Справа № 819/1400/14-а
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2014-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1400/14-a

"04" серпня 2014 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд, в складі:

Головуючого судді Жука А.В. , судді
Білоус І.О. , судді Баб'юка П.М.

при секретарі судового засідання:
Костецької Н.Т.

за участю:

представника відповідача: Хічія А.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті
Тернополі адміністративну справу

за адміністративним позовом
Міністерства фінансів України

до Державної виконавчої служби України

про визнання дій протиправними та
скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного
адміністративного суду звернулося
Міністерство фінансів України з
адміністративним позовом до Державної
виконавчої служби України про визнання
протиправними дій відповідача щодо
винесення постанови від 27 червня 2014 ВП
№30343002 про стягнення з боржника витрат
на проведення виконавчих дій та про
скасування постанови Державної
виконавчої служби України від 27 червня
2014 ВП №30343002 про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, на
думку позивача, постанова ВП №30343002 від
27.06.2014 про стягнення з боржника витрат
на проведення виконавчих дій підлягає
скасуванню з огляду на те, що Державною
виконавчою службою України не
підтверджено належними доказами
обґрунтованості визначених в
оскаржуваній постанові, а дії
державного виконавця є незаконними,
оскільки постановою ВАС України від
29.05.2014 у справі №К/9991/77437/11 було
задоволено касаційну скаргу
Міністерства фінансів України,
скасовано постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
13.12.2010 та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 03.10.2011 та прийнято нову постанову
про часткове задоволення позову, в
зв'язку з чим Міністерство фінансів
України не є боржником по вказаному
виконавчому провадженні та не повинно
нести витрати на проведення виконавчих
дій.

Позивач в судове засідання не
забезпечив явку повноважного
представника, в позовній заяві заявив
клопотання про розгляд справи без
участі представника позивача.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечив з підстав викладених в
письмових запереченнях, просив в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі.

Заслухавши пояснення представників
позивача та представника відповідача,
повно і всебічно з'ясувавши всі
обставини справи в їх сукупності на
підставі чинного законодавства,
перевіривши їх дослідженими у судовому
засіданні доказами, суд вважає, що
позов не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

27 червня 2014 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Кушнір Л.В. винесено
постанову "Про закінчення виконавчого
провадження" ВП №30343002, якою виконавче
провадження з примусового виконання
виділення і списання на рахунок
Державного казначейства України при
Міністерстві фінансів України кошти в
сумі 269493,22 гривні для виплати Юрдизі
Ользі Степанівні недоплаченої
заробітної плати закінчено.

Відповідно до 3.13 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень (далі Інструкція ) використання
коштів виконавчого провадження
здійснюється відповідно до Порядку
використання коштів виконавчого
провадження, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 №
554 До інших витрат, необхідних для
забезпечення належної організації
виконання рішень органами ДВС,
належать витрати на:

а) зарахування коштів на відповідний
рахунок органу ДВС (комісія банку);

б) виплату винагороди державним
виконавцям;

в) придбання службових житлових
приміщень;

г) придбання службових приміщень;

ґ) страхування державних
виконавців;

д) забезпечення державних виконавців
форменим одягом;

е) матеріально-технічне забезпечення
діяльності служби, у тому числі:

придбання канцелярських та
господарських товарів, передплата
періодичних, довідкових та
інформаційних видань; придбання
предметів, матеріалів, обладнання та
інвентарю, витрати транспортних
послуг, утримання транспортних
засобів та оренда транспортних
засобів, у тому числі грошова
компенсація за використання
державними виконавцями власного
автотранспорту; оренда приміщень,
ремонт та обслуговування оргтехніки,
поштові витрати та витрати на послуги
зв'язку, модему, Інтернету;

є) установку телефонів, модемного
зв'язку та охоронної сигналізації:

ж) охорону та охоронну сигналізацію:

з) поліграфічні витрати;

и) проведення семінарів:

і) відрядження та проїзд державних
виконавців, у тому числі на придбання
проїзних документів;

ї) оплату комунальних послуг та
енергоносіїв:

й) придбання основних засобів та
програм:

к) Єдиний реєстр;

л) поточний та капітальний ремонт
приміщень;

м) інші витрати, пов'язані з
організацією та проведенням
виконавчих дій.

Про стягнення з боржника витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, державний
виконавець виносить постанову, яка
затверджується начальником відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець. Зазначена
постанова надсилається сторонам не
пізніше наступного робочого дня після
її винесення і може бути оскаржена ними
до суду в десятиденний строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України Органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначаються Законом України "Про
виконавче провадження".

