Справа № 826/8608/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/8608/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 серпня 2014 року № 826/8608/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Айдхімпром"

до

Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві

про

скасуання рішення, зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Айдхімпром» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, про: визнання протиправним рішення від 12.06.2014 №247 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, відновлення позивачу реєстрації платника податку на додану вартість; визнання протиправними дій щодо проведення зустрічної звірки за результатом якої складено довідку від 13.06.2014 №301/26-56-22-01-05/39065767 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Айдхімпром» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.03.2014 по 30.04.2014 та внесення до бази даних «Податковий блок» інформації на підставі вказаної довідки; зобов’язання вилучити з інформаційних баз даних податкових органів довідки від 13.06.2014 №301/26-56-22-01-05/39065767; зобов’язання утриматись від використання та поширення довідки від 13.06.2014 №301/26-56-22-01-05/39065767; зобов’язання відновити в електронній базі даних «Податковий блок» суми податкового кредиту та суми податкових зобов’язань, які позивач включив до податкових декларацій з податку на додану вартість за період з 01.03.2014 по 30.04.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване рішення є безпідставним, оскільки в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців відсутній запис про відсутність позивача за її місцезнаходженням, навпаки статус відомостей про юридичну особу: підтверджено.

Крім того, позивач зазначає, що в даному випадку податковим органом звірка фактично не проводилась, запит про надання інформації та підтверджуючих матеріалів позивачу не направлявся, у зв’язку з чим податковим органом безпідставно зроблено висновок про формування позивачем показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених документами.

Відповідач - Державна податкова інспекція у Подільському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві – заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні за згодою сторін відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві згідно п. 73.5 ст. 73 Податкового кодексу України вчинено заходи з метою проведення зустрічної звірки ТОВ «Айдхімпром» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.03.2014 по 30.04.2014, за результатом якої складено довідку від 13.06.2014 №301/26-56-22-01-05/39065767 (далі – довідка).

Як вбачається зі змісту довідки податковий орган вказує на неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Айдхімпром» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.03.2014 по 30.04.2014 та встановлення порушення ч. 5 ст. 203, ч. 1, 2 ст. 215, ст. 216 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, здійснених ТОВ «Айдхімпром» при придбання та продажу товарів (послуг) та відсутність об’єктів оподаткування при придбанні та продажу товарів (послуг) за період з 01.03.2014 по 30.04.2014.

На підставі викладеного податковий орган дійшов висновку про відсутність реального здійснення господарських операцій на суму податкового зобов’язання 912 122 по взаємовідносинам із контрагентами/покупцями за період з 01.03.2014 по 30.04.2014 та податкового кредиту на суму 4416789 грн. по взаємовідносинам із контрагентами/постачальниками за період з 01.03.2014 по 30.04.2014.

Також, податковим органом складено акт від 13.06.2014 №48 перевірки місцезнаходження суб’єкта підприємницької діяльності за податковою адресою.

Крім того, податковим органом прийнято рішення від 12.06.2014 №247 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість відповідно до п. ж п. 184.1 ст. 181 Податкового кодексу України.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п.20.1.4. п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 73.5 статті 73 Податкового кодексу України передбачено, що з метою отримання податкової інформації органи державної податкової служби мають право проводити зустрічні звірки даних суб’єктів господарювання щодо платника податків.

Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб’єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з’ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб’єкту господарювання у десятиденний термін.

Механізм проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок визначає Порядок проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1232 (далі по тексту - Порядок).

Відповідно до пунктів 2-4 Порядку зустрічні звірки проводяться у суб’єктів господарювання, щодо здійснення операцій з якими під час перевірки платника податків та зборів виникають сумніви стосовно факту здійснення таких операцій або якщо існують розбіжності задекларованих у деклараціях з податку на додану вартість показників податкового кредиту та податкових зобов’язань.

З метою проведення зустрічної звірки орган державної податкової служби (ініціатор) надсилає органу державної податкової служби (виконавцю), на обліку в якому перебуває суб’єкт господарювання, запит про проведення зустрічної звірки для підтвердження отриманих від платника податків та зборів даних.

Зустрічна звірка може бути проведена органом державної податкової служби (ініціатором) самостійно у разі, коли суб’єкт господарювання перебуває на обліку в тому ж органі державної податкової служби, в якому перебуває платник податків, або в межах одного населеного пункту.

