Справа № 813/3874/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року
Справа №
876/12593/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г., Яворського
І.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Жовківському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
02.10.2013 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Магнат-РР» до
Державної податкової інспекції у
Жовківському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н
О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Магнат-РР»
звернулося в суд з адміністративним
позовом до ДПІ у Жовківському районі
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
17.09.2012 року за № та №.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що
податковим органом помилково зроблено
висновок щодо нереальності
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Будівельна компанія «АРС», ТОВ
«АРС Трейд», ТОВ «Лідерком», внаслідок
чого безпідставно збільшено податкове
зобов»язання з податку на додану
вартість та податку на прибуток. На
момент вчинення господарських
операцій відомості про вказаних
контрагентів знаходилися в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців та останні
були зареєстрованими платниками
податку на додану вартість. Валові
витрати та податковий кредит
сформовані відповідно до вимог п. 138.1, п.
138.2, п. 138.4 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.
198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України від 02.12.2010
р. №2755-УІ у зв'язку з придбанням товару
та робіт. При цьому понесені валові
витрати та сформований податковий
кредит підтверджуються первинними,
розрахунковими документами та
податковими накладними.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 02.10.2013 року
задоволено позовні вимоги, оскільки
суд погодився з наведеними позивачем
доводами в частині понесених валових
витрат та сформованого податкового
кредиту.

Зазначену постанову суду оскаржив
відповідач, який просить скасувати
дану постанову та прийняти нову про
відмову в задоволенні позову в повному
об»ємі.

При цьому апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги аналогічно
обґрунтуванням заперечень на позовні
вимоги та зазначає щодо неможливості
підтвердити факт виконання договірних
зобов»язань, оскільки у
підприємств-контрагентів позивача
відсутні трудові ресурси та виробничі
потужності, що виключає можливість
виконання взятих на себе зобов'язань
згідно укладених з позивачем
договорів, що стверджується актом
перевірки ДПІ у Печерському районі м.
Києва ДПС, від 20.09.2012 № 3792/22-9/37264634 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "БК "АРС" за вересень 2011року.
Окремо зазначає, висновки акту
перевірки підтверджуються також
інформацією, зібраною ДПС у
Хмельницькій області про придбання
фіктивних фірм, в тому числі ТОВ "БК
"АРС", ТОВ "АРС Трейд", ТОВ "Лідерком" в
ході розслідування кримінальної
справи № 41/0279 по обвинуваченню ОСОБА_1 у
вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.
27, ч.2 ст. 205 КК України.

Апелянт вважає перевіркою доведеним,
що укладення договорів спрямовано на
здійснення операцій з отримання
податкової вигоди з метою штучного
формування податкового кредиту та
валових витрат.

Враховуючи те, що цю справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, а усі особи, які беруть участь
у справі, у судове засідання не прибули,
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
апеляційний розгляд проведено у
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що в задоволенні
апеляційної скарги необхідно
відмовити з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Магнат-РР» 02.09.2004
року зареєстровано Жовківською
районною державною адміністрацією та
06.09.2004 року взято на податковий облік і
на момент проведення перевірки
знаходиться на обліку в ДПІ у
Жовківському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області та було платником податку на
додану вартість.

Працівниками податкового органу в
період з 18.03.2013 року по 22.03.2013 року
проведено позапланову невиїзну
перевірку ТОВ «Магнат-РР» з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль при
взаєморозрахунках з ТОВ «Будівельна
компанія «АРС», ТОВ «АРС Трейд», ТОВ
«Лідерком» за 2009-2011 роках.

12.03.2013 року за результатами перевірки
складено акт перевірки №437/22-00/33087083,
яким встановлено порушення
підприємством вимог п. 138.1, п. 138.2, ст. 138,
пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6
ст. 198 ПК України від 02.12.2010 р. №2755-УІ , в
результаті чого підприємством
занижено податок на прибуток в сумі 24993
грн., та занижено податок на додану
вартість на загальну суму 21733 грн.

Податковим органом 30.04.2013 року винесено
податкові повідомлення-рішення №
про збільшення грошового зобов'язання
за платежем податок на прибуток в сумі
37489,50 грн., в тому числі за основним
платежем - 24993 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями - 12496,50 грн.;
№ про збільшення грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в сумі 32599,50 грн., в тому
числі за основним платежем - 21733 грн. та
штрафною (фінансовою) санкцією 10866,50
грн.

