Справа № 826/14931/13-а
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Амельохін
Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
У Х В А Л А

Іменем України

23 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Чаку Є.В.,

суддів:
Мєзєнцева Є.І., Файдюка
В.В.

за участю секретаря
Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
апеляційну скаргу Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників податків на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 07 листопада 2013
року у справі за адміністративним
позовом приватного акціонерного
товариства «Київстар» до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
податків про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство
«Київстар» (далі по тексту - позивач)
звернулося до суду з позовом до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
податків (далі по тексту - відповідач)
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 04.07.2013 року №
, № , № , № , №
, № .

Окружний адміністративний суд міста
Києва своєю постановою від 07 листопада
2013 року адміністративний позов
задовольнив.

Не погоджуючись з судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 07 листопада 2013
року та постановити нову про відмову в
задоволенні адміністративного позову.
На думку апелянта, зазначену постанову
суду прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та дослідивши докази, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
підлягає залишенню без змін, з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням № 1 від 23.04.2013 року акціонера
ПАТ «Українські радіосистеми» - ПАТ
«Київстар», на підставі ст. 49 Закону
України «Про акціонерні товариства»,
припинено ПАТ «Українські
радіосистеми» шляхом приєднання до ПАТ
«Київстар» (позивача у справі) із
переданням останньому всього майна,
прав і обов'язків як правонаступнику,
згідно із передавальним актом.

Рішенням № 3 від 23.07.2013 року акціонера
ПАТ «Українські радіосистеми» - ПАТ
«Київстар», на підставі ст.49 Закону
України «Про акціонерні товариства»,
затверджений передавальний акт ПрАТ
«Українські радіосистеми».

Згідно довідки відповідача про
відсутність заборгованості із сплати
податків, зборів від 30.07.2013 року №
5002485, станом на дату реєстрації
даної довідки у платника податків -
ПрАТ «Українські радіосистеми»
відсутні грошові зобов'язання та
податковий борг.

Відповідачем, у зв'язку з надходженням
інформації з ЄДР про «внесення до ЄДР
запису про рішення акціонера ПрАТ
«Київстар» від 23.04.2013 року № 1 про
припинення діяльності ПрАТ
«Українські радіосистеми» шляхом
приєднання до ПрАТ «Київстар» із
приєднанням всього майна, прав і
обов'язків як правонаступнику,
проведена позапланова виїзна
перевірка ПрАТ «Українські
радіосистеми» з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.07.2010 року по 14.05.2013 року,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2010 року по 14.05.2013 року.

За результатами перевірки
відповідачем складено акт від 26.06.2013
року № 757/42-10/23151188.

У зв'язку з виявленими порушеннями,
зафіксованими в акті перевірки ПрАТ
«Українські радіосистеми» від 26.06.2013
року № 757/42-10/23151188, відповідачем
прийняті відносно ПрАТ «Українські
радіосистеми» податкові
повідомлення-рішення:

від 04.07.2013 року № , яким ПрАТ
«Українські радіосистеми» збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток іноземних юридичних осіб в
розмірі 461 720,00 грн. і застосовані
штрафні (фінансові) санкції в розмірі 51
819,00 грн.;

від 04.07.2013 року № , яким ПрАТ
«Українські радіосистеми» збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб в розмірі 154 435,32
грн. і застосовані штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 31 832,50 грн.

від 04.07.2013 року № , яким ПрАТ
«Українські радіосистеми» збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі 3 579 894,00
грн. і застосовані штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 846 453,00 грн.;

від 04.07.2013 року № , яким ПрАТ
«Українські радіосистеми» зменшено
суму бюджетного відшкодування (у тому
числі заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з податку на додану вартість
у розмірі 723 635,00 грн. і застосовані
штрафні (фінансові) санкції в сумі 180
909,00 грн.;

від 04.07.2013 року № , яким ПрАТ
«Українські радіосистеми» зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість за травень
2013 року у розмірі 14 214 089,00 грн.;

від 04.07.2013 року № , яким ПрАТ
«Українські радіосистеми» зменшено
суму від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 284 072 649,00 грн.;

Враховуючи, що позивач є
правонаступником ПрАТ «Українські
радіосистеми», він звернувся до суду з
відповідним адміністративним позовом
для захисту своїх прав.

З приводу даних спірних правовідносин,
колегія суддів апеляційної інстанції
звертає увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
визначене оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням від 04.07.2013 року
№ грошове зобов'язання ПрАТ
«Українські радіосистеми» з податку на
додану вартість у розмірі 3 579 894,00 грн.
та штрафні (фінансові) санкції у
розмірі 846 453,00 грн. сплачені позивачем у
повному обсязі, що підтверджується
платіжним дорученням № 11645 від 04.07.2013
року на загальну суму 4 426 347,00 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що у
зв'язку з погашенням позивачем
відповідного грошового зобов'язання з
податку на додану вартість,
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 04.07.2013 року №
підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про скасування
податкових повідомлень-рішень від
04.07.2013 року № , № , № , №
, № суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

До суми зменшення від'ємного значення
об'єкта оподаткування з податку на
прибуток за податковим
повідомленням-рішенням форми «П» №
від 04.07.2013 року увійшли суми
сформовані по господарським операціям
позивача із ПрАТ «МТС Україна» - за 2010
рік та за перший квартал 2011 року на суму
59 459 541,00 грн., ТОВ «Астеліт» - за
третій квартал 2011 року на суму 10 403
322,00 грн., ПрАТ «Київстар Дж. Ес. Ем.» - за
четвертий квартал 2010 року та 2 квартал
2012 року на суму 214 209 786,00 грн.

Стосовно відображення позивачем в
бухгалтерському та податковому обліку
за 2010 та 2011 роки доходів і витрат,
пов'язаних з фактичним пропуском
трафіку між телекомунікаційними
мережами, що належать позивачу та ПрАТ
«МТС Україна», слід зазначити наступне.

Рішенням Національного комітету
радіозв'зку України від 04.02.2010 року № 52
встановлено розрахунок такс за послуги
доступу до телекомунікаційних мереж
операторів, що займають монопольне
(домінуюче) становище на ринку
телекомунікаційних послуг, але станом
на момент прийняття зазначеного
рішення, не існувало чинного
розпорядження Антимонопольного
комітету України, яким ПрАТ
«Українські радіосистеми», ПрАТ «МТС
Україна», ТОВ «Астеліт» визнані такими,
що займали монопольне (домінуюче)
становище на ринку рухомого
(мобільного) зв'язку України. Відтак,
рішення від 04.02.2010 року № 52 не підлягало
застосуванню по взаєморозрахунках за
послуги доступу до телекомунікаційних
мереж між даними суб'єктами
господарювання.