Орган державної податкової служби (виконавець), який проводить зустрічну звірку, складає довідку за наявності інформації, для отримання якої надіслано запит органом державної податкової служби (ініціатором), та її документального підтвердження. У разі відсутності запитуваної органом державної податкової служби (ініціатором) інформації орган державної податкової служби (виконавець) надсилає завірений печаткою запит про подання інформації та її документального підтвердження суб’єкту господарювання за його адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) рекомендованим листом з повідомленням про вручення чи особисто вручає суб’єкту господарювання або його законному чи уповноваженому представникові під розписку.

Згідно з пунктом 6 Порядку визначено, що у разі отримання від суб’єкта господарювання інформації, визначеної у запиті, та її документального підтвердження (протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження суб’єкту господарювання запиту) орган державної податкової служби проводить зустрічну звірку.

Відповідно до пункту 7 Порядку визначено, що за результатами проведеної зустрічної звірки складається довідка, яка підписується суб’єктом господарювання (законним чи уповноваженим представником) і посадовими особами органу державної податкової служби та особисто вручається суб’єкту господарювання або його законному чи уповноваженому представникові під розписку або надсилається суб’єкту господарювання за його адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) рекомендованим листом із повідомленням про вручення.

З аналізу вимог п. 73.5 ст. 73 Податкового кодексу України, Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженої Кабінетом Міністрів України № 1232 від 27.12.2010 року, Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених Наказом ДПА України № 236 від 22.04.2011 року, суд вбачає, що зустрічна звірка проводиться лише з питань взаємовідносин з певним платником податків (відносно якого проводиться основна перевірка, в ході якої виникає необхідність ініціювання зустрічної звірки) та лише у разі наявності у розпорядженні податкового органу первинних документів або отримання від суб'єкта господарювання інформації, визначеної у запиті.

З метою впровадження єдиного порядку направлення запитів на проведення зустрічних звірок, а також оформлення, передачі та накопичення матеріалів зустрічних звірок органами державної податкової служби наказом Державної податкової адміністрації України № 236 від 22 квітня 2011 року, затверджено Методичні рекомендації щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок (далі - Методичні рекомендації).

Суд також звертає увагу, що складання податковим органом акта про неможливість проведення зустрічної звірки (у разі неподання платником податків інформації, визначеної у запиті, та її документального підтвердження) здійснюється виключно у разі дотримання податковим органом законодавчо визначеної процедури інформування такого платника податків про необхідність подання інформації та її документального підтвердження шляхом надіслання рекомендованим поштовим відправленням або вручення під розписку відповідного запиту.

В матеріалах справи наявна копія запиту від 13.06.2014 № 5276/10/26-56-22-01-12 про надання інформації та її документального підтвердження.

Отже, запит про надання інформації складено в день складання довідки від 13.06.2014 №301/26-56-22-01-05/39065767 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Айдхімпром», податковим органом не вчинялись дії .

Разом з тим, у межах спірних правовідносин фактично податковим органом зустрічної звірки ТОВ “Айдхімпром” не проведено, дії по співставленню даних первинних бухгалтерських та інших документів позивача не здійснено.

Так, в довідці податковий орган вказує на відсутність первинних бухгалтерських документів ТОВ «Айдхімпром» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків.

Проте, позивачем надано суду належним чином завірені копії договорів та складених у ході їх виконання видаткових та податкових накладених, актів здачі-прийняття робіт, актів звірки взаєморозрахунків, які долучені до матеріалів справи.

З огляду на викладене твердження відповідача про відсутність первинних бухгалтерських документів за звіряє мий період спростовується наявними матеріалами.

В довідці про неможливість проведення зустрічної звірки зазначено про те, що правочини, укладені ТОВ «Айдхімпром» з постачальниками та покупцями, здійснені без мети настання реальних наслідків та є нікчемними.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно частини першої статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно з частиною другою статті 228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Частина третя цієї статті визначає, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Відповідно до частин першої та другої статті 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Наведені норми вказують, що питання недійсності правочинів, не спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, тобто фіктивних, та правочинів, що не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, тобто нікчемних, вирішується виключно судом.

Відповідного рішення суду про визнання недійсними правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами (покупцями і постачальниками), матеріали справи не містять.

У свою чергу органи державної податкової служби не наділені повноваженнями визнавати нікчемними та фіктивними правочини, укладені між суб’єктами господарювання та роботи відповідні висновки в актах перевірок чи актах про неможливість проведення зустрічної звірки.

