Справа № 527/1357/14-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 р.Справа № 527/1357/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами Управління
Пенсійного фонду України в
Глобинському районі Полтавської
області, ОСОБА_1 на постанову
Глобинського районного суду
Полтавської області від 17.06.2014р. по
справі № 527/1357/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Глобинському районі
Полтавської області

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

06.06.2014 року позивач - ОСОБА_1, звернувся
до Глобинського районного суду
Полтавської області з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Глобинському районі Полтавської
області, в якому просив суд:

- визнати неправомірною відмову
відповідача в перерахунку та виплаті
щомісячної державної пенсії (основної
та додаткової) відповідно до вимог
ст.ст. 50,67 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-12,
виходячи з кратного розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленої законом на час виплат.

- зобов'язати відповідача здійснити,
починаючи з 01.01.2014 року, перерахунок та
виплату щомісячної основної державної
пенсії по інвалідності в розмірі
відшкодування фактичних збитків, як
інваліду 3 групи, щодо захворювання
якого встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою в розмірі
не нижче 6 мінімальних пенсій за віком,
встановленої законом на час виплат,
відповідно до вимог ст.ст. 54,67 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991
року № 796-12, виходячи з кратного розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленої законом на час виплат.

- зобов'язати відповідача здійснити,
починаючи з 01.01.2014 року, перерахунок та
виплату щомісячної додаткової пенсії
за шкоду заподіяну здоров'ю, як
інваліду 3 групи, щодо захворювання
якого встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою в розмірі 50
% мінімальної пенсії за віком,
встановленої законом на час виплат,
відповідно до вимог ст.ст. 50,67 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991
року № 796-12, виходячи з кратного розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленої законом на час виплат.

Постановою Глобинського районного
суду Полтавської області від 17.06.2014
року по справі № 527/1357/14-а
адміністративний позов ОСОБА_1 -
задоволено.

Визнано неправомірною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
Глобинському районі Полтавської
області у здійснені перерахунку та
виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1,
в розмірах, передбачених ст. 50, 54, ст. 67
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
та з врахуванням ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" за період з 01.01.2014
року.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Глобинському районі
Полтавської області здійснити
перерахунок щомісячної основної
державної пенсії по інвалідності
ОСОБА_1, з 01.01.2014 року по третій групі
інвалідності в розмірі 6 мінімальних
пенсій за віком, відповідно до ст. 54, ст.
67 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян , які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та за врахуванням ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та провести відповідні
виплати , з урахуванням фактично
виплачених сум.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Глобинському районі
Полтавської області здійснити
перерахунок щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю
ОСОБА_1, з 01.01.2014 року по третій групі
інвалідності в розмірі 50 % мінімальної
пенсії, відповідно до ст. 54, ст. 67 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян , які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
та за врахуванням ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та провести
відповідні виплати , з урахуванням
фактично виплачених сум.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що постанова суду
першої інстанції є незаконною та
необґрунтованою та винесеною з
порушенням норм матеріального права.

Позивач, не погодившись із постановою
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції змінити
постанову суду першої інстанції та
зобов'язати відповідача подати до суду
звіт про виконання судового рішення
протягом 1 місяця з дня набрання
постановою законної сили.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційних скарг, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційні
скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Приймаючи рішення у справі, суд першої
інстанції виходив з наявності у
позивача права на отримання, починаючи
з 01 січня 2014 року щомісячної основної
державної пенсії по інвалідності в
розмірі не нижче 6-ти мінімальних
пенсій за віком та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, як інваліду 3-ї групи, щодо
захворювання якого встановлено зв'язок
з Чорнобильською катастрофою у розмірі
50 відсотків мінімальної пенсії за
віком відповідно до вимог ст.ст. 50, 67
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
від 28 лютого 1991 року № 796-12.

Також судом першої інстанції
визначено розмір мінімальної пенсії за
віком, виходячи із приписів ч.1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки іншими законами
такий розмір не врегульовано.

З матеріалів справи встановлено, що
позивач - ОСОБА_1, є інвалідом 3 групи та
віднесений до 1 категорії осіб, які
постраждали внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1,
посвідченням серії НОМЕР_2 від 12.02.2004
року та має право на отримання основної
та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю відповідно до
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок аварії на Чорнобильській
АЕС". (а.с. 14, 15).