Оскільки ПрАТ «Українські
радіосистеми» та ПрАТ «МТС Україна»,
ТОВ «Астеліт» не дійшли взаємної згоди
стосовно істотних умов договору про
взаємоз'єднання, то протягом 2010-2012 рр.
вони тільки обмінювалися пропозиціями
укласти договір про взаємоз'єднання.

Між позивачем та ПрАТ «МТС Україна»,
ТОВ «Астеліт» існували зустрічні
судові спори в порядку господарського
судочинства у господарському суді
міста Києва, а саме: у справі № 56/398 із
ПрАТ «МТС Україна» про врегулювання
розбіжностей, що виникли при укладені
договору, у справі № 4/227 із ТОВ
«Астеліт» про спонукання до укладення
договорів. Сторони здійснювали дії
щодо укладення договору, але,
враховуючи, неузгодженість щодо
тарифів, позивач та ПрАТ «МТС Україна»,
ТОВ «Астеліт» не могли дійти згоди.

Таким чином, колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
правових підстав у позивача для
відображення в бухгалтерському та
податковому обліках за 2010 рік доходів і
витрат не існувало, про що свідчить
відсутність первинних документів, що
фіксують факт здійснення
господарських операцій, а, отже,
несвоєчасного відображення послуг по
взаємовідносинах між ПрАТ «УРМ» та
ПрАТ «МТС Україна», ТОВ «Астеліт» у
2010-2011, 2012 рр. не існувало.

Позивачем, починаючи з 2011 року,
здійснювався облік наданих та
отриманих послуг із взаємоз'єднання та
взаємного пропуску текстових
повідомлень щодо ПрАТ «МТС» на
підставі службових записок та
розрахунків трафіка, що складені на
основі власних даних позивача та
неузгоджених тарифів.

Для нарахування доходів у
бухгалтерському та податковому обліку
щодо взаємовідносин із ПрАТ «МТС
Україна» позивачем прийняті
розпорядження № 7 від 30.12.2011 року та № 119
від 03.02.2012 року, згідно яких, зобов'язано
відображати нарахування доходів і
резерву витрат, а після укладення
договорів здійснити відповідні
коригування.

Домовленість між ПрАТ «УРС» та ПрАТ
«МТС Україна» щодо взаємоз'єднання
телекомунікаційних мереж була
досягнута в листопаді 2012 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України,
сторони можуть встановити, що умови
договору застосовуються до відносин
між ними, які виникли до його укладення.

Так, сторони, керуючись ч. 3 ст. 631 ЦК
України, встановили, що умови договору
застосовуються до відносин між ними, що
виникли до його укладення, а саме з 01
січня 2010 року, п. 2.12. ст. 2 додатку № 1 до
договору № 4-442/2012 від 22.11.2012 року про
надання послуг передачі текстових
повідомлень та п. 5.18. ст. 5 до договору №
4-441/2012 від 22.11.2012 року про
взаємоз'єднання мереж.

Після підписання відповідних
договорів ПрАТ «Українські
радіосистеми» та ПрАТ «МТС Україна»
провели звірку обсягу графіку, СМС, ММС,
сум, які підлягають оплаті за надані
послуги та відобразили узгоджені дані
в бухгалтерському та податковому
обліку.

До підписання договорів, в
бухгалтерському обліку відображалися
доходи на підставі наданих службових
записок та розрахунку трафіка й
кількості текстових повідомлень.
Витрати по господарським операціям із
ПрАТ «МТС Україна» не відображалися в
бухгалтерському обліку,
нараховувався резерв (Дт 903 Кт 474). Після
підписання договору та надання
належним чином оформлених первинних
документів доходи і витрати
відображені в обліку, проведено сторно
доходів нарахованих до підписання
договору. В бухгалтерському обліку,
проведені витрати віднесені за рахунок
раніше сформованого резерву за
рахунком Кт 474.

Дані бухгалтерського обліку, також,
підтверджуються даними карток
рахунків: договір № 06963/09/А/019 від 27.09.2010
року (проект), доходи відображалися з
січня 2010 року по листопад 2012 року на
рахунку 361220 (703132/34) - до підписання
договору, з 30.11.2012 року за методом
сторно у бухгалтерському обліку
відкориговані доходи, відповідно до
сум, зазначених в отриманих первинних
фінансових документах після
підписання договору; договори № 4-441/2012
та № 4-442/2012 від 22.11.2012 року відображено
доходи 30.11.2012 року на рахунку 361220 (703134)
щодо № 4-441/2012, щодо № 4-442/2012 361220 (703132), а
витрати на рахунку 631040.

В податковому обліку з податку на
прибуток, доходи за 2010-2012 рр. після
підписання договору відкориговані
та включені до показників річної
декларації за 2012 року. Витрати за
2010-2012рр. відображені, також, після
підписання договору в листопаді, в
декларації за 2012 року.

Аналогічні обставини мають місце щодо
бухгалтерського та податкового обліку
позивача щодо взаємовідносин по
договору з ТОВ «Астеліт» від 01.07.2011 року
№ 07811, який також укладений в порядку
ст. 631 ЦК України, в якому сторони
встановили, що умови договору
застосовуються до відносин між ними, що
виникли до його укладення, а саме: з 01
січня 2010 року у п. 15.1 додатку «Д» до
договору від 01.07.2011 року № 07811 про
взаємоз'єднання мереж, та з 22 липня 2011
року підписані всі акти виконаних
робіт та проведені розрахунки.

До підписання договору в податковому
обліку не відображалися доходи та
витрати, так як не існувало
розпоряджень позивача з даного
питання. Після підписання договору
доходи та витрати за 2010-2011 рр.
відображені в бухгалтерському обліку в
липні 2011 року, що підтверджуються
даними з карток рахунків: договір № 07811
від 01.07.2011 року відображено доходи
22.07.2011 року на рахунку 361220 (703134), а
витрати на рахунку 631040 також з 22.07.2011
року.

