Справа № 826/15310/13-а
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Дегтярьова О.В.
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

05 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого судді: Федотова І.В.,

суддів: Оксененка О.М. та Безименної
Н.В.,

при секретарі Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Києві апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів у місті
Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Монтажно-заготівельна компанія плюс»
до Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Монтажно-заготівельна компанія плюс»
(далі - позивач, ТОВ «МЗКП») звернулося
до суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві (далі - відповідач,
ДПІ у Деснянському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
08.08.2014 року №.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 листопада 2013 року адміністративний
позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
зазначену постанову суду та ухвалити
нову про відмову в задоволенні позову в
повному обсязі, так як, на думку
апелянта, оскаржуване рішення суду
прийнято з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст.41, ч. 4 ст.196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, ТОВ «МЗКП» є юридичною особою
та перебуває на податковому обліку ДПІ
у Деснянському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві як платник податку на додану
вартість (далі - ПДВ ).

ДПІ у Деснянському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ «МЗКП» щодо
взаємовідносин з ТОВ «Тесей ЛТД» за
період: серпень-листопад 2012 року та з
ТОВ «Компанія «Мармур ЛТД» за періоди:
квітень та липень 2012 року, за
результатами якої складено акт від
16.07.2013 року №280/22-50/37985552.

Згідно з висновками зазначеного
акту перевірки, відповідачем було
встановлено порушення ТОВ «МЗКП» вимог
податкового законодавства, що призвело
до заниження ПДВ на загальну суму 61 590,00
грн.

На підставі та на виконання акту
перевірки від 16.07.2013 року №280/22-50/37985552
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 08.08.2014 року
№, яким позивачу визначено
грошове зобов'язання з ПДВ на загальну
суму 76 987,50 грн., у тому числі: 61 590,00 грн. -
за основним платежем та 15 397,50 грн. - за
штрафними ( фінансовими ) санкціями.

Спірні правовідносини
регулюються нормами Податкового
кодексу України (далі - ПК України),
Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» (далі - Закон № 996-XIV),
Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, яке
затверджено Наказом Міністерства
фінансів України від 24 травня 1995 року №
88 (далі - Положення № 88).

Так, відповідно до п.198.1. ст.198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та надання
послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту, в силу вимог п.198.2.
ст.198 ПК України, вважається дата тієї
події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.6. ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Порядок складення платником
податку-продавцем податкової
накладної та надання її покупцю
визначено статтею 201 ПК України.

Відповідно до п.201.1. ст.201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 ПК
України.

Згідно до ч.1 ст.9 Закону №996-XIV,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Таким чином, з наведених законодавчих
положень вбачається, що підставою для
виникнення права платника податків на
формування податкового кредиту є
наявність одночасно двох умов: 1)
первинної документації, зокрема,
належним чином оформлених податкових
накладних; 2) наявність в осіб, які
здійснюють нарахування податку та
складання податкових накладних,
статусу платника податку.

При цьому, з метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
податкового кредиту з податку на
додану вартість належить з'ясовувати,
зокрема, обставини щодо руху активів у
процесі здійснення господарської
операції та установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції.

Разом з тим, реальність здійснення
господарських операцій між позивачем і
ТОВ «Компанія «Мармур ЛТД» на підставі
договору про надання послуг і договору
про виготовлення металоконструкцій та
ТОВ «Тесей ЛТД» на підставі договорів
про виготовлення металоконструкцій
підтверджується відповідною первинною
документацією, складеною у
відповідності з вимогами ст.9 Закону №
996-XIV та п.2.4 Положення №88, а саме:
податковими та видатковими накладними,
актами прийому-передачі, актами
здачі-прийняття, звітами про
використання матеріалів замовника,
рахунками-фактури, банківськими
виписками.

Крім того, судова колегія звертає увагу
на те, що позивачем доведено подальший
рух товарів, виготовлених за його
замовленням вказаними контрагентами
на підставі зазначених договорів,
зокрема шляхом їх використання при
виконанні завершальних робіт з
виробництва готової продукції
(збирання візків з каркасів і
кронштейнів та установка коліс на них
тощо) для її реалізації третім особам.

Таким чином, оскільки витрати позивача
за договорами, укладеними з ТОВ
«Компанія «Мармур ЛТД» і ТОВ «Тесей
ЛТД» відображені у відповідних
податкових накладних, складених на
підставі правовідносин між позивачем
та зазначеними контрагентами, які на
момент виникнення спірних
правовідносин були зареєстровані як
платники ПДВ, первинні документи
виписані та зареєстровані відповідно
до вимог чинного законодавства, а
доказами, наявними в матеріалах справи
повністю підтверджується реальність
господарських операцій за спірними
договорами та рух коштів між їх
сторонами, то колегія суддів вважає, що
невизнання відповідачем права
позивача на формування податкового
кредиту на підставі зобов'язань з ТОВ
«Компанія «Мармур ЛТД» і ТОВ «Тесей
ЛТД» є необґрунтованим та
безпідставним.

Посилання апелянта на результати
зустрічних звірок контрагентів
позивача носять ймовірний характер, що
вже саме по собі виключає можливість
прийняття їх до уваги колегією суддів,
оскільки судове рішення повинно
відповідати вимогам ст. 159 КАС України
та в жодному разі не може ґрунтуватися
на припущеннях. Крім того, зазначені
доводи відповідача суперечать нормам
права, з огляду на наступне.

Зі ст. 61 Конституції України випливає,
що юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.
Законодавством не передбачена
відповідальність юридичної особи за
зобов'язаннями іншого суб'єкта
підприємницької діяльності, зокрема, у
галузі податкових правовідносин.

Отже, у чинному законодавстві України
виникнення у платника ПДВ права на
формування податкового кредиту не
ставиться в залежність від дотримання
вимог податкового законодавства його
контрагентом, а тому при дослідженні
факту здійснення господарської
операції повинні оцінюватися
відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку. При цьому, не є обов'язковою
передумовою для визначення
контролюючими органами недійсними (у
тому числі нікчемними) правочинів, які
укладалися за ланцюгом між попередніми
посередниками, через ланцюг яких
декларувався рух товарів чи послуг,
нібито придбаних останнім у такому
ланцюгу платником податку, а відносини
між учасниками попередніх ланцюгів
постачань товарів та послуг не мають
безпосереднього впливу на дослідження
факту реальності господарської
операції, вчиненої між останнім у
ланцюгу постачань платником податків
та його безпосереднім контрагентом.

Аналогічна правова позиція викладена у
рішенні Верховного Суду України від
31.01.2011 року у справі № 21-47а10, яке
відповідно до ст. 244-2 КАС України, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

Таким чином, судова колегія вважає, що
апелянт, який є суб'єктом владних
повноважень, діючи в порушення вимог ч.2
ст.71 КАС України, не довів
правомірності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції стосовно наявності
достатніх та необхідних правових
підстав для визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 08.08.2014 року
№ і приходить до висновку про те,
що судом першої інстанції було повно
встановлено фактичні обставини справи,
правильно визначено норми
матеріального та процесуального права,
які підлягають застосуванню, із
дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

За таких обставин, оскільки доводи
апеляційної скарги спростовуються
висновками суду першої інстанції та
матеріалами справи, а суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та постановив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
судова колегія залишає його без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів у місті
Києві залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13 листопада 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Федотов І.В.

Судді:
Безименна Н.В.

Оксененко О.М.