Справа № К/800/4444/14
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2014 р. м. Київ
К/800/4444/14

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів:

головуючого - Веденяпіна О.А.
(суддя-доповідач), Усенко Є.А.,
Юрченко В.П.,

розглянувши в письмовому провадженні

касаційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області

на постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2010 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20 листопада
2013 року

у справі № 2а-2853/10/0370

за позовом Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції

до Спільного українсько-німецького
підприємства у формі товариства з
обмеженою відповідальністю «ВЕСТ
Україна» (далі - СП ТзОВ «ВЕСТ Україна»),
приватного підприємства «Гарбо» (далі -
ПП «Гарбо»)

про стягнення усього одержаного за
недійсними угодами,

в с т а н о в и в :

Ухвалами Волинського окружного
адміністративного суд від 26 листопада
2010 року провадження у справі за позовом
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції до СП ТзОВ «ВЕСТ
Україна», ПП «Гарбо» про визнання
недійсним угод купівлі-продажу та
стягнення усього одержаного за угодами
в частині визнання угод недійсними, а
також в частині позовних вимог до ПП
«Гарбо» закрито.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20 листопада
2013 року, у задоволенні позову Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції відмовлено повністю, з
мотивів не доведення податковим
органом у судовому процесі наявності
умислу у сторін договору, направленого
на досягнення господарським
зобов'язанням мети, що суперечить
інтересам держави та суспільства. При
цьому, судами встановлено наявність у
матеріалах справи первинних
документів, які підтверджують факт
виконання умов оскаржуваних угод та
досягнення мети, з якою їх укладено.

Не погоджуючись з рішеннями суду
першої та апеляційної інстанцій,
Луцька об'єднана державна податкова
інспекція Головного управління
Міндоходів у Волинській області подала
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права.

В запереченні на касаційну скаргу
представник СП ТзОВ «ВЕСТ Україна»
зазначив, що рішення суддів є
обґрунтовані та прийнятті з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому просив
залишити їх без змін, а касаційну
скаргу без задоволення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 9 липня 2014 року допущено
заміну позивача - Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції її
правонаступником Луцькою об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Волинській області (далі - Луцька ОДПІ).

У зв'язку з неприбуттям у судове
засідання осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце судового
засідання, справа розглядається
відповідно до статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
в порядку письмового провадження.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з 8 по 12 липня 2005 року
Луцькою ОДПІ було проведено
позапланову перевірку СП ТзОВ «Вест
Україна» з питань взаємовідносин з ПП
«Гарбо» за період з 1 січня 2003 року по 30
червня 2004 року, якою встановлено, що за
вказаний період СП ТзОВ «Вест Україна»
з ПП «Гарбо» укладалися усні угоди
купівлі-продажу товарно-матеріальних
цінностей на загальну суму 948 867,24 грн., в
тому числі податок на додану вартість
на суму 158144, 54 грн., який в подальшому
був віднесений СП ТзОВ «Вест Україна»
до податкового кредиту з відображенням
у податкових деклараціях з ПДВ за
період з січня по листопад 2003 року
(підстава податкові накладні від 2
січня 2003 року № 34/1, від 21 червня
2003 року, № 53 від 30 липня 2003 року, № 68 від
1 вересня 2003 року, № 78 від 30 липня 2003
року № 38 від 30 липня 2003 року). За
результатами перевірки було складено
довідку від 13 липня 2005 року № 00654.

Факт оплати за придбаний у ПП «Гарбо»
товар підтверджується виписками банку
та платіжними дорученнями (том 1, а.с.46-63;
том 2 а.с.12-29).

Свідоцтвом про державну реєстрацію
суб'єкта підприємницької діяльності
юридичної особи, довідкою № 432 про
включення до Єдиного Державного
реєстру підприємств та організацій
України (том 1, а.с.24-25) підтверджується,
що ПП «Гарбо» зареєстроване як суб'єкт
підприємницької діяльності виконавчим
комітетом Луцької міської ради 6
березня 2002 року.