В податковому обліку з податку на
прибуток доходи за 2010 року відображені
в декларації з податку на прибуток за І
квартал 2011 року через рядок декларації
02.2 «самостійно виявлені помилки за
результатами минулих податкових
періодів», доходи за 2011 року -
відображено в 2011 року в декларації за
ІІ-ІІІ квартал 2011 року. Після
підписання договору доходи
відображені з урахуванням умов
договору (тарифів, узгодженого
трафіку). Витрати в податковому обліку
відображені після підписання договору
за 2010 - 2011 року в декларації за ІІ-ІІІ
квартал 2011 року.

Пунктом 3 наказу Державної податкової
адміністрації України від 29.03.2003 року №
143 «Про затвердження форми декларації з
податку на прибуток підприємства та
Порядку її складання», встановлено, що
платники податків мають право
самостійно виявлені помилки за
результатами минулих податкових
періодів включити до рядка 02.2
податкової декларації.

Відповідно до пп.139.1.9. п.139.1. ст. 139
Кодексу, не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення податкового обліку
та нарахування податку.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Обов'язкові документи для
підтвердження наданих послуг є в
наявності в матеріалах справи, іншого
виду документів ніж - актів
наданих/виконаних послуг договором та
додатками до нього не передбачено.

З системного аналізу норм Закону
України «Про ціни і ціноутворення» і
Господарського кодексу України, чинним
законодавством суб'єкту
господарювання надано право
встановлювати ціни на продукцію, що ним
реалізується, самостійно або за
погодженням з іншими суб'єктами
господарювання.

Пунктами 5, 10 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 29.11.1999 року № 290 визначено, що дохід
визнається під час збільшення активу
або зменшення зобов'язання, що зумовлює
зростання власного капіталу (за
винятком зростання капіталу за рахунок
внесків учасників підприємства), за
умови, що оцінка доходу може бути
достовірно визначена.

Відповідно до п. 3-4 Рішення
Національної комісії з питань
регулювання зв'язку України від 09.07.2009
року № 1586 «Про затвердження Порядку
взаєморозрахунків між операторами
телекомунікацій» (далі - Рішення № 1586),
види трафіка, пропуск якого
здійснюється в точках взаємоз'єднання
телекомунікаційних мереж операторів
телекомунікацій, визначаються
договором про взаємоз'єднання.
Взаєморозрахунки між операторами
телекомунікацій за послуги пропуску
трафіка до телекомунікаційних мереж
здійснюються за даними обліку трафіка,
який ведеться операторами
телекомунікацій в точках
взаємоз'єднання їх телекомунікаційних
мереж. Обліку підлягає весь трафік
(окремо за кожним видом
телекомунікаційних послуг), пропуск
якого здійснюється в точці
взаємоз'єднання телекомунікаційних
мереж операторів телекомунікацій. У
точці взаємоз'єднання
телекомунікаційних мереж здійснюється
пропуск трафіка при наданні таких
телекомунікаційних послуг: 3.3.4.
Рухомого (мобільного) зв'язку (рухомий
(мобільний) телефонний трафік); 3.3.5.
Інших послуг. У точці взаємоз'єднання
оператори телекомунікацій можуть
надавати такі послуги: початок
з'єднання; транзит трафіка; термінація
трафіка.

Пунктами 5-6 Рішення № 1586 визначено, що
взаєморозрахунки між операторами
телекомунікацій за послуги, які
надаються у точці взаємоз'єднання,
здійснюються на підставі договору про
взаємоз'єднання, в якому визначаються
порядок та умови взаєморозрахунків за
послуги, які надаються у точці
взаємоз'єднання, обох операторів
телекомунікацій. Усі оператори
телекомунікацій зобов'язані
розраховуватис' за послуги, що
надаються в точці взаємоз'єднання.
Визначення собівартості послуг, які
надаються в точці взаємоз'єднання,
потребує розподілу доходів і витрат за
узагальненими статтями витрат із
кожного виду послуг, у тому числі
послуг, які надаються в точці
взаємоз'єднання операторами
телекомунікацій, який здійснюється
операторами телекомунікацій на основі
даних бухгалтерського обліку
(економічно обґрунтованих витрат), з
подальшим впровадженням роздільного
обліку доходів і витрат за видами
послуг. Перелік і склад статей витрат з
надання послуг, які надаються у точці
взаємоз'єднання, визначається
оператором залежно від виду послуг і
особливостей виробничого процесу з
пропуску трафіка.

Таким чином, враховуючи викладене вище,
колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з судом першої інстанції,
що позивачем не порушено порядку
відображення (нарахування) доходів та
витрат у бухгалтерському, податковому
обліку на підставі здійснення
зазначених вище господарських
договорів.

Стосовно операцій позивача з ПрАТ
«Київстар Дж. Ес. Ем.» суд звертає увагу
на наступне.

Між ПрАТ «УРС» та ПрАТ «Київстар Дж. Ес.
Ем.» укладено договір від 22.11.2010 року №
5040/2010 про надання послуг з
національного роумінгу, відповідно до
умов якого Гостьовий Оператор (ПрАТ
«Київстар Дж. Ес. Ем.») зобов'язувався
надавати Домашньому Оператору (ПрАТ
«УРС») послуги з національного
роумінгу, що забезпечує можливість
абонентам ПрАТ «УРС» на території
України отримувати телекомунікаційні
послуги.

Згідно Додатку № 1 від 22.11.2010 року до
Договору № 5040/2010 від 22.11.2010 розмір
фіксованого щомісячного платежу за
надані послуги, незалежно від обсягу
щомісячного трафіку, складав 700 000,00 грн.
без ПДВ. Умовами Договору № 5040/2010 від
22.11.2010 року передбачається передавання
даних контактній особі для звіряння
обсягів трафіку у вигляді проміжного
звіту. Також проміжний звіт
передається за допомогою електронної
пошти, не є актом виконаних робіт, та не
підписується уповноваженими особами
сторін. Дані вказаного звіту
використовуються для проведення
звіряння щорічного обсягу трафіку та
обрахунку щорічного платежу. При
проведенні щорічного звіряння обсягу
трафіку уповноваженими особами сторін
підписувався акт виконаних робіт,
відповідно до якого обсяг трафіку за
період з 22.11.2010 року по 30.11.2011 року склав
хвилин; обсяг трафіку за період з
01.12.2011 року по 30.06.2012 року склав
хвилин. Таким чином, обсяг щорічного
трафіку, тобто обсяг послуг, наданих
абонентам ПрАТ «Українські
радіосистеми» у мережі ПрАТ «Київстар
Дж. Ес. Ем.» перевищив 20 млн. хвилин, і
відповідно до умов Договору в ПрАТ
«УРС» виникли додаткові фінансові
зобов'язання.

