Справа № 813/612/14
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/612/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого - судді Сидор Н.Т.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача Лупій Х.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про зобов'язання до вчинення
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач)
звернувся до Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Головного управління Міндоходів у
Львівській області з наступними
- зобов'язати Головне управління
Міндоходів у Львівській області
змінити формулювання причини
звільнення ОСОБА_1 у наказі №24-0 від
30.01.2012 року з підпункту "г" пункту 64 на
підпункт "б" пункту 65 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.07.1991 року №114;
- зобов'язати Головне управління
Міндоходів у Львівській області
вказати причиною звільнення ОСОБА_1
підпункт "б" пункту 65 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.07.1991 року №114.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
30.01.2012 року позивача було направлено на
медичний огляд до військово-лікарської
комісії ГУ МВС України у Львівській
області і за відсутності такого
висновку в цей же день звільнено із
займаної посади з податкової міліції
за підпунктом "г" пункту 64 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ у зв'язку зі
скороченням штату працівників. Поряд з
цим, позивач зазначає, що його було усно
повідомлено, що у разі встановлення ВЛК
ГУ МВС України у Львівській області
захворювання, пов'язаного із
проходженням служби, причину його
звільнення буде замінено на звільнення
03.03.2012 року ВЛК ГУ МВС України у
Львівській області за наслідками
медичного обстеження позивача видала
свідоцтво про хворобу №42, згідно якого
встановлено: "захворювання пов'язане з
проходженням служби в органах
внутрішніх справ, непридатний до
військової служби зі зняттям з
військового обліку".
При зверненні ОСОБА_1 до відповідача із
заявою про зміну формулювання причини
його звільнення, йому було відмовлено,
що стало підставою для звернення
позивача до суду з даним
адміністративним позовом.
В судовому засіданні позивач та
представник позивача позовні вимоги
підтримали з підстав наведених у
позовній заяві, проси позов
задовольнити повністю.
Відповідач проти позову заперечив,
надав суду письмові заперечення, в яких
посилається на Положення про
діяльність військово-лікарських
комісій в системі МВС України,
відповідно до пункту 2.14 - якщо
постанови про придатність до служби
колишніх осіб вищого, старшого чи
середнього начальницького складу
органів внутрішніх справ і осіб
офіцерського складу запасу (у
відставці) на період звільнення їх з
органів внутрішніх справ і внутрішніх
військ МВС призводять до зміни
формулювання наказу про звільнення, то
такі постанови підлягають
затвердженню вищої за статусом штатною
ВЛК. Остаточні постанови в цих випадках
виносяться Центральною
військово-лікарською комісією МВС.
Центральною військово-лікарською
комісією, позивачу було відмовлено в
затвердженні свідоцтва про хворобу. А
так як свідоцтво про хворобу ОСОБА_1 не
було затверджено центральною
військово-лікарською комісією МВС
України, відповідач не має законних
підстав до внесення змін у
формулювання наказу про його
звільнення. З наведених підстав просив
у задоволені позову відмовити в цілому.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає позовні вимоги такими,
що не підлягають задоволенню, виходячи
з наступних підстав.
Позивач ОСОБА_1, лейтенант податкової
міліції, працював оперуповноваженим
відділу фізичного захисту управління
фізичного захисту та охорони УПМ ДПА у
Львівській області, правонаступником
котрої є Головне управління Міндоходів
у Львівській області.
Наказом ДПА у Львівській області від
30.01.2012 № 24 - о із посади та податкової
міліції у запас Збройних Сил України за
пунктом 64 «Г» (через скорочення штатів),
на підставі рапорту про звільнення від
27.01.2012 року, в якому було зазначено:
«прошу мене звільнити з податкової
міліції через скорочення штатів 30.01.2012
року, та одночасно прошу надати
скерування для проходження
військово-лікарської комісії».
30.01.2012 року йому було видано
направлення на медичний огляд.
Як вбачається з відмітки про отримання,
направлення на медичний огляд ОСОБА_1
військово-лікарською комісією ГУ МВС
України у Львівській області отримано
Як вбачається з матеріалів справи,
03.03.2012 року військово-лікарською
комісією ГУМВС України у Львівській
області було видано свідоцтво про
хворобу №42, в якому зазначено, що
ОСОБА_1 має захворювання, пов'язане із
проходженням служби в органах
внутрішніх справ (п.15). Непридатний до
військової служби зі зняттям з
військового обліку (п.16).
13.03.2012 року позивач звернувся до
відповідача зі заявою про заміну
формулювання причини звільнення, до
якої додав копію свідоцтва про хворобу
№42 від 03.03.2012 року.
Як твердить позивач, відповіді на свою
заяву він не отримав. На усні звернення
позивача повідомляли, що його
документи та справа знаходяться на
вивченні. Тому, 30.05.2013 року ним повторно
подано заяву до відповідача з
проханням змінити формулювання
підстави його звільнення.
12.06.2013 року за №К-47/07-6/9 позивач отримав
відповідь, у якій було вказано, що
висновок ВЛК має бути затверджений
Центральною військово-лікарською
комісією МВС України.
Заявою від 15.10.2013 року позивач
звернувсь до Центральної
військово-лікарської комісії МВС
України та отримав відповідь від 22.10.2013
року за №55/2-К-61 про відмову у
затвердженні свідоцтва про хворобу від
03.03.2012 року №42.
З метою захисту своїх прав, позивач
звернувся з заявою від 02.11.2013 року до
Міністерства доходів і зборів України
і отримав відповідь від 04.12.2013 року
№6309/К/99-99-04-02-01-14, котрою позивачу
повідомили про відсутність підстав для
внесення змін до наказу про звільнення,
оскільки свідоцтво про хворобу не
затверджено ЦВЛК МВСУ.
У зв'язку з відмовою відповідача
змінити формулювання причини
звільнення, позивач звернувся до суду.
Вирішуючи спір, суд виходить з
Як вбачається з позовної заяви, то
позивач оскаржує причини його
звільнення з органів податкової
Позивач просить змінити формулювання
причини звільнення з пп. г п.64 на пп. б
п.65 Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, затверджене
постановою КМ України від 29.07.1991 року №
114, а саме стверджує, що причиною його
звільнення повинен бути пп. б п. 65
Положення, тобто звільнений у зв'язку з
хворобою, оскільки це підтверджує
висновок ВЛК у свідоцтві про хворобу №
42 від 03.03.2012 року.
Порядок проходження служби позивача
врегульовує Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, затверджений
постановою КМ України від 29.07.1991 року
№114 (надалі - Положення).
Відповідно до п. 8 Положення, дострокове
звільнення зі служби осіб середнього,
начальницького складу, які не досягли
граничного віку перебування на службі
в органах внутрішніх справ,
провадиться за станом здоров'я -
відповідно до висновків
військово-лікарської комісії.
Відповідно до пп. б п. 65 Положення, в
редакції, що діяла на час звільнення
позивача, особи начальницького складу
звільняються зі служби у відставку (із
зняттям з військового обліку), через
хворобу - у разі визнання їх
непридатними до військової служби за
рішенням військово-лікарської комісії.