Підприємство на підставі свідоцтва №
02813120 зареєстроване платником ПДВ з 18
березня 2002 року (том 1, а.с.27). Відповідно
до даних акта № 00323 від 8 грудня
2004 року, складеним за результатами
планової комплексної документальної
перевірки вимог податкового та
валютного законодавства ПП «Гарбо» за
період з 1 січня 2003 року по 30 червня 2004
року (том 2, а.с.35), одним із видів
діяльності підприємства є оптова
торгівля будівельними матеріалами.
Підприємством не надано документів для
перевірки даних податкової звітності,
а тому Луцька ОДПІ встановила факт
заниження ПП «Гарбо» податкових
зобов'язань з ПДВ за період, що
перевірявся.

Згідно з рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 31 березня 2006 року за
позовом Луцької ОДПІ до ПП «Гарбо» та
виконавчого комітету Луцької міської
ради (том 1, а.с.42) визнано недійсним з
моменту державної реєстрації статут ПП
«Гарбо» від 6 березня 2003 року та
свідоцтво платника ПДВ № 02813120
від 18 березня 2002 року з моменту його
видачі.

Дані обставини позивач поклав в основу
висновку про недійсність оспорюваних
угод і вважав, що сторони діяли з
умислом, що суперечить інтересам
держави та суспільства, спрямованим на
ухилення від сплати податків.

Згідно з частиною першою статті 207
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) господарське зобов'язання,
що не відповідає вимогам закону, або
вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Відповідно до частини першої статті 208
ГК України якщо господарське
зобов'язання визнано недійсним як таке,
що вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, то за наявності наміру в
обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Наведені законодавчо-встановлені
положення до 1 січня 2011 року слід
застосовувати з урахуванням того, що
правочин, який вчинено з метою завідомо
суперечною інтересам держави і
суспільства, водночас суперечить
моральним засадам суспільства, а тому
згідно з частиною першою статті 203 та з
частиною другою статті 215 Цивільного
кодексу України є нікчемним, тобто
недійсним в силу закону, у зв'язку з чим
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Отже, судом першої інстанції правильно
застосовані норми статті 157 Кодексу
адміністративного судочинства України
та правомірно закрито провадження у
частині позовних вимог про визнання
угод недійсними. Також правильно на
підставі пункту 5 частини першої
вищевказаної статті закрито
провадження у справі в частині
позовних вимог до ПП «Гарбо», оскільки
державна реєстрація даної юридичної
особи припинена у зв'язку з визнанням
її банкрутом.

Податковим органом не доведено в межах
належності і допустимості доказів
вчинення відповідачами господарських
операцій з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, тому правильними є
висновки судів про відсутність підстав
для застосування правових наслідків,
передбачених статтею 208 ГК України.

Натомість, судами попередніх інстанцій
встановлено наявність у матеріалах
справи первинних документів, які
підтверджують факт виконання
оскаржуваних угод та досягнення мети, з
якою їх укладено, а саме отримання
покупцем товарів, а продавцем коштів за
цей товар.

Визнання у судовому порядку недійсними
установчих документів ПП «Гарбо», його
свідоцтва платника ПДВ не є підставою
для визнання спірних угод такими, що
укладені з метою суперечною інтересам
держави та суспільства, оскільки
предметом дослідження у судовій справі
була відповідність установчих
документів підприємства вимогам
чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції правильно
звернув увагу на те, що застосування
приписів статті 250 ГК України можливе
лише при встановленні судом
обґрунтованості доводів податкового
органу про нікчемність господарського
зобов'язання (наявність складу
правопорушення в діях хоча б однієї зі
сторін зобов'язання (правочину,
договору, угоди), що є підставою позову
про застосування санкцій.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин підстави для
скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області залишити без
задоволення.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 20 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення їх
копій особам, які беруть участь у
справі, але може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав та в
порядку, передбачених статтями 236-239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді
О.А. Веденяпін

Є.А. Усенко

В.П. Юрченко