Згідно матеріалів справи, витрати
сформовані позивачем за договором
національного роумінгу віднесено до
собівартості послуг, що надаються
абонентам. Доходи формувалися від
послуг наданих абонентам.

Доходи, отримані ПрАТ «УРС» від
реалізації товарів (робіт, послуг)
встановлено: за 2-е півріччя 2010 року - 604,6
млн. грн., за 1-е півріччя 2011 року - 538,6
млн. грн., за 2-е півріччя 2011 року - 396,2
млн. грн., за 1-е півріччя 2012 року - 277,2
млн. грн. Витрати ПрАТ «УРС» за оплачені
послуги національного роумінгу від
ПрАТ «Київстар Дж. Ес. Ем.», загальна
сума 214 209 786,00 грн.: 4 квартал 2010 року - 911
638 грн., 1 квартал 2011 року - 2 111 466 грн., 2
квартал 2011 року - 2 111 466 грн., 3 квартал 2011
року - 2 111 466 грн., 4 квартал 2011 року - 102 657
466 грн., 1 квартал 2012 року - 2 102 142 грн., 2
квартал 2012 року - 102 204 142 грн.

Відповідачем у акті перевірки
встановлені порушення норм
податкового законодавства щодо
отримання послуг з національного
роумінгу, а саме: пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (чинної на час вчинення
правовідносин) та пп.153.2.6 п.153.2 ст. 153
Кодексу.

Відповідно до пп.153.2.6 п.153.2 ст. 153
Кодексу, витрати, понесені у зв'язку з
наданням послуг пов'язаним з таким
платником податку особам, визнаються в
розмірі, що не перевищує доходи,
отримані від такого продажу.

Згідно пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (чинної на час вчинення
правовідносин), не підлягають
віднесенню до складу валових витрат
суми збитків платника податку,
понесених у зв'язку з продажем товарів
(робіт, послуг) або їх обміном за цінами,
що нижчі за звичайні, пов'язаним з таким
платником податку особам.

Суд дійшов висновку, що дані норми не
можуть застосовуватись до даних
господарських операцій, з огляду на те,
що позивач надавав послуги абонентам,
що не є пов'язаними особами (пп. 14.1.159 п.
14.1 ст. 14 ПК України), тобто формував
доходи не по операції із пов'язаною
особою.

Також судом встановлено, що в акті
перевірки не встановлено, що оплата за
послуги національного роумінгу не
відповідає рівню звичайних цін.

Підпунктом 1.20.6. п.1.20 ст. 1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (чинної на дату
виникнення правовідносин), у разі коли
на відповідному ринку товарів (робіт,
послуг) не здійснюються операції з
ідентичними (у разі їх відсутності -
однорідними) товарами (роботами,
послугами), або якщо неможливо
визначити їх ціну через відсутність
або недоступність відповідної
інформації, звичайною ціною вважається
ціна договору.

Підпунктом 1.20.8. п.1.20. ст. 1 зазначеного
закону, встановлено, що обов'язок
доведення того, що ціна договору не
відповідає рівню звичайної ціни у
випадках, визначених цим Законом,
покладається на податковий орган у
порядку, встановленому законом. При
проведенні перевірки платника податку
податковий орган має право надати
запит, а платник податку зобов'язаний
обґрунтувати рівень договірних цін або
послатися на норми абзацу першого
підпункту 1.20.1 цього пункту.

Аналогічна позиція підтверджується
практикою Верховного Суду України у
справі № 39/11 від 28.02.2011 року за позовом
дочірнього підприємства «Пілснер
Україна» до Сквирської міжрайонної
державної податкової інспекції
Київської області про скасування
податкового повідомлення-рішення. Так,
у даному рішенні Верховним Судом
України визначено, що збитковість
господарської діяльності не може бути
підставою для визначення такої
діяльності, як негосподарської.
Неотримання підприємством доходу від
окремої господарської операції не
свідчить про те, що така операція не
пов'язана з господарською діяльністю
підприємства, оскільки при здійсненні
господарських операцій існує
звичайний комерційний ризик не
отримати дохід від конкретної
операції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що відповідачем неправомірно
застосовано до регулювання даних
відносин пп.5.3.9 п.5.3 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (чинної на час вчинення
правовідносин) та пп.153.2.6. п.153.2. ст. 153
Кодексу та зменшено від'ємне значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток.

Щодо податкових повідомлень-рішень №
, № , № від 04.07.2013 року
судом встановлено, що вони винесені на
підставі однакових висновків в акті
перевірки щодо господарських операцій
позивача з ПрАТ «МТС Україна» та
обставин справи про укладення
договорів № 4-441/2012 від 22.11.2012 року про
взаємоз'єднання мереж, № 4-442/2012 від
22.11.2012 року про надання послуг передачі
текстових повідомлень, які вже
досліджені судом вище.

Що стосується порядку податкового
обліку з ПДВ, судом встановлено
наступне.

Після підписання договорів № 4-441/2012 від
22.11.2012 року про взаємоз'єднання мереж, №
4-442/2012 від 22.11.2012 року про надання послуг
передачі текстових повідомлень, ПрАТ
«МТС Україна» на адресу позивача
направлено податкові накладні від
30.11.2012 року за період 2010-2012рр. та акти
здачі/прийняття робіт/послуг від 30.11.2012
року за період 2010-2012 рр.

Позивачем суми, зазначені у отриманих
податкових накладних від ПрАТ «МТС
Україна» на загальну суму 17 687 397,00 грн.
включено до податкового кредиту за
листопад 2012 року, згідно дати отримання
податкових накладних за правилом
першої з подій.

Як вбачається з акту перевірки та
зазначено відповідачем про
неправомірність включення суми 17 687
397,00 грн. до податкового кредиту за
листопад 2012 року, з огляду на те, що у
податкових накладних невірно
зазначено кількість та одиницю виміру
послуги та неподання скарги позивачем
на ПрАТ «МТС Україна» щодо
несвоєчасної видачі податкових
накладних, у зв'язку із чим порушено
п.44.1. ст.44, п. 198.6. ст. 198, п. 201.1, п. 201.6, п. 201.8,
п. 201.10 ст. 201 Кодексу.

З цього приводу, колегія суддів
зазначає наступне.