Крім того, для застосування санкцій, передбачених статтею 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків чи з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати контрагентами до бюджету.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до частин першої та четвертої статті 70 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідачем не наведено, а судом не встановлено підстав для визнання нікчемними правочинів, укладених в межах спірних правовідносин між позивачем та контрагентами-покупцями, а матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що зазначені правочини є такими, що порушують публічний порядок чи спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

За таких підстав, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що висновки довідки про неможливість проведення зустрічної звірки про нікчемність правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами, і не спрямованість таких правочинів на настання реальних наслідків, є помилковими, не підтверджуються документально та виходять за межі повноважень відповідача.

Вказане на думку суду свідчить про протиправність дій щодо проведення зустрічної звірки за результатом якої складено довідку від 13.06.2014 №301/26-56-22-01-05/39065767 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Айдхімпром» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.03.2014 по 30.04.2014 та є підставою для задоволення позовних вимог у вказаній частині.

Суд, зважаючи, що акти перевірки є одним із джерел податкової інформації, зазначає, що інформація, що міститься в актах перевірок, використовується контролюючими органами виключно в порядку ст. 74 ПК України.

Враховуючи, що судом встановлено, що висновки довідки про неможливість проведення зустрічної звірки про нікчемність правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами, і не спрямованість таких правочинів на настання реальних наслідків, є помилковими, не підтверджуються документально, суд вважає наявними підстави для зобов’язання відповідача утриматись від використання та поширення іншим органам Міністерства доходів і зборів України довідки від 13.06.2014 №301/26-56-22-01-05/39065767 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Айдхімпром» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.03.2014 по 30.04.2014.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій щодо внесення до бази даних «Податковий блок» інформації на підставі довідки та зобов’язання відповідача вилучити з АІС “Податковий блок”, інформацію, внесену на підставі довідки про неможливість проведення зустрічної звірки та відновити в цій базі задекларовані дані податкової звітності, суд керується наступним.

Відповідно до висновків довідки про неможливість проведення зустрічної звірки, наданих відповідачем пояснень та витягу з АІС “Податковий блок” судом встановлено, що інформацію довідки про неможливість проведення зустрічної звірки відповідач вніс до інформаційної системи “Податковий блок”, зокрема інформацію в частині зменшення обсягів податкових зобов’язань та податкового кредиту з податку на додану вартість ТОВ “Айдхімпром” за період з 01.03.2014 по 30.04.2014.

Наведене, на думку суду, фактично свідчить, що відповідач змінив дані, задекларовані позивачем у податкових деклараціях з податку на додану вартість за березень, квітень 2014 року, що суперечить загальним засадам оподаткування та нормам Податкового кодексу України.

Податковий орган, як контролюючий орган, може змінити задекларовані платником податків дані податкової звітності лише шляхом визначення суми грошових зобов’язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від’ємного значення об’єкта оподаткування податком на прибуток або від’ємного значення суми податку на додану вартість, у випадках, передбачених пунктом 54.3 статті 54 Податкового кодексу України.

З урахуванням того, що висновки довідки про неможливість проведення зустрічної звірки не можуть бути підставою для внесення змін до податкової звітності з податку на додану вартість, та, оскільки в автоматизованій інформаційній системі “Податковий блок” підлягають відображенню виключно задекларовані платником податку у податкових деклараціях показники податкових зобов’язань та податкового кредиту з податку на додану вартість, суд приходить до висновку, про протиправність дій податкового органу у вказаній частині та зобов’язання вилучити з інформаційної системи “Податковий блок” інформацію, внесену на підставі довідки про неможливість проведення зустрічної звірки, та відновити в цій інформаційній системі інформацію про задекларовані ТОВ “Айдхімпром” показники у податковій декларації з податку на додану вартість за березень, квітень 2014 року.

Таким чином позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про визнання протиправним та скасування рішення визнання протиправним рішення від 12.06.2014 №247 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, відновлення позивачу реєстрації платника податку на додану вартість суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, відповідачем прийнято рішення від 12.06.2014 №247 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість відповідно до п. ж п. 184.1 ст. 181 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту "ж" пункту 184.1 статті 184 розділу V Податкового кодексу України анулювання реєстрації особи як платника ПДВ відбувається у разі, якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців наявний запис про:

- відсутність юридичної особи або фізичної особи за її місцезнаходженням (місцем проживання);

- відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу.

Порядок внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням або запису про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу визначено статтею 19 Закону України від 15.05.2003 р. N 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (надалі - Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців"). Згідно з нормами цієї статті зазначені записи вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за ініціативою державного реєстратора або за ініціативою органу державної податкової служби.

