Справа № 2а-1195/09/1970
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2014 року м.
Київ К/9991/29974/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу

Приватного підприємства будівельної
компанії «Мегабуд-Т»

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27.04.2011

у справі №2-а-1195/09/1970

за позовом Приватного підприємства
будівельної компанії «Мегабуд-Т»

до Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 12.08.2009 позов
задоволено. Визнано нечинними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення Тернопільської
ОДПІ від 31.03.2009 №/0-20893, №/0-20894
та від 22.04.2009 №/0-25116, №/0-25115.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27.04.2011
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 12.08.2009
скасовано. Прийнято нову про відмову в
позові.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
позивача, у якій ставиться питання про
скасування рішення суду а апеляційної
інстанції та залишення в силі рішення
суду першої інстанції, з підстав
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Відповідачем проведено виїзну планову
документальну перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2007 по 31.12.2008, за результатом
якої складено акт № 2262 23 420/35069140 від
23.03.2009.

За висновками акта перевірки позивачем
допущено порушення вимог пп.7.2.3 п.7.2,
пп.7.4.1, 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п.5.1, пп. 5.2.1
п.5.2, пп. 5.3.1, 5.3.9 п.5.3 ст.5, пп.11.2.1 п.11.2 ст.11
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 31.03.2009
№/0-20893, яким донараховано податок
на додану вартість на суму 221180 грн. та
штрафні санкції в розмірі 110590 грн. та
№/0-20894, яким донараховано податок
на прибуток підприємств на суму 88012 грн.
та штрафні санкції в розмірі 73203,30 грн.

Крім того, на підставі акта перевірки
від 09.04.2009 №32303500/35069140 прийняті
податкові повідомлення-рішення
№/0-25115 про нарахування податку на
додану вартість на суму 230212 грн. та
штрафних санкцій на суму 115106 грн., а
також податкове повідомлення-рішення
№/0-25116, яким позивачу
донараховано податок на прибуток на
суму 287765 грн. та штрафні санкції в
розмірі 57553 грн.

Правила обчислення і сплати податку на
додану вартість визначені ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», а віднесення витрат
платника податку до валових ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакціях, що існували
на час виникнення спірних
правовідносин).

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 зазначеного
Закону встановлено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Згідно з пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Для цілей оподаткування платники
податків ведуть облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Водночас статтею 1 Закону України від
16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» визначено, що первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством або
сплати грошових коштів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено що між позивачем та ТОВ «БФ
«Спектор» було укладено наступні
договори підряду: від 29.01.2008 №29/01/08,
предметом якого є виконання
будівельно-монтажних робіт на
будівництві АЗС «Бережани АТП», від
11.02.2008 №11/02/08 предметом якого є демонтаж
існуючих будівель по вул.Федорова у
м.Львові, від 28.05.2008 №28/05/08, предметом
якого є виконання ряду
будівельно-монтажних робіт по
влаштуванню зовнішніх інженерних
мереж на будівництві заводу по
вул.С.Стрільців, 43 у с.Байківці
Тернопільського району; між позивачем
та ТОВ «БК «Стелла» укладено наступні
договори підряду: від 05.09.2008 №50908,
предметом якого є виконання
будівельно-монтажних робіт на
будівництві завод по вул.С.Стрільців, 43
в с.Байківці Тернопільського району,
від 24.10.2008 №241008, предметом якого є
реконструкція Тернопільської
виробничої бази ЗАТ компанія «Райз» в
с.Острів Тернопільського району
Тернопільської області, від 18.11.2008
№18112008, предметом якого є виконання
будівельно-монтажних робіт по
будівництву елементів елеватора, що в
с.Деренівка Теребовлянського району
Тернопільської області.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, обґрунтовував свої
висновки тим, що здійснення
господарських операцій за
вищенаведеними договорами
підтверджується відповідними
первинними документами, які надавались
до перевірки, а саме актами
приймання-передачі виконаних робіт,
податковими накладними, оплата
проведена в повному обсязі, на кінець
періоду, що перевірявся,
заборгованість перед контрагентами
відсутня. При цьому відповідачем,
всупереч вимог ст.ст.69, 70 КАС України не
доведено факту нікчемності договорів
підряду укладених позивачем з ТОВ «БФ
«Спектор» та ТОВ «УБК «Стелла», які на
час їх укладення були зареєстровані як
юридичні особи, перебували в ЄДРПОУ та
були платниками податку на додану
вартість.

