Справа № 810/813/14-а
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/813/14-а Головуючий у 1-й
інстанції: Виноградова О.І.
Суддя-доповідач: Безименна Н.В.
У Х В А Л А

Іменем України

29 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді: Безименної
Н.В.,

суддів: Бєлової Л.В. та
Файдюка В.В.,

при секретарі Авраменко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою Миронівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Державного підприємства
"Дослідне господарство "Еліта"
Миронівського інституту пшениці ім.
В.М. Ремесла Національної академії
аграрних наук України" до Миронівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2014 року ДП "Дослідне
господарство "Еліта" Миронівського
інституту пшениці ім. В.М. Ремесла
Національної академії аграрних наук
України" звернулося в Київський
окружний адміністративний суд з
позовом до Миронівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 29
січня 2014 року №.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2014 року позов задоволено, визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Миронівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області від 29
січня 2014 р. № .

Не погоджуючись із судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі. На
думку апелянта, товарно-транспортна
накладна являється первинним
документом, оскільки фіксує факт
здійснення господарських операцій, при
відсутності товарно-транспортних
накладних, неможливо підтвердити
товарність господарської операції.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову -
залишити без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що у
період з 27 по 31 грудня 2013 р.
відповідачем було проведено
документальну виїзну позапланову
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства щодо
підтвердження відомостей від особи,
яка мала правові відносини з ТОВ "
Селтикс" за період з 1 жовтня 2012 року по
28 лютого 2013 року.

За результатами перевірки, складено
акт від 31 грудня 2013 року № 303/22-010/04687301
(а.с. 17-33).

Як вбачається з акта податковий орган
дійшов висновку про порушення
позивачем п. 201.6 ст. 201, ст. 185, ст. 186, ст. 187,
ст. 188, ст. 200, п. 209.2 ст. 209 Податкового
кодексу України від 2 грудня 2010 р. № 2756-VI
(далі - ПК України), ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16 липня 1999 р. №
996-XIV (далі - Закон України № 996-XIV) в
частині недодержання вимог зазначених
статей в момент вчинення правочинів,
які не спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
по правочинах при придбанні товарів
(робіт, послуг), відсутність об'єкту
оподаткування, встановлено
неправомірність формування
податкового кредиту позивачем по
операціях з придбання товарів у ТОВ
"Селтикс" у загальній сумі 26 028 грн. 33
коп., в результаті чого занижено
податок на додану вартість за жовтень
2012 р. у сумі 13 275 грн. 00 коп., за листопад
2012 р. у сумі 12 753 грн. 87 коп.

На підставі Акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 32 536 грн. 12 коп., з якої за
основним платежем - 26 028 грн. 87 коп., за
штрафними санкціями - 6507 грн. 25 коп. (а.с.
52).

За результатами перевірки та на
підставі актів ДПІ у м. Херсоні
Херсонської області від 3 квітня 2013
року № 2069/22.6/22757778 про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ ВКФ «Сніта ЛТД» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 липня 2012
року по 31 грудня 2012 року та від 8 квітня
2013 року № 1202/22.6/22757778 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ ВКФ
«Сніта ЛТД» з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
взаємовідносинах з контрагентами -
постачальниками та з контрагентами -
покупцями за січень-лютий 2013 року,
відповідач дійшов до висновку, що
правочини по операціях з придбання
товарів позивачем у ТОВ «Селтікс» не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
необґрунтованість зазначеного
висновку відповідача та
протиправність оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення,
виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1статті 193 цього
Кодексу, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

У відповідності до положень п.198.6. ст.198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Статтею 1 Закону «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» визначено, що господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства; первинним документом є
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Згідно ст.9 даного Закону України «Про
бухгалтерський обік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, між покупцем - ДП
"Дослідне господарство "Еліта"
Миронівського інституту пшениці ім.
В.М. Ремесла Національної академії
аграрних наук України" та
постачальником - ТОВ «Селтикс»
укладено договір поставки № 2 (а.с. 53),
відповідно до якого постачальник
зобов'язується поставити покупцеві
шрот соняшниковий або макуху
соняшникову, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити його в порядку та
на умовах, визначених договором.