Згідно з п.198.6 ст.198 Кодексу, у разі якщо
платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Платник податків не має права
відносити до податкового кредиту суми
податку, сплачені (нараховані) у зв'язку
з придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 ст. 201 цього Кодексу (п.198.6 ст.198
Кодексу).

Позивач не сплачував грошові кошти за
отримані послуги, так як не була
узгоджена тарифікація взаємоз'єднання
із контрагентом ПрАТ «МТС Україна», а
первинні фінансово-бухгалтерські
документи позивач отримав тільки 30.11.2012
року - акти приймання/здачі
робіт/послуг, податкові накладні.

Оплата, за надані послуги ПрАТ «МТС
Україна» позивачу, згідно платіжного
доручення від 20.12.2012 року № 5913,
здійснена позивачем у сумі 2 117 756, 28 грн.
відповідно до договору № 4-442/2012 від
22.11.2012 року та в сумі 1 147 8949, 97 грн.
відповідно до договору № 4-441/2012 від
22.11.2012 року. Інші розрахунки проведені
на підставі актів про зарахування
зустрічних однорідних грошових вимог
між ПрАТ «УРС» та ПрАТ «МТС Україна»
від 30.11.2012 року, відповідно до договорів
№ 4-442/2012 від 22.11.2012 року про надання
послуг передачі текстових повідомлень
та № 4-441/2012 від 22.11.2012 року про
взаємоз'єднання мереж, за період січень
2010-серпень 2012 року.

Таким чином, розрахунки за надані
послуги відбулись тільки 20.12.2012 року, а
податкові накладні виписані та надані
тільки 30.11.2012 року, що є підтвердженням
факту неможливості звернення із заявою
про відмову постачальника надати
податкову накладну. Податкові
накладні від 30.11.2012 року включено до
реєстру отриманих податкових
накладних та до податкового кредиту з
ПДВ за листопад 2012 року.

Щодо порушення порядку заповнення
податкових накладних, судом
встановлено наступне.

У податкових накладних, виписаних від
ПрАТ «МТС Україна», у графі
«Номенклатура послуг продавця»
зазначено назву послуги період її
надання, її вимір та кількість, тобто
податкові накладні відповідають
вимогам ст. 201 ПК України та Наказу
Міністерства фінансів України від
01.11.2011 року № 1379, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 22.11.2011
року за № 1333/20071, «Про затвердження
форми податкової накладної та Порядку
заповнення податкової накладної».

Послуги вимірювались періодично за
кожен місяць їх надання окремо
складався акт прийому/здачі виконаних
робіт/послуг, в якому зазначалася
загальна кількість хвилин, повідомлень
та загальна сума оплати за місяць.

Пунктом 12 Наказу № 1379, до розділу I
податкової накладної вносяться дані у
розрізі номенклатури постачання
товарів/послуг, а саме: 12.2 у графу 3 -
номенклатура товарів/послуг продавця;
12.4 у графу 5 - одиниця виміру
товарів/послуг - грн., шт., кг, м, см, м.
куб., см куб., л. тощо; 12.5 у графу 6 -
кількість (об'єм, обсяг) постачання
товарів/послуг. У разі якщо послуги не
мають таких показників, а вимірюються
лише у вартісному вираженні, у графі 6
указується: «послуга/проценти тощо».

Послуги вимірювались, згідно актів
прийому/здачі виконаних робіт/послуг
та податкових накладних помісячно у
вартісному виражені.

Статтею 201 Кодексу визначено, що
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну. Дана
стаття визначає обов'язкові реквізити.

Судом досліджено та встановлено, що всі
реквізити у податкових накладних,
виданих ПрАТ «МТС Україна» позивачу,
зазначені належним чином, а посилання
відповідача про порушення порядку
заповнення податкової накладної не
відповідає дійсності.

Додатково суд, зауважує, що ст. 201
Кодексу, не встановлює тлумачення
підпункту «е» даної статті щодо опису
(номенклатури) товарів/послуг, їх
кількості та обсягу.

Крім того, суд звертає увагу, що
заперечень стосовно реального
виконання та надання послуг у
відповідача відсутні.

За таких обставин, висновок
відповідача про наявність помилки у
оформленні податкових накладних не є
підставою для позбавлення позивача
права на податковий кредит, якщо
фактичний рух активів або зміни у
капіталі чи зобов'язаннях платника
податків у зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Відповідальність за правильність
виписування податкової накладної
покладена не на покупця, а на продавця
товарів.

Також до розрахунку сум грошового
зобов'язання, визначеного податковим
повідомленням-рішенням № ,
увійшли суми сформовані на підставі
господарських операцій позивача з ПП
«Кард-Експрес», ПП «Агротехпром», Філія
«Авто-Центр» ПрАТ «Донецьк-Авто»,
Волинська, Хмельницька, Донецька,
Полтавська, Закарпатська філії
«Концерну радіомовлення, радіозв'язку
та телебачення», Донецька філія ПП
«Техстрой-Плюс», Одеська філія
«Одеське управління військової
торгівлі» Концерну
«Військторгсервіс», Філія
«Укрінтерсевіс-Закарпаття», Ялтинська
філія АП «Кримтеплокомуненерго»,
Філія-Турготель «Ірпінь» ДП
«Київоблтурист» УАТ по туризму та
екскурсіях «Укрпрофтур», ПрАТ
«Прикарпаттяобленерго», так як
відповідачем виявлено порушення щодо
помилкового зазначення коду платника
ПДВ у податкових накладних,
анулювання реєстрації контрагентів
позивача як платників ПДВ,
недекларування, згідно баз даних
відповідача контрагентами позивача
податкових зобов'язань.

Щодо господарських взаємовідносин
позивача із ПП «Кард-Експрес», то судом
встановлено, що ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду у справі №
2а-14890/11/2670 залишено без змін рішення
суду першої інстанції, яким скасовано
рішення податкового органу про
анулювання свідоцтва платника ПДВ - ПП
«Кард-Експрес».