Між сторонами немає спору щодо змісту
та форми первинних документів, які є у
справі та досліджувалися під час
перевірки та під час судового розгляду.
Водночас, відповідач заперечує сам
факт (реальність) здійснення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Будівельна компанія «АРС», ТОВ
«АРС Трейд», ТОВ «Лідерком».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з наступного.

Податкові зобовязання з податку на
прибуток підприємства визначені
внаслідок порушення, на думку
відповідача, п. 138.1, п. 138.2, ст. 138, пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 ПК України від 02.12.2010 р.
№2755-УІ, в результаті чого
підприємством занижено податок на
прибуток в сумі 24993 грн.

Відповідно до п.138.1, 138.1.1. ст. 138 ПК
України від 02.12.2010 року №2755-УІ витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються, зокрема, із
витрат операційної діяльності. Витрати
операційної діяльності включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Також відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК
України від 02.12.2010 року №2755-УІ витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг (п.138.4
ст. 138).

Відповідно до п.139.1.9 ст. 139 ПК України
від 02.12.2010 року №2755-УІ не включаються до
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Податкові зобовязання з податку на
додану вартість визначені внаслідок
порушення підприємством, на думку
відповідача, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198 ПК
України від 02.12.2010 р. №2755-У, в результаті
чого підприємством занижено податок на
додану вартість на загальну суму 21733
грн.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України від
02.12.2010 р. №2755-У, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.2 ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковими накладними.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11 ст. 201
ПК України). У разі якщо на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, які попередньо віднесені до
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Як наслідок, слід зазначити, що
необхідною умовою для віднесення
платником податку на додану вартість
до податкового кредиту звітного
періоду сум податку на додану вартість,
включених в ціну придбаних товарів
(послуг), є факт придбання таких товарів
(послуг) з метою їх використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності такої особи -
платника.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Виходячи з вимог Закону України від
16.07.1999 р. № 996-ХIV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» обґрунтування відображення
господарських операцій в податковому
обліку здійснюється на підставі даних
бухгалтерського обліку.

Аналізуючи приписи ст.ст.2, 3, 8, 9 Закону
України від 16.07.1999 р. № 996-ХIV необхідно
вказати, що господарські операції
повинні підтверджуватися належними
первинними документами і лише ті
документи, які відповідають вимогам,
можуть бути визнані допустимими
засобами доказування відповідної
господарської операції. У протилежному
випадку є обґрунтовані підстави для
висновку про відсутність самої
господарської операції.

Одночасно необхідно зазначити, що
надання податковому органу належним
чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди (бюджетного
відшкодування з бюджету) є підставою
для її одержання, якщо податковим
органом не встановлено та не доведено,
що відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних в яких
установлена судом.

Враховуючи підстави позову та
заперечень, спір виник щодо реальності
господарських операцій між позивачем
та контрагентами. Податковий орган
вважає, що контрагенти не спроможні
надавати послуги визначені в
договорах, а тому господарські
операції вважає безтоварними.

Суд першої інстанції встановив і це
стверджується матеріалами справи, що у
позивача у господарському віданні є
будівлі майстерні загальною площею
1927,9 м.кв. у м. Львові по вул. Городоцькій
367/2.

У зв'язку з виробничою необхідністю
реконструкції трансформаторної
підстанції позивачем придбано у ТОВ
"АРС Трейд" ізолятор прохідний, у ТОВ
"Будівельна компанія "АРС" комірки,
наконечник, трансформатор, що
підтверджується видатковими
накладними, податковими накладними
виписками з рахунку про перерахування
коштів, картками бухгалтерських
рахунків.

На електромонтажні роботи по
реконструкції трансформаторної
підстанції позивачем 28.09.2011 року
укладено з ТОВ "Лідерком" договір №87/11,
про виконання робіт сторонами складено
акт і позивачем отримано належним
чином оформлену податкову накладну.
Також у ТОВ "Лідерком" позивачем
придбано трансформаторне масло, що
підтверджується видатковими та
податковими накладними, випискою з
рахунку про перерахування коштів,
карткою бухгалтерського рахунку.