Позивач перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України у
Глобинському районі Полтавської
області та отримує державну пенсію по
інвалідності, а також додаткову пенсію
згідно Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

24 травня 2014 року позивач звернувся до
Управління Пенсійного фонду України у
Глобинському районі Полтавської
області із заявою, в якій просив
здійснити нарахування та виплату йому
державної та додаткової пенсії з 01.01.2014
року відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», однак
отримав відповідь від 02.06.2014року, в якій
зазначено, що підстави для проведення
перерахунку пенсії, починаючи з 01.01.2014
року відповідно до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" відсутні,
розмір пенсії розрахований згідно
вимог чинного законодавства у порядку
та розмірах, визначених постановою
Кабінету Міністрів України від 23.11.2011
року № 1210.

Не погодившись з відмовою відповідача
щодо перерахунку пенсії, позивач
звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорії зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту населення
визначені та закріплені в Законі
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" №796.

Статтею 49 цього Закону передбачено, що
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді:
державної пенсії; додаткової пенсії за
шкоду заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Згідно ч.4 статті 54 Закону №796, в
редакції, яка діяла до прийняття Закону
України "Про державний бюджет України
на 2008 рік" № 107-VІ від 28.12.2007, тобто до
01.01.2008 року, у всіх випадках розміри
пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими по
3-й групі інвалідності - 6 мінімальних
пенсій за віком.

Згідно зі ст. 50 вищезазначеного Закону
особам, віднесеним до 1 категорії,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема інвалідам 3 групи - в розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком. І як
передбачає ст. 53 того самого Закону,
виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (ч.2 ст.46
Конституції України).

Колегія суддів зазначає, що
положеннями Законом України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" не
було передбачено обмежень щодо
застосування ст. 50, 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що позивач у період з
01.01.2014 року має право на отримання
основної державної пенсії по
інвалідності та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі,
який встановлено положеннями ст.ст. 50, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Посилання відповідача на той факт, що
пенсія позивачу у спірний період була
проведена та виплачена у розмірі,
визначеному постановою Кабінету
Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 року,
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки
застосування зазначених постанов було
розраховано на бюджетний період 2012, 2013
бюджетних роках, а тому у період з 01.01.2014
року вказана постанова застосуванню не
підлягала.

Крім того, слід вказати, що відповідно
до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачеві в період з 01.01.2014 року
застосуванню підлягають ст.ст.50 та 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
а не вищевказана постанова Кабінету
Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210.

При цьому, вихідним критерієм
розрахунку додаткової пенсії,
передбаченої статтею 50 Закону № 796-ХІІ,
є мінімальний розмір пенсії за віком,
який відповідно до частини 1 статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" вираховується, виходячи з
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, тобто у 2008 році - статтею 58
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України".

Положення частини 3 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" щодо
застосування розміру мінімального
розміру пенсії за віком, встановленого
частиною 1 цієї статті, тільки стосовно
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною 1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до ст.67 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (в редакції
згідно з Рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) конкретні
розміри всіх доплат, пенсій і
компенсацій підвищуються Кабінетом
Міністрів України відповідно до зміни
індексу вартості життя і зростання
мінімальної заробітної плати.

Крім індексації пенсії, яка
здійснюється відповідно до
законодавства про індексацію грошових
доходів населення, у разі, якщо
величина середньої заробітної плати в
Україні за даними спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади в галузі статистики
за минулий рік зросла, то з 1 березня
поточного року розмір пенсії
підвищується в порядку, встановленому
частиною другою статті 42 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

У разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до статті 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір
щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Разом з цим, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що з 01.10.2011р.
набрала чинності нова редакція ч.3 ст. 67
Закону "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", відповідно
до якої, максимальний розмір пенсії (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги, пенсії за особливі заслуги
перед Україною, індексації та інших
доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність.

Колегія суддів з цього приводу вважає
за необхідне зазначити, що згідно зі
ст.22 Конституції України конституційні
права і свободи гарантуються і не
можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи
(ст.58 Конституції України).

