п. 13 Порядку заявник подає
разом із заявою органові державної
реєстрації прав, нотаріусові необхідні
для державної реєстрації прав
документи, визначені цим Порядком, їх
копії, документ, що підтверджує
внесення плати за надання витягу з
Державного реєстру прав, та документ
про сплату державного мита.
Пунктом 15 порядку визначено, що під час
розгляду заяви і документів, що
додаються до неї, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та
зареєстрованими речовими правами на
нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема
щодо: 1) обов'язкового дотримання
письмової форми правочину та його
нотаріального посвідчення (у
встановлених законом випадках); 2)
повноважень заявника; 3) відомостей про
нерухоме майно, речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; 4) наявності обтяжень прав
на нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до закону; 5) наявності факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.
Відповідно до п. 37 Порядку документами,
що підтверджують виникнення, перехід
та припинення речових прав на нерухоме
майно, є: 1) укладений в установленому
законом порядку договір, предметом
якого є нерухоме майно, права щодо
якого підлягають державній реєстрації,
або речове право на нерухоме майно чи
його дублікат; 2) свідоцтво про право
власності на частку в спільному майні
подружжя в разі смерті одного з
подружжя, видане нотаріусом або
консульською установою України, чи
його дублікат; 3) свідоцтво про право на
спадщину, видане нотаріусом або
консульською установою України, чи
його дублікат; 4) видані нотаріусом
свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів (аукціонів) та
свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів (аукціонів), якщо
прилюдні торги (аукціони) не відбулися,
чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
державним реєстратором відповідно до
закону; 6) свідоцтво про право
власності, видане органом приватизації
наймачам житлових приміщень у
державному та комунальному житловому
фонді, чи його дублікат; 7) свідоцтво про
право власності на нерухоме майно чи
його дублікат, видані до 1 січня 2013 р.
органом місцевого самоврядування або
місцевою держадміністрацією; 8) рішення
про закріплення нерухомого майна на
праві оперативного управління чи
господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;
9) державний акт на право приватної
власності на землю, державний акт на
право власності на землю, державний акт
на право власності на земельну ділянку
або державний акт на право постійного
користування землею; 10) рішення суду, що
набрало законної сили, щодо права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно; 11) ухвала суду про
затвердження (визнання) мирової угоди;
12) заповіт, яким установлено сервітут
на нерухоме майно; 13) закон, яким
установлено сервітут на нерухоме
майно; 14) рішення уповноваженого
законом органу державної влади про
повернення об'єкта нерухомого майна
релігійній організації; 15) рішення
власника майна, уповноваженого ним
органу про передачу об'єкта нерухомого
майна з державної у комунальну
власність чи з комунальної у державну
власність або з приватної у державну чи
комунальну власність; 16) інші
документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.
З матеріалів справи вбачається, що між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в ході цивільного
спору про визначення порядку
користування домоволодінням та
розподілу земельної ділянки було
укладено мирову угоду від 15.02.2013, яка
затверджена та визнана ухвалою
Подільського районного суду міста
Києва від 15.02.2013 у справі №2-284/11.
Ухвалою Подільського районного суду
міста Києва від 15.02.2013 у справі №2-284/11
встановлено, що ОСОБА_1 виділено в
існуючій площі забудови в окреме
користування приміщення в будинку під
літерою «А» по АДРЕСА_1, що наближені до
Ѕ частини: веранду 1 площею 4,4 кв.м.;
коридор 1-1 площею 3,4 кв.м.; вбиральню 1-2
площею 0,9 кв.м., ванну 1-3 площею 2,5 кв.м.;
кухню 1-4 площею 8 кв.м.; житлову кімнату
1-5 площею 13,4 кв.м.; житлову кімнату 1-6
площею 18,3 кв.м.; житлову кімнату 1-7
площею13,9 кв.м.; кухню 1-8 площею 7,6 кв.м.,
ванну 1-9 площею 3,5 кв.м., Ѕ частину гаражу
ОСОБА_1 зобов'язується у термін до 28.03.2013
сплатити ОСОБА_5 8 000 грн. компенсації
вартості часток у домоволодінні.