Щодо господарських відносин позивача
із ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» та його
філіями, судом встановлено, що згідно
матеріалів справи позивачем
неправильно вказано код платника ПДВ у
додатку № 5 до декларацій з ПДВ на суму
2009,51 грн. (зазначено помилковий код
59 зазначено в додатку № 5 в
деклараціях з ПДВ: за 07.2010 року № 449, 322, в
реєстрі ПН № 1599 - код правильний, 08.2010
року № 855, в реєстрі ПН № 346 - код
правильний, 09.2010 року № 377, в реєстрі
ПН № 1662 - код правильний, 10.2010 року № 1342,
в реєстрі ПН № 1335 - код правильний, 11.2010
року № 1873, в реєстрі ПН № 455 - код
правильний, 12.2010 року № 410, 01.2011 року №
853, 02.2011 року № 411, 03.2011 року № 205), а
загальна сума податкових накладних по
даному контрагенту становить - 34 440,54
грн. за перевіряємий період. Але, в акті
перевірки на с. 66 та у додатку № 6 до
акта перевірки зазначена сума 224 522, 00
грн., щодо зазначення невірного коду
59 (вірний є код 58, це код ПрАТ
«Прикарпаттяобленерго»).

Відповідачем необґрунтована та
недоведена суду різницю, та на підставі
яких саме документів, встановлена сума
224 522,00 грн., а не сума 2 009,51 грн. В акті
перевірки також відсутнє детальне
зазначення порушень з цього приводу.

Згідно додатку № 4 до акта перевірки,
відповідачем зменшено податковий
кредит з ПДВ позивача на загальну суму
103 020,00 грн., у зв'язку із тим, що
контрагентами позивача не
задекларовано податкові зобов'язання з
ПДВ, перелік контрагентів міститься у
даному додатку до акта перевірки.

Відносно господарських зобов'язань
позивача із контрагентами ПП
«Агротехпром», Філія «Авто-Центр» ПрАТ
«Донецьк-Авто», Волинська, Хмельницька,
Донецька, Полтавська, Закарпатська
філії «Концерну радіомовлення,
радіозв'язку та телебачення», Донецька
філія ПП «Техстрой-Плюс», Одеська філія
«Одеське управління військової
торгівлі» Концерну
«Військторгсервіс», Філія
«Укрінтерсевіс-Закарпаття», Ялтинська
філія АП «Кримтеплокомуненерго»,
Філія-Турготель «Ірпінь» ДП
«Київоблтурист» УАТ по туризму та
екскурсіях «Укрпрофтур», у яких
анульовані свідоцтва ПДВ, то суд
зазначає наступне.

Позивач здійснював господарські
правовідносини протягом 2004-2011 рр. із
рядом контрагентів - філіями. В акті
перевірки зазначено, що позивач
неправильно зазначив код платника ПДВ
контрагентів, але у додатку № 5 акта
перевірки зазначено, що у контрагентів
позивача анульовані свідоцтва
платників ПДВ.

Також судом встановлено, що позивач із
зазначеними контрагентами уклав
договори до дати анулювання свідоцтва
ПДВ даних суб'єктів господарювання та
мав довготривалі, постійні
взаємовідносини. В акті перевірки
судом не встановлено конкретної
підстави анулювання реєстрації
платниками ПДВ філій платників
податків.

Із тексту акту перевірки не вбачається,
що в ході перевірки виявлено вказані
вище порушення вимог ст. 198, ст. 201
Кодексу, тим самим фактично не
встановлено юридичного факту
невідповідності податкових накладних,
складених вищезазначеними
контрагентами, та якими
підтверджується право позивача на
податковий кредит, вимогам статті 201
Кодексу. Іншими доказами в справі факт
порушення вимог ст. 201 Кодексу також не
підтверджується.

Необґрунтована податкова вигода
характеризується відсутністю
фактичного виконання господарських
операцій, здійсненням операцій без
ділової мети та обліком операцій
безвідносно до їх реального
економічного змісту, узгодженістю дій
покупця та постачальника для штучного
створення умов для бюджетного
відшкодування.

Існування відповідних обставин у даній
справі податковим органом не доведено.

Позиція суду також узгоджується з
позицією Верховного Суду України,
згідно постанови від 13 січня 2009 року,
реєстраційний номер в ЄДРСР - 3060678, в
якій визначено, не є підставою для
відмови у праві на податковий кредит та
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість порушення податкової
дисципліни, вчинені контрагентом
платника податку. Також не є підставою
для визнання неправомірними операцій
платника податків подальше припинення
чи анулювання статусу платника податку
на додану вартість його контрагента.
Усі операції, вчинені контрагентом
платника податку до припинення такого
контрагента, не можуть автоматично
розглядатися як нікчемні правочини в
силу самого собою припинення юридичної
особи або анулювання її податкового
статусу.

Доказів того, що позивач був обізнаний
про анулювання реєстрації платниками
ПДВ його контрагентів, відповідач суду
не надав.

Чинне законодавство не зобов'язує
платника податків перевіряти
безпосереднього контрагента на
предмет виконання ним вимог
податкового законодавства та його
безпосередню наявність у реєстрі
платників ПДВ перед тим, як відносити
відповідні суми до податкового
кредиту.

Відповідачем при розгляді цієї справи
не доведено належними доказами того, що
правочини позивачем вчинено з метою
завищення податкового кредиту для
заниження об'єкта оподаткування ПДВ.

Податковим органом також не наведено
доводів та доказів тому, що позивач
діяв без належної обачності та був
обізнаним про допущення його
контрагентами певних порушень
законодавства при створенні
підприємства чи веденні господарської
діяльності.

Тому, враховуючи перевірку судом
апеляційної інстанції матеріалів
справи та факту реального здійснення
позивачем господарських операцій з
придбання товарів, робіт та послуг, в
результаті чого підтверджено
отримання позивачем таких товарів,
робіт та послуг з метою використання у
господарській діяльності, доводи
відповідача щодо неправомірного
формування позивачем податкового
кредиту з ПДВ, з наведеними в акті
перевірки обставинами, суд знаходить
безпідставними, а податкові
повідомлення-рішення № , № ,
№ від 04.07.2013 року протиправними
та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ від 04.07.2013 року суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Позивачем із ООО НПФ «БЕРКУТ» (резидент
Російської Федерації, далі - РФ)
укладено рамочний договір № 809 від
30.06.2006 року, предметом якого є поставка
комплексу комп'ютерної телефонії,
включаючи обладнання і програмне
забезпечення і передати право
використання поставленим програмним
забезпеченням (Ліцензія), а також
викопати роботи по інсталяції.

Під час перевірки надано довідки про
підтвердження статусу від 25.01.2010 року №
51-09-11/00948 (податковий рік 2010 рік),
видану Міжрегіональною Інспекцією
Федеральної податкової служби по
централізованій обробці даних
(Мінфін Росії).