При цьому, колегія суддів виходить з
позиції Конституційного Суду України,
наведеній у пункті 2 мотивувальної
частини рішення у справі за
конституційним зверненням
Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення
частини першої статті 58 Конституції
України (справа про зворотну дію в часі
законів та інших нормативно-правових
актів) від 9 лютого 1999 року № 1-7/99,
викладеної стосовно дії загально -
правового принципу норми права у часі.
Так, за позицією Конституційного Суду
України дію нормативно-правового акта
в часі треба розуміти так, що вона
починається з моменту набрання цим
актом чинності і припиняється з
втратою ним, чинності, тобто до події,
факту застосовується той закон або
інший нормативно-правовий акт, під час
дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи, що пенсія позивачеві
призначена до набрання чинності
Законом України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи",
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
обов'язок відповідача з 01.01.2014 року
здійснювати позивачеві нарахування та
виплату державної та додаткової пенсії
у відповідності до приписів ст.ст. 50, 54,
67 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (в редакції згідно з
Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) виходячи із
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Відносно доводів апеляційної скарги
позивача, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до частини першої статті 267
Кодексу адміністративного судочинства
України суд, який ухвалив судове
рішення в адміністративній справі, має
право зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Вказаній нормі кореспондуються
положення абз.7 п.4 ч.1 ст.163, абз.5 п.4 ч.1
ст.207 КАС України, згідно з якими у
резолютивній частині постанови суду
першої чи апеляційної зазначається
встановлений судом строк для подання
суб'єктом владних повноважень -
відповідачем до суду першої інстанції
звіт про виконання постанови, якщо вона
вимагає вчинення певних дій.

Отже, встановити судовий контроль за
виконанням рішення суб'єктом владних
повноважень-відповідачем у справі суд
першої чи апеляційної інстанції може
під час прийняття постанови у справі.
Такий контроль здійснюється судом
першої інстанції шляхом зобов'язання
надати звіт про виконання судового
рішення, розгляду поданого звіту на
виконання постанови суду першої,
апеляційної чи касаційної інстанцій, а
в разі неподання такого звіту -
встановленням нового строку для
подання звіту та накладенням штрафу. У
разі звернення позивача із заявою про
зобов'язання відповідача подати звіт
про виконання судового рішення після
прийняття постанови у справі суд
ухвалою відмовляє у задоволенні такої
заяви, оскільки, згідно з ч.4 ст.257 КАС
України в подальшому, примусове
виконання судових рішень в
адміністративних справах здійснюється
в порядку, встановленому Законом
України "Про виконавче провадження".

Аналізуючи вищенаведені законодавчі
приписи, колегія суддів дійшла
висновку, що зобов'язання суб'єкта
владних повноважень не на користь
якого ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання постанови, є правовим
наслідком судового рішення і саме в
резолютивній його частині має бути
визначено обов'язок подати звіт,
оскільки встановити судовий контроль
за невиконанням рішення суб'єктом
владних повноважень - відповідачем у
справі суд першої чи апеляційної
інстанції може лише під час прийняття
постанови у справі.

Разом з цим, слід зазначити, що вказаною
статтею Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено право,
а не обов'язок суду, який ухвалив судове
рішення в адміністративній справі,
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, проти якого ухвалено
судове рішення, подати у встановлений
судом строк звіт про виконання
судового рішення.

Враховуючи викладене, у суду
апеляційної інстанції відсутні
підстави для зміни постанови суду
першої інстанції з підстав, викладених
в апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 168 КАС України
суд, що ухвалив судове рішення, може за
заявою особи, яка брала участь у справі,
чи з власної ініціативи прийняти
додаткову постанову чи постановити
додаткову ухвалу у випадках, якщо: щодо
однієї із позовних вимог, з приводу
якої досліджувалися докази, чи одного з
клопотань не ухвалено рішення.

За таких обставин, позивач не
позбавлений можливості звернутися до
Глобинського районного суду
Полтавської області в порядку п. 1 ч. 1
ст. 168 КАС України із заявою про
ухвалення додаткової постанови та
вирішити заявлене у адміністративному
позові клопотання про зобов'язання
відповідача подати звіт про виконання
судового рішення протягом 1 місяця з
дня набрання постановою законної сили.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова Глобинського
районного суду Полтавської області від
17.06.2014 року відповідає вимогам ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, підстав для задоволення вимог
апеляційних скарг сторін у справі
колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в
Глобинському районі Полтавської
області, ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Глобинського районного суду
Полтавської області від 17.06.2014р. по
справі № 527/1357/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С.