На підтвердження реальності
здійснення господарської операції за
вказаним договором поставки позивачем
надано: рахунок від 8 жовтня 2012 р. № 1 на
загальну суму 79 650 грн 00 коп. (а.с. 54);
накладну від 15 жовтня 2012 р. № 3 на
загальну суму 79 650 грн 00 коп. (а.с. 55);
податкові накладні від 15 жовтня 2012 р. №
2 на загальну суму 79 650 грн 00 коп. (а.с. 57),
26 листопада 2012 р. № 13 на загальну суму 76
523 грн 20 коп. (а.с. 62); приходні накладні
від 15 жовтня 2012 року № 22 на загальну
суму 79 650 грн 00 коп. (а.с. 56), 26 листопада
2012 р. № 25 на загальну суму 76 523 грн 20 коп.
(а.с. 61); видаткову накладну від 26
листопада 2012 р. № 30 на загальну суму 76 523
грн 20 коп. (а.с. 60);

Оплата товару підтверджується
платіжними дорученнями від 18 жовтня 2012
року № 68 на суму 51 925 грн 50 коп., № 84 на
суму 27 724 грн 50 коп., та від 29 листопада
2012 року № 1734 на суму 76 523 грн 20 коп. (а.с.
58, 63, 64) та банківськими виписками (а.с. 135
- 137).

На думку колегії суду, суд першої
інстанції обґрунтовано прийняв до
уваги зазначені вище первинні
документи, якими підтверджується
реальне здійснення господарської
діяльності за усною домовленістю
укладеною між позивачем та його
контрагентами, оскільки останні
відповідають вимогам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та відповідно до
ст. 9 зазначеного закону є підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій та фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Крім того, відповідно до ст. 18 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців» відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, були внесені до нього,
вважаються достовірними і можуть бути
використані у спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до цього реєстру, є
недостовірними і були внесені до нього,
то третя особа може посилатися на них у
спорі як на достовірні, за винятком
випадків, коди вона знала або могла
знати про те, що такі відомості є
недостовірними.

Судом першої інстанції встановлено, що
момент укладання договору контрагент
позивача у відповідності до вимог
чинного законодавства був
зареєстрований в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, перебував на
податковому обліку в органі податкової
служби, як платники податку на додану
вартість, що не заперечувалось
податковим органом (а.с. 138).

При цьому, колегія суддів не
погоджується доводами апелянта про
обов'язковість наявності
товарно-транспортної накладної,
подорожніх листів чи транспортних
накладних, оскільки відповідно до
законодавства України наявність
товарно-транспортної накладної є
обов'язковою для водія юридичної особи
або фізичної особи-підприємця, що
здійснює вантажні перевезення на
договірних умовах.

Зокрема, згідно з п.п. 2.2 п. 2 та п.п. 3.1 п. 3
вищевказаного договору поставка
товару покупцю здійснювалася
постачальником на умовах СРТ -
постачальник здійснював поставку
товару шляхом його передання
перевізнику, визначеного
постачальником і зобов'язаний оплатити
послуги з транспортування товару до
місця призначення. Остаточна загальна
сума договору визначалася на підставі
фактично поставленої кількості товару
у відповідності зі Специфікацією або
накладними.

Крім того, колегія суддів враховує, що в
Рішеннях Європейського суду з прав
людини у справах «Інтерсплав проти
України» (2007 рік, заява № 803/02). «Булвес»
АД проти Болгарії» (2009 рік, заява № 3991/03)
і «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії»
(2010 рік. заява № 6689/03) визначено, що
платника податку не може бути
позбавлено права на бюджетне
відшкодування ПДВ за відсутності
доказів того, що його було залучено до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування; при цьому платник ПДВ не
повинен нести відповідальність за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
знав про такі зловживання і не міг про
них знати. Якщо державні органи мають
інформацію про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкту, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку (рішення Європейського Суду з
прав людини від 09.01.2007 у справі
"Інтерсплав проти України").

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що в ході розгляду справи підтверджено
реальність здійснення господарської
операцій позивача з контрагентом, суд
першої інстанції дійшов до
обгрунтованого висновку, що вимоги
позивача про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 29 січня 2014
року № підлягають задоволенню.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та прийняв рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції, а тому апеляційну скаргу
потрібно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного
управління Міндоходів у Київській
області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 4
серпня 2014 року.

Головуючий суддя:
Н.В. Безименна

Судді:
Л.В. Бєлова

В.В. Файдюк

Головуючий суддя
Безименна Н.В.

Судді:
Бєлова Л.В.

Файдюк В.В.