ОСОБА_1 зобов'язується за власний
рахунок здійснити перобладнання
веранди 1 площею 4,4 кв.м. в буд «а»
зменшивши її по ширині на 0,6 м.
В подальшому, ухвалою Подільського
районного суду міста Києва від 28.02.2014 у
справі №2-284/11 виправлено описку
допущену в ухвалі Подільського
районного суду міста Києва від 15.02.2013 у
справі №2-284/11, зазначивши, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 прибудови та приміщення в
будинку під літ «А» та під літ «Б» по
АДРЕСА_1 відповідно виділяються в
окрему приватну власність.
На підставі зазначених ухвал
Подільського районного суду у місті
Києві, позивач звернувся до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві для
здійснення державної реєстрації права
власності на виділену в натурі частку
Також, позивачем було надано
декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації виготовлена на житловий
будинок (II поверх літ. "над А"), тамбур
(літ. "а"), тамбур (літ. "аі"), сарай (літ.
"Ж"), сарай (літ. "З"), сарай (літ. "К").
Пунктом 39 Порядку визначено, що для
проведення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно, яке
набувається у зв'язку з настанням або
ненастанням певної події, заявник, крім
документа, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення речових прав на
нерухоме майно, подає документ, що
підтверджує факт настання або
ненастання такої події.
Отже, твердження позивача, що державний
реєстратор не наділений
повноваженнями щодо витребування
документа, що підтверджує факт
настання або ненастання події, для
проведення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно, яке
набувається у зв'язку з настанням або
ненастанням певної події є
З матеріалів справи вбачається, що
вказаною ухвалою встановлено, що
ОСОБА_1 виділено в існуючій площі
забудови в окреме користування
відповідні приміщенні в буд. під літ. "А"
по АДРЕСА_1, що є І поверхом відповідно
до технічного паспорту на житловий
Також, технічним паспортом визначено
загальну площу веранди 2,4 кв.м, а в
ухвалі суду зазначено про належність
позивачу веранди площею 4,4 кв.м. вказана
умова про зобов'язання ОСОБА_1 щодо
здійснення переобладнання веранди 1,
площею 4,4 в буд. "А", зменшивши її по
ширині на 0,6 м., проте не надано доказу
виконання вказаної умови.
Крім того, позивачем не надано доказу
виконання вказаної ухвали в частині
сплатити ОСОБА_5 8 000 грн. компенсації
вартості часток у домоволодінні.
Згідно в п.4 ст. 24 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень" у
державній реєстрації права може бути
відмовлено в разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам та
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав,
документам, що їх посвідчують.
З огляду на викладене, суд вважає
обґрунтованим висновок відповідача, що
подані представником позивача
документи не відповідають вимогам та
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав,
документам, що їх посвідчують, що
відповідно до в п.4 ст. 24 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень", отже
позовні вимоги є необґрунтованими та
не підлягають задоволенню.
Необґрунтованість позовних вимог в
частині визнання протиправним та
скасування рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 16.04.2014 №12474296 як наслідок
вказує на необґрунтованість вимог в
частині зобов'язання провести державну
реєстрацію права власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі
заяви від 09.04.2014 №6185123 та доданих до неї
Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3
ст. 24 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень" відмова в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень не позбавляє заявника права
повторно звернутися із заявою для
державної реєстрації прав та їх
Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Зважаючи на вищенаведене, виходячи з
наявних матеріалів справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача не підлягають
На підставі викладеного, керуючись
статтями 11, 69, 70, 71, 128, 158-163, 172, 177, 179
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Відмовити в задоволенні позовних
Згідно ст.ст. 185-186 КАС України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі мають право оскаржити в
апеляційному порядку Постанову
повністю або частково. Скарга про
апеляційне оскарження подається
протягом 10 днів з дня проголошення,
скарга подається до апеляційного суду
через суд першої інстанції.
Згідно ст. 254 КАС України Постанова,
якщо інше не встановлено КАС України,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги.
Суддя