Як це вбачається з п. 16 свідоцтва про
хворобу № 42 від 03.03.2012 року комісія
вказала, що позивач непридатний до
військової служби зі зняттям з
військового обліку.

Відповідно до пункту 2.14 Положення про
діяльність військово-лікарських
комісій в системі МВС України
надалі-Положення № 85, затвердженого
наказом МВС України від 06.02.2001 року № 85,
якщо постанови про придатність до
служби колишніх осіб вищого, старшого
чи середнього начальницького складу
органів внутрішніх справ і осіб
офіцерського складу запасу (у
відставці) на період звільнення їх з
органів внутрішніх справ і внутрішніх
військ МВС призводять до зміни
формулювання наказу про звільнення, то
такі постанови підлягають
затвердженню вищої за статусом штатною
ВЛК.

Остаточні постанови в цих випадках
виносяться Центральною
військово-лікарською комісією МВС.

Тобто, з наведеного вбачається, що
затвердженню вищою за статусом штатної
ВЛК підлягають постанови ВЛК, що
прийняті, щодо колишніх осіб вищого,
старшого чи середнього начальницького
складу органів внутрішніх справ і осіб
офіцерського складу запасу (у
відставці) за умови, якщо вони
призводять до зміни причин
формулювання наказу про звільнення.

Як це вбачається з матеріалів справи,
то позивач був направлений на медичний
огляд, який був проведений
військово-лікарською комісією ГУ МВС
України у Львівській області, а відтак
свідоцтво про хворобу позивача № 42 від
03.03.2012 року, згідно котрого позивач
непридатний до військової служби зі
зняттям з військового обліку, на
переконання суду, підлягає
затвердженню Центральною
військово-лікарською комісією МВС
України.

Як це свідчать матеріали справи,
центральна військово-лікарська
комісія МВС України відмовила у
затвердженні свідоцтва про хворобу
позивача № 42 від 03.03.2012 року.

Таким чином, суд дійшов до переконання,
що оскільки постанови про придатність
до служби колишніх осіб вищого,
старшого чи середнього начальницького
складу органів внутрішніх справ на
період звільнення їх з органів
внутрішніх справ і внутрішніх військ
МВС, що призводять до зміни
формулювання наказу про звільнення,
підлягають затвердженню вищою за
статусом штатною ВЛК, в даному випадку
це Центральна військово-лікарська
комісія МВС України, котра в свою чергу
відмовила позивачу в затвердженні
свідоцтва про хворобу, то відповідно на
переконання суду, у відповідача дана
обставина не породжувала
встановленого законом обов'язку по
внесенню змін у формулювання наказу
про звільнення позивача, оскільки
свідоцтво про хворобу № 42 від 03.03.2012
року було не затверджено вищестоящою
ВЛК.

Загалом при вирішенні даного спору суд
дійшов висновку про неправильно
обраний позивачем спосіб захисту
порушеного його права.

В даному випадку, від відповідача
Головного управління Міндоходів у
Львівській області реалізація права
позивача залежить від реалізації
повноважень Центральної
військово-лікарської комісії МВС
України, котра в свою чергу не
затвердила свідоцтво про хворобу
позивача № 42 від 03.03.2012 року, а таке не
затвердження потягло за собою, на
переконання суду, прийняття
відповідачем законної відмови у зміні
причин формулювання наказу про
звільнення позивача, оскільки змінити
таку підставу він був не вправі, так як
свідоцтво про хворобу позивача не було
затверджене Центральною
військово-лікарською комісією МВС
України.

Згідно п. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У відповідності до вимог ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Суд, згідно статті 86 цього Кодексу,
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

За викладених обставин, а також
враховуючи невірно обраний позивачем
спосіб захисту, суд приходить до
висновку про відсутність підстав у
відповідача для зміни причини
формулювання наказу про звільнення
позивача, так як свідоцтво про хворобу
позивача було не затверджено
вищестоящою ВЛК, у зв'язку з чим дії
відповідача є правомірними, що в свою
чергу дає право суду позовні вимоги
ОСОБА_1 вважати безпідставними, а
відтак і такими, що не підлягають до
задоволення.

Щодо судових витрат, то у відповідності
до вимог ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, стягненню зі сторін не
підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н
о в и в :

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Судові витрати стягненню з позивача не
підлягають.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано.

Повний текст постанови складено
та підписано 04.08.2014 року.

Суддя

Сидор Н.Т.