Відповідно до частини одинадцятої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" юридична особа зобов'язана подавати (надсилати) щороку протягом місяця, що настає за датою державної реєстрації, починаючи з наступного року, державному реєстратору для підтвердження відомостей про юридичну особу реєстраційну картку про підтвердження відомостей про юридичну особу.

У разі ненадходження в установлений строк реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу державний реєстратор зобов'язаний надіслати рекомендованим листом протягом 5 робочих днів з дати, встановленої для подання реєстраційної картки, юридичній особі повідомлення щодо необхідності подання державному реєстратору зазначеної реєстраційної картки.

У разі неподання юридичною особою протягом місяця з дати надходження їй відповідного повідомлення реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність підтвердження зазначених відомостей датою, яка встановлена для чергового подання реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу.

Якщо державному реєстратору повернуто рекомендованого листа, державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням.

З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців міститься інформація щодо місцезнаходження юридичної особи. Підставами для внесення відомостей про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням є: ненадання реєстраційної картки державному реєстратору про підтвердження відомостей про юридичну особу (ініціатива державного реєстратора) або ініціатива податкового органу.

У разі неможливості вручення платнику податків довідки, свідоцтва, листа чи будь-якого іншого документа, направленого органом державної податкової служби, у зв'язку з відсутністю платника податків за місцезнаходженням (місцем проживання) замість акта перевірки місцезнаходження (місця проживання) платника податків оформляється довідка про неможливість вручення документа платнику податків із зазначенням причин та додаванням відповідних документів (за наявності). Заміна акта довідкою не проводиться, якщо іншими нормативно-правовими актами передбачено складання акта.

Акт перевірки місцезнаходження платника податків або довідка про неможливість вручення документа платнику податків не складається працівниками органів державної податкової служби, якщо до Єдиного державного реєстру внесено запис про відсутність платника податків за місцезнаходженням.

Щодо кожного платника податків, стосовно якого виявлена відсутність його за місцезнаходженням (місцем проживання) та нез'ясоване його фактичне місцезнаходження (місце проживання), підрозділ органу державної податкової служби, який з'ясував зазначений факт, готує та передає підрозділам податкової міліції запит на встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків за встановленою формою.

Якщо за результатами заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи підрозділами податкової міліції буде підтверджено відсутність такої особи за місцезнаходженням або встановлено, що фактичне місцезнаходження юридичної особи не відповідає зареєстрованому місцезнаходженню, керівник (заступник керівника) органу державної податкової служби приймає рішення про направлення до відповідного державного реєстратора повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за ф. N 18-ОПП (додаток 24) для вжиття заходів, передбачених частиною дванадцятою статті 19 Закону.

З матеріалів справи вбачається, що податковим органом складено акт від 13.06.2014 №48 перевірки місцезнаходження суб’єкта підприємницької діяльності за податковою адресою, яким зафіксовано, що позивач за місцем реєстрації не знаходиться.

Проте, в матеріалах справи відсутні відомості щодо вчинення податковим органом заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи підрозділами податкової міліції.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази прийняття податковим органом рішення про направлення до відповідного державного реєстратора повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за ф. N 18-ОПП (додаток 24) для вжиття заходів, передбачених частиною дванадцятою статті 19 Закону.

Також, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 12.06.2014 у Реєстрі відсутній запис про відсутність позивача за його місцезнаходженням або запис про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу.

Отже, відповідачем не надано належних доказів щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про відсутність позивача за його місцезнаходженням або запису про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу суду не надано, а отже висновки про відсутність позивача за місцезнаходженням є необґрунтованими, що свідчить про протиправність рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ “Айдхімпром” від 12.06.2014 №247 та є підставою для його скасування.

Разом з тим, з метою захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов’язати Державну податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві відновити реєстрацію ТОВ “Айдхімпром” як платника податку на додану вартість з дати його анулювання.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність дій по проведенню документальної позапланової невиїзної перевірки у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, однак, виходячи з формулювання позовних вимог та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ “Айдхімпром” підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 12.06.2014 №247.

3. Зобов’язати Державну податкову інспекцію у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві відновити товариству з обмеженою відповідальністю «Айдхімпром» реєстрацію платника податку на додану вартість.

7. Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі міста Києва ГУ Міністерства податків і зборів України у місті Києві відновити в електронній базі даних «Податковий блок» інформацію про задекларовані ТОВ “Айдхімпром» показники у податкових деклараціях з податку на додану вартість за період з 01.03.2014 по 30.04.2014.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.І. Келеберда