Згідно актів від 13.08.2010 року
прийому-передачі програмного
забезпечення та про прийняття
інсталяційних робіт по замовленню № 17
від 01.06.2010 року, виконавець передав
право використання (Ліцензію)
програмним забезпеченням. Вартість
Ліцензії на ПЗ складає 10500,00дол. США,
(оплата здійснюваласья 06.10.2010 року на
суму 10500,00дол. США).

Позивачем укладено з компанією Huawei Tech.
Investment Co., Ltd. (Китайська Народна
Республіка, далі - КНР) ліцензійний
контракт № 08КА від 18.11.2008 року про
надання прав на використання
програмного забезпечення, предмет
контракту - надання право на
використання програмного
забезпечення.

До перевірки надано свідоцтво про
податкове резидентство компанії Huawei
Tech. Investment Co., Ltd. від 10.01.2011 року № SDSLJZ (2001)
№009, видане Місцевим податковим
управлінням по району Лунган міста
Шеньчжєнь, КНР.

Згідно акту прийому-передачі
Ліцензійних продуктів від 18.01.2011 року
позивач отримав Ліцензійні продукти на
суму 16000,00 дол. США у відповідності з
Ліцензійним замовленням № 240В до
ліцензійного контракту №240В до
Ліцензійного контракту про надання
прав на використання програмного
забезпечення.

Згідно акта прийому-передачі № 2 від
21.10.2010 року позивач отримав продукти на
суму 60 363,53 дол. США у відповідності з
замовленням № 2 до ліцензійного
контракту № 000804ЮЮ240В до ліцензійного
контракту про надання прав на
використання програмного
забезпечення.

ОАО «ВимпелКом» (РФ), договір № VCURS:1206
від 16.08.2007 року, дод. угода № 3 від 09.02.2009
року до договору на поставку
програмного забезпечення третіх осіб
(надання послуг по розширенню,
модернізації, оновлення програмного
забезпечення), предмет договору -
постачання невиключного,
безстрокового права (Ліцензія) на
використання програмного забезпечення
(далі - ПЗ).

Для перевірки надано довідки від 28.05.2010
року № 51-09-11/07994 (податковий рік 2010 рік),
від 23.08.2011 року № 2.9-11/13332 (податковий рік
2011 рік), 16.05.2012 року № 2.9-11/16872 (податковий
рік 2012 рік), видані Міжрегіональною
інспекцією Федеральної податкової
служби по централізованій обробці
даних щодо підтвердження статусу
податкового резидента.

Відповідачем в акті перевірки
зафіксовані порушення п.13.1. ст.13
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» та п. 160.2 ст.160
Кодексу.

Дослідивши матеріали справи колегія
суддів вважає такі доводи відповідача
необгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з п.1.30 ст.1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
роялті є платежі будь-якого виду,
одержані як винагорода за користування
або за надання права на користування
будь-яким авторським правом на
літературні твори, твори мистецтва або
науки, включаючи комп'ютерні програми,
інші записи на носіях інформації,
відео- або аудіокасети,
кінематографічні фільми або плівки для
радіо чи телевізійного мовлення; за
придбання будь-якого патенту,
зареєстрованого знака на товари і
послуги чи торгової марки, дизайну,
секретного креслення, моделі, формули,
процесу, права на інформацію щодо
промислового, комерційного або
наукового досвіду (ноу-хау).

Аналогічні норми містяться в пп.14.1.225
п.14.1 ст.14 Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 420 та 433 ЦК України,
комп'ютерні програми визнаються
об'єктами права інтелектуальної
власності (авторського права) та
охороняються як літературні твори.
Зазначені положення підтверджуються
статтями 8 та 18 Закону України «Про
авторське право і суміжні права».

Отже, передання права інтелектуальної
власності (авторського права) на
комп'ютерні програми передбачає
передачу майнових прав
інтелектуальної власності
(авторського права), якими відповідно
до статті 440 ЦК України є: 1) право на
використання твору; 2) виключне право
дозволяти використання твору; 3) право
перешкоджати неправомірному
використанню твору, в тому числі
забороняти таке використання; 4)інші
майнові права інтелектуальної
власності, встановлені законом.

Згідно з умовами вищезазначених
договорів, позивач отримує право на
використання програмного забезпечення
та саме програмне забезпечення, яке
постачається для цілей експлуатації та
обслуговування системи, що дозволяє
надавати послуги
абонентам/користувачам.

Зазначеними вище договорами з
нерезидентами РФ та КНР не передбачено
отримання позивачем жодного з прав,
вказаних у ст. 441 ЦК України або ст. 15
Закону України «Про авторське право і
суміжні права», а програмне
забезпечення та право на його
використання надається саме для
функціонального використання систем
зв'язку та програмного забезпечення
при наданні споживачам відповідних
послуг - тобто в даному випадку позивач
фактично є його кінцевим користувачем.
Використання програмного забезпечення
з метою обслуговування системи зв'язку
для надання послуг споживачам, не є
використанням майнових прав
інтелектуальної власності в розумінні
ст. 441 ЦК України, ст. 15 Закону України
«Про авторське право і суміжні права».
Програмне забезпечення передається
електронними каналами зв'язку, тобто не
є матеріальною цінністю, та розширює
можливості обладнання позивача.

З аналогічного питання позивачем
отримано індивідуальне податкове
роз'яснення від 23.11.2007 року № 11703/6/15-0316:
«У разі укладення ЗАТ «Українські
радіосистеми» інших договорів з
нерезидентами, умови яких будуть
аналогічні умовам Рамочного
ліцензійного договору № ІІККУКК-07.019
(тобто згідно цих договорів ЗАТ
«Українські радіосистеми» виступатиме
кінцевим користувачем програмного
забезпечення, не отримуючи жодного з
прав, вказаних у статті 441 ЦК України
або статті 15 Закону України «Про
авторське право і суміжні права»),
платежі за такими договорами не будуть
вважатися роялті в розумінні пункту 1.30
ст.1 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», а також не
будуть вважатись доходами
нерезидентів із джерелом їх походження
з України, які підлягають
оподаткуванню відповідно до п. 13.2 ст. 13
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ від 04.07.2013 року судом
встановлено наступне.

В акті перевірки відповідачем
зазначено порушення, що стало
підставою для заниження позивачем сум
податку на доходи фізичних осіб (далі -
ПДФО) та їх несплати, як податковим
агентом по відношенню до суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_3 (далі СПД-ФО).