Розмір витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, державний виконавець
відповідно до розрахунку витрат,
наданого фінансовою службою
відповідного головного управління
юстиції, складає акт про витрати,
пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій, у якому
зазначаються перелік та суми витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій.

Позивач стверджує, що державним
виконавцем в порушення вимог п. 3.13.1
Інструкції не складено акт державного
виконавця про витрати, пов'язані з
організацією та проведенням
виконавчих, а від так постанова про
стягнення витрат є незаконною.

Судом встановлено, що такі твердження
позивача спростовуються матеріалами
виконавчого провадження ВП 30343002,
долученими до матеріалів справи
представником відповідача, зокрема
службовою запискою начальника
Управління фінансово-господарської
діяльності від 05.03.2014, якою до відома
начальника відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України доведено примірну
калькуляцію вартості витрат на
проведення виконавчих дій, чим
спростовуються твердження позивача
про відсутність калькуляції вартості
витрат.

Крім того, в матеріалах виконавчого
провадження міститься акт державного
виконавця про витрати на проведення
виконавчих дій від 27.06.2014, який
затверджений керівником відділу, що
свідчить про дотримання державним
виконавцем вимог 3.13.1 Інструкції .

На підставі вказаного акту, 24 червня 2014
року старшим державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Кушнір Л.В. винесено постанову "Про
стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій" ВП №30343002,
якою постановлено стягнути з
Міністерства фінансів України витрати
на проведення виконавчих дій в сумі 94,89
гривні, яка 02.07.2014 скерована боржнику до
відома та виконання.

Таким чином безпідставним та
необґрунтованим є посилання боржника в
позовній заяві на не дотриманні
державним виконавцем п. 4.15.2 Інструкції
«Про проведення виконавчих дій», що
свідчить про невірне застосування норм
матеріального права, оскільки акт
державного виконавця про витрати на
проведення виконавчих дій та постанова
від 27.06.2014 винесені у відповідності до
3.13.1 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 та ст. 41
Закону України «Про виконавче
провадження».

Також безпідставним та
необґрунтованим, на думку колегії
суддів, є твердження позивача про те, що
Міністерство фінансів України не є
боржником у виконавчому провадженні
відповідно до рішення Вищого
адміністративного суду України від
29.05.2014, оскільки відповідно до
постанови Тернопільського окружного
адміністративного суду від 13.12.2010 в
справі №2-а-3669/10/1970, яка залишена в силі
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 03.10.2011 та
набрала законної сили і на підставі
якої видано виконавчий документ який в
установленому порядку був пред'явлений
для примусового виконання в відділ
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
боржником, серед інших, є Міністерство
фінансів України.

Крім того стаття 41 Закону України «Про
виконавче провадження» не містить
випадків звільнення боржника від
сплати витрат понесених органом
державної виконавчої служби на
організацію примусового виконання.

Статтею 17 Закону України "Про виконавче
провадження" визначено, що примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою, зокрема,
такі виконавчі документи: рішення
інших органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу (п. 8 ч. 2 ст. 17
Закону України "Про виконавче
провадження").

Таким чином, колегія суддів приходить
до переконання, що, державний
виконавець при винесенні постанови
"Про стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій" ВП №30343002
від 27.06.2014 діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що визначені
Конституцією України та Законом
України "Про виконавче провадження".

Частиною першою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За наведених обставин, дослідивши
матеріали справи, встановивши всі
обставини, що мають значення для
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що позивачем не доведено тих
обставин, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, а відповідачем, в свою чергу,
належними та допустимими доказами
доведено правомірність своїх дій при
винесені постанови "Про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій" від 27 червня 2014 ВП
№30343002, в зв'язку з чим позовні вимоги
Міністерства фінансів України до
задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 35,70,71,79,86,128,153,158-163,167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову Міністерства фінансів України
до Державної виконавчої служби України
про визнання протиправними дій
відповідача щодо винесення постанови
від 27 червня 2014 ВП №30343002 про стягнення
з боржника витрат на проведення
виконавчих дій та про скасування
постанови Державної виконавчої служби
України від 27 червня 2014 ВП №30343002 про
стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський окружний
адміністративний суд в порядку і
строки, передбачені статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строків апеляційного
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо воно не
скасовано, набирає законної сили після
закінчення апеляційного розгляду
справи.

В повному обсязі постанова складена та
підписана 06.08.2014.

Головуючий суддя
Жук А.В.

Судді
Білоус І.О.

Баб'юк П.М.

копія вірна

Суддя
Жук А.В.