В основу висновку про порушення
законодавства позивачем, ДПІ поклало
інформацію, зібрану СВ ПМ ДПС у
Хмельницькій області в ході
розслідування кримінальної справи №
41/0279 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні
злочинів, передбачених ч.5 ст. 27, ч.2 ст.
205, ч.5 ст. 27, ч.5 ст. 212 КК України стосовно
створення ТОВ «Будівельна компанія
«АРС», ТОВ «АРС Трейд», ТОВ «Лідерком».

Однак, суд першої інстанції підставно
критично віднісся до наведених
доказів, ДПІ, при цьому зазначаючи
наступне.

Частиною 4 статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

При цьому, відповідно до ч.4 ст.72 КАС
України саме вирок суду в кримінальній
справі або постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

За змістом статті 72 КАС України,
відповідно до буквального тлумачення
зазначеної норми, преюдиційними
обставинами, що звільнені від
доказування, є обставини, встановлені
безпосередньо: 1) або вироком у
кримінальній справі; 2) або постановою
про адміністративний проступок.

Одночасно необхідно зазначити, що
постановою від 22.10.2012 року закрито
кримінальну справу №41/0279 в частині
пред'явленого обвинувачення ОСОБА_1 за
відсутністю в його діях складу злочину,
передбаченого ч.5 ст.27 ч.2 ст. 205 КК
України.

Відповідно, обставина, в даному
випадку, відсутності об'єктів
оподаткування, через призму
непричетності ОСОБА_1 до фактичної
діяльності ТОВ «Будівельна компанія
«АРС», ТОВ «АРС Трейд», ТОВ «Лідерком»,
що встановлена в інших процесуальних
актах, як то наведених вище, не
сприймається судом як обов'язкова,
відповідно до частини четвертої статті
72 КАС України.

Також, суд відхиляє покликання ДПІ на
дані аналізу податкової звітності, АІС
про відсутність транспортних засобів,
приміщень, трудових та інших
виробничих ресурсів у контрагентів,
оскільки відповідач не довів, які саме
трудові ресурси та основні засоби
необхідні для виконання договорів, а
також не довів, хто саме поставляв ці
товари, якщо не зазначені підприємства,
і на яких умовах, якщо не на тих, які
передбачені відповідними договорами.
Крім того, це не свідчить про не
спроможність виконання господарських
зобовязань.

Разом з тим, що стосується позивача, то
податковий орган взагалі не
висловлював сумнівів в його не
спроможності виконувати господарські
операції.

Відповідно до ч.3 ст. 18 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців" від
15.05.2003р. №755-ІV якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

На момент вчинення господарських
операцій позивачем з ТОВ «Будівельна
компанія «АРС», ТОВ «АРС Трейд», ТОВ
«Лідерком» відомості про зазначених
контрагентів знаходилися в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців. Вказані
обставини не заперечуються податковим
органом в акті перевірки і під час
розгляду судової справи по суті.

Також на момент вчинення оспорюваних
господарських операцій контрагенти
позивача були в установленому порядку
зареєстрованими платником податку на
додану вартість з правом складання
податкових накладних.

Водночас, у разі доведення вироком суду
події злочину і вини посадових осіб під
час здійснення господарських операцій
з ТОВ «Магнат-РР», податковий орган
може вимагати перегляду судового
рішення за нововиявленими обставинами.
На даний момент, достовірних фактів,
які б не викликали сумніву в суду в
реальності придбання товару, їх
поставки та робіт немає.

Проаналізувавши зазначене суд вважає,
що наведені в акті перевірки дані щодо
ТОВ «Будівельна компанія «АРС», ТОВ
«АРС Трейд», ТОВ «Лідерком» є
субєктивним припущенням податкового
органу про неможливість здійснювати
господарські операції з ТОВ
«Магнат-РР».

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги в спосіб, визначений
ст.162 КАС України, оскільки відповідач
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатні та беззаперечні докази в
обгрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, та не
довів правомірність прийнятих рішень.

В зв'язку з цим, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції при вирішенні даної справи
всебічно, повно та об'єктивно встановив
обставини справи, дослідив та оцінив
всі докази, які містяться в матеріалах
справи.

З огляду на таке, наведені в
апеляційній скарзі доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду -без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. 160, ст.197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200,
ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекція у Жовківському
районі Головного управління
Міндоходів у Львівській області -
залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 02.10.2013 року
у справі №813/3874/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П.Сапіга

Судді:
Н.Г. Левицька

І.О. Яворський