Позивачем з СПД-ФО укладено договір
суборенди нерухомого майна № 343/08 від
01.08.2010 року, у зв'язку із договором
уступки права вимоги від 23.06.2010 року між
ТОВ «СОТА» та СПД-ФО, за яким СПД-ФО
набув права вимоги до позивача щодо
отримання орендної плати за орендоване
позивачем приміщення, згідно договору
між ТОВ «СОТА» та позивачем від 26.04.2006
року.

У довідці від 14.01.2013 року про взяття на
облік в органах податкової служби, як
суб'єктом підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3, що
наявна в матеріалах справи, зазначено
такий вид діяльності, як надання в
оренду й експлуатацію власного чи
орендованого нерухомого майна.

Стаття 162 ПК України визначає, що
платниками ПДФО є: фізична особа -
резидент, яка отримує доходи як з
джерела їх походження в Україні, так і
іноземні доходи; фізична особа -
нерезидент, яка отримує доходи з
джерела їх походження в Україні;
податковий агент.

Остаточний розрахунок податку на
доходи фізичних осіб за звітний
податковий рік здійснюється платником
самостійно згідно з даними,
зазначеними в річній податковій
декларації, з урахуванням сплаченого
ним протягом року податку на доходи
фізичних осіб та збору за провадження
деяких видів підприємницької
діяльності на підставі
документального підтвердження факту
їх сплати.

Під час нарахування (виплати) фізичній
особі - підприємцю доходу від
здійснення нею підприємницької
діяльності, суб'єкт господарювання
та/або самозайнята особа, які
нараховують (виплачують) такий дохід,
не утримують податок на доходи у
джерела виплати, якщо фізичною особою -
підприємцем, яка отримує такий дохід,
надано копію документу, що підтверджує
її державну реєстрацію відповідно до
закону як суб'єкта підприємницької
діяльності.

Фізичні особи - підприємці подають
річну податкову декларацію у строк,
визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18
статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з
доходами від підприємницької
діяльності мають зазначатися інші
доходи з джерел їх походження з України
та іноземні доходи.

З огляду на викладене вище, твердження
відповідача з даного питання є
необґрунтованими, а відповідне
податкове повідомлення-рішення
підлягає скасуванню.

Таким чином, суд зазначає, що доводи та
висновки, викладені в акті перевірки,
щодо порушення позивачем норм
податкового законодавства, є такими, що
не підтверджені відповідними
належними та допустимими доказами.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» юридична
особа припиняється в результаті
передання всього свого майна, прав та
обов'язків іншим юридичним особам -
правонаступникам у результаті злиття,
приєднання, поділу, перетворення
(реорганізації) або в результаті
ліквідації за рішенням, прийнятим
засновниками (учасниками) юридичної
особи або уповноваженим ними органом,
за судовим рішенням або за рішенням
державного органу, прийнятим у
випадках, передбачених законом.

Юридична особа є такою, що припинилася,
з дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію
припинення юридичної особи.

Статтею 37 зазначеного закону
встановлений порядок проведення
державної реєстрації припинення
юридичної особи в результаті злиття,
приєднання, поділу або перетворення.

Відповідно до п.11.3. Порядку обліку
платників податків і зборів,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України від 09.12.2011 року № 1588
(далі-Порядок), у разі отримання
документів згідно з пунктом 11.2 цього
розділу та/або якщо розпочато
процедуру реорганізації юридичної
особи (крім перетворення), припинення
юридичної особи або підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця,
порушено провадження у справі про
визнання банкрутом платника податків
або подано заяву про зняття з обліку
платника податків, органом державної
податкової служби приймається рішення
про проведення (не проведення за
підставами, встановленими підпунктами
11.3.2. та 11.3.3 цього пункту)
документальної позапланової перевірки
платника податків, який перебуває на
обліку в такому органі.

Після закінчення процедур припинення,
визначених цим Порядком, для
проведення державної реєстрації
припинення юридичної особи в
результаті злиття, приєднання, поділу
орган державної податкової служби
видає: довідку про відсутність
заборгованості із сплати податків,
зборів за ф. № 22-ОПП, якщо після
проведення документальної
позапланової перевірки та спливу
законодавчо визначених строків сплати
узгоджених грошових зобов'язань
встановлено відсутність грошових
зобов'язань та/або податкового боргу
(п.11.6. Порядку).

Довідки за ф. № 22-ОПП або за ф. № 12-ОПП та
документи про узгодження плану
реорганізації, видані органом
державної податкової служби, платник
податків подає державному реєстратору
або іншому органу для проведення
державної реєстрації припинення в
установленому законом порядку.

Для цілей Закону для припинення
платників податків не допускається
використання інших форм довідки про
відсутність заборгованості з податків,
зборів, що контролюються органами
державної податкової служби, крім
довідки за ф. № 22-ОПП (п.11.7. Порядку).

Як вбачається з матеріалів справи,
позапланова перевірка ПрАТ
«Українські радіосистеми» проводилася
у червні місяці 2013 року (акт складено
26.06.2013 року за № 757/42-10/23151188), а
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті
відповідачем 04.07.2013 року.

Відповідачем 30.07.2013 року видано довідку
про відсутність заборгованості із
сплати податків, зборів за № 500248,
якою підтверджено, що станом на дату
реєстрації цієї довідки, тобто станом
на 30.07.2013 року у платника податків - ПрАТ
«Українські радіосистеми» відсутні
грошові зобов'язання та податковий
борг.

Заперечень проти проведення
припинення державної реєстрації ПрАТ
«Українські радіосистеми» від
відповідача не надходило.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку, що відповідач, фактично,
станом на 30.07.2013 року підтвердив
відсутність у ПрАТ «Українські
радіосистеми» будь-яких грошових
зобов'язань по податкам та зборам, а
також податкового боргу перед
Державним бюджетом, що спростовує
висновки відповідача, викладені в акті
перевірки від 26.06.2013 року № 757/42-10/23151188
ПрАТ «Українські радіосистеми» та
покладені в основу прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Таким чином, колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції про
протиправність оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень
відповідача від 04.07.2013 року № , №
, № , № , № , №
, а тому, апеляційна скарга
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів в місті Києві
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова суду першої інстанції - без
змін.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
податків - залишити без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
07 листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлений
29.07.2014 року.

Головуючий суддя
Чаку Є.В.

Судді:
Файдюк В.В.

Мєзєнцев Є.І.