У зв?язку з чим формування позивачем
валових витрат та податкового кредиту
за зазначеними господарськими
операціями здійснено з дотриманням
вимог податкового законодавства.

Безпідставними визнано судом першої
інстанції і висновки податкового
органу про відсутність у позивача
права на віднесення до складу валових
витрат коштів в сумі 25000 грн., сплачених
ПП ОСОБА_2 за надані послуги з перекладу
на німецьку мову договорів з ТОВ
«Людмила», реальність яких
підтверджено актом здачі приймання
виконаних робіт за листопад 2007 року, а
також за підтвердження того що
засновником ТОВ «Людмила» є громадянин
Німеччини, який не володіє українською
мовою. А також віднесення до складу
валових витрат у 1-му кварталі 2008 року
вартості отриманих послугу на суму 12720
грн. від ФОП ОСОБА_4 та в березні 2008 року
від ПП «Главк» на суму 3033 грн., з тих
підстав, що акти виконаних робіт не
містять об'єкта виконання послуг, угоди
та ідентифікації послуг, які містяться
в самих договорах про надання послуг
вищезазначеними контрагентами.

Однак, надання податковому органу
належним чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковий орган не
встановив та не довів, що відомості, які
містяться в цих документах, неповні,
недостовірні та (або) суперечливі, є
наслідком укладення нікчемних
правочинів або коли відомості
ґрунтуються на інших документах,
недійсність даних в яких установлена
судом.

Про необґрунтованість податкової
вигоди можуть також свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема про
наявність таких обставин: неможливість
реального здійснення платником
податків зазначених операцій з
урахуванням часу, місця знаходження
майна або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
виробництва товарів, виконання робіт
або послуг, нездійснення особою, яка
значиться виробником товару,
підприємницької діяльності;
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів; облік для цілей
оподаткування тільки тих
господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для такого виду
діяльності також потрібне здійснення й
обліку інших господарських операцій;
здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному платником податків
у документах обліку; відсутність
первинних документів обліку.

У зв?язку з чим слід погодитись з
висновками суду апеляційної інстанції,
про відсутність правових підстав для
формування позивачем валових витрат та
податкового кредиту за господарськими
операціями з ТОВ «БФ «Спектор» та ТОВ
«УБК «Стелла», оскільки останніми не
дотримано загальних вимог цивільного
законодавства в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків, з
огляду на відсутність необхідних умов
для здійснення основного виду
діяльності, трудових ресурсів,
основних фондів та обладнання,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів,
необхідних для виконання укладених
угод, що належно підтверджено, у т.ч.
повідомленнями податкових органів за
місцем реєстрації контрагентів,
Інспекції державного технічного
нагляду, Київського міського бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об?єкти
нерухомого майна, УДАІ ГУМВСУ у м.Києві.

Правильними є і висновки суду
апеляційної інстанції про відсутність
підстав для формування валових витрат
по операціям з СПД ОСОБА_4 та ПП «Главк»,
огляду на те, що позивачем не доведено,
що послуги були ним отримані та
використані у господарській
діяльності, оскільки з актів
прийому-передачі не вбачається, в якому
обсязі були виконані зазначені
послуги, у чому вони полягали, так само
як і не встановлено наявності
економічної доцільності витрат на
спірні послуги, а саме, доказів
направлення таких витрат на
максимізацію доходів чи мінімізацію
витрат, тобто на отримання прибутку в
цілому, що відповідає сутності
господарської діяльності.

Так само не надано суду доказів того, що
договори між позивачем та ТОВ
«Людмила» підлягали перекладу на
німецьку мову, а також, що такий
переклад підлягав здійсненню за
рахунок позивача, у зв?язку з чим
вартість послуг ПП ОСОБА_2 з перекладу в
сумі 25000 грн., не підлягає включенню до
складу валових витрат.

Доводи касаційної скарги правильності
висновків суду апеляційної інстанції
не спростовують та не можуть бути
підставою для його скасування з
наведених мотивів.

Відсутність у контрагентів реальної
можливості виконати передбачені
умовами договорів роботи, навіть за
наявності належно оформлених
первинних документів виключає
можливість для формування валових
витрат та податкового кредиту за
такими господарськими операціями.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що суд апеляційної інстанції не
допустив порушень норм матеріального
та процесуального права, які б давали
підстави для його скасування, а тому
касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства будівельної компанії
«Мегабуд-Т» відхилити, а постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від
27.04.2011залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун