Справа № 823/1935/14
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2014-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року
справа № 823/1935/14

м. Черкаси

10 год. 30 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Гараня С.М.,

при секретарі - Шоколенко Т.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 -
за довіреністю,

представника відповідача Головного
управління Держземагенства у
Черкаській області Яковенко О.В. - за
довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Головного управління
Держземагенства у Черкаській області
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного
адміністративного суду звернувся з
позовом ОСОБА_1, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного
управління Держземагенства у
Черкаській області та зобов'язати його
вчинити дії пов'язані з виділенням
ОСОБА_1 земельної ділянки орієнтованим
розміром 2,0 га., що знаходиться в
адміністративних межах Думанецької
сільської ради, за межами с. Думанці,
Черкаського району Черкаської області
з цільовим призначенням - для ведення
особистого селянського господарства;

- зобов'язати відповідача підготувати
проект наказу про надання дозволу на
розробку землевпорядної документації,
його прийняття, реєстрацію та видачу
позивачу.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує
на те, що 28.03.2014р. він звернувся до ГУ
Держземагенства у Черкаській області
із клопотання та необхідним пакетом
документів для виділення йому
земельної ділянки орієнтованим
розміром 2,0 га., яка знаходиться в
адміністративних межах Думанецької
сільської ради, за межами с. Думанці,
Черкаського району Черкаської області,
для ведення особистого селянського
господарства. Рішенням від 15.04.2014р.
відповідач відмовив у задоволенні
клопотання ОСОБА_1, в зв'язку з
відсутністю у позивача погодження
землекористувача. Позивач вважає, що
дана відмова є незаконною, оскільки,
погодження від землекористувача
надається лише у разі вилучення
земельної ділянки, що перебуває у
користуванні інших осіб, натомість, в
даному випадку, зазначена земельна
ділянка (на час звернення ОСОБА_1 до ГУ
Держземагенства у Черкаській області)
не перебувала у користуванні інших
осіб, а отже погодження
землекористувача було непотрібно.

Представник позивача в судовому
засіданні адміністративний позов
підтримав в повному обсязі та просив
його задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечувала
повністю, з підстав, викладених в
письмових запереченнях, та наголосила,
що ГУ Держземагенства у Черкаській
області при вчиненні дій з приводу яких
подано позов діяло на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України. Також зазначила, що позивачем
не було дотримано порядку подання
клопотання, визначеного Земельним
Кодексом України, а саме: не додано до
клопотання згоду землекористувача
СТОВ «Горліс», за яким, згідно довідки
управління Держземагенства у
Черкаському районі Черкаської області,
обліковується земельна ділянка, на яку
претендує позивач. Таким чином,
рішення ГУ Держземагенства у
Черкаській області від 15.04.2014р. про
відмову в задоволенні клопотання
позивача від 28.03.2014р. є законним та
обґрунтованим, а дії по його прийняттю -
правомірними. Просила відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 28.03.2014р. ОСОБА_1
звернувся до ГУ Держземагенства у
Черкаській області з клопотанням про
виділення йому у власність на
безоплатній основі земельної ділянки
орієнтованим розміром 2,0 га., яка
знаходиться в адміністративних межах
Думанецької сільської ради, за межами
с. Думанці, Черкаського району
Черкаської області, для ведення
особистого селянського господарства, а
також підготовку проекту наказу про
надання дозволу на розробку
землевпорядної документації (а.с.18-20).
До вказаного клопотання позивачем
були додані копії наступних
документів, а саме: копія паспорту та
ідентифікаційного номера ОСОБА_1;
графічні матеріали; копія довідки (за
даними форми 6-зем); згода на збір та
обробку персональних даних.

Головне управління Держземагенства у
Черкаській області розглянувши
зазначене клопотання позивача, листом
від 15.04.2014 р. № 299/03-01-07 відмовило
останньому у наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
орієнтованим розміром 2,0 га., яка
знаходиться в адміністративних межах
Думанецької сільської ради, за межами
с. Думанці, Черкаського району
Черкаської області, для ведення
особистого селянського господарства.
Свою відмову відповідач обґрунтовував
тим, що у відповідності до статей 118, 122
Земельного кодексу України до
клопотання додаються графічні
матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки,
а також погодження землекористувача, в
даному випадку погодження СТОВ
«Горліс» (а.с.15).

При вивченні матеріалів справи суд
дослідив довідку управління
Держземагенства у Черкаському районі
Черкаської області від 19.03.2014 р. № 01-09/1888
(а.с.9) з державної статистичної
звітності про наявність земель та
розподіл їх за власниками земель,
землекористувачами, угіддями (за
даними форми 6-зем). У відповідності до
вказаної довідки, земельна ділянка
сільськогосподарського призначення в
адміністративних межах Думанецької
сільської ради, за межами населеного
пункту площею 12,0 га., належить на праві
користування СТОВ «Горліс».

Вважаючи дії ГУ Держземагенства у
Черкаській області по відмові в
задоволенні його клопотання від
28.03.2014р. протиправними та такими, що
здійснені з порушенням норм чинного
законодавства, позивач звернувся до
суду за захистом порушених прав та
інтересів.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з
наступного.

Відносини щодо володіння, користування
і розпорядження землею в державі
регулюються Земельним кодексом
України (надалі - ЗК України).

Згідно ч. 1 ст. 22 ЗК України, землями
сільськогосподарського призначення
визнаються землі, надані для
виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського
призначення, у відповідності до ч. 2
зазначеної статті належать: а)
сільськогосподарські угіддя (рілля,
багаторічні насадження, сіножаті,
пасовища та перелоги); б)
несільськогосподарські угіддя
(господарські шляхи і прогони,
полезахисні лісові смуги та інші
захисні насадження, крім тих, що
віднесені до земель
лісогосподарського призначення, землі
під господарськими будівлями і
дворами, землі під інфраструктурою
оптових ринків сільськогосподарської
продукції, землі тимчасової
консервації тощо).

Землі сільськогосподарського
призначення передаються у власність та
надаються у користування: а) громадянам
- для ведення особистого селянського
господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння та випасання
худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва; б)
сільськогосподарським підприємствам -
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва; в)
сільськогосподарським
науково-дослідним установам та
навчальним закладам, сільським
професійно-технічним училищам та
загальноосвітнім школам - для
дослідних і навчальних цілей,
пропаганди передового досвіду ведення
сільського господарства; г)
несільськогосподарським
підприємствам, установам та
організаціям, релігійним організаціям
і об'єднанням громадян - для ведення
підсобного сільського господарства; ґ)
оптовим ринкам сільськогосподарської
продукції - для розміщення власної
інфраструктури (ч.3 ст.22 ЗК України).

Частиною 1 ст. 116 ЗК України передбачено,
що громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом, або за
результатами аукціону.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Проаналізувавши вищевказані положення
ЗК України, суд критично оцінює доводи
позивача щодо незаконності прийнятої
відмови, та зазначає наступне.

При дослідженні матеріалів справи,
судом встановлено, що довідка
управління держземагенства у
Черкаському районі Черкаській області
з державної статистичної звітності про
наявність земель та розподіл їх за
власниками земель, землекористувачами,
угіддями (за даними форми 6-зем)
вихідний № 01-09/1888 датована 19.03.2014р., в
той час, як відомості в єдиний
державний реєстр юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців щодо
припинення юридичної особи СТОВ
«Горліс», у зв'язку з визнанням його
банкрутом були внесені ще 12.03.2014р.
Тобто, на час формування зазначеної
довідки, інформація щодо припинення
СТОВ «Горліс» містилася в
загальнодоступній базі ЄДР, а отже
безперешкодно могла бути використана
управлінням Держземагенства у
Черкаському районі Черкаській області.
Натомість, цього зроблено не було, в
зв'язку з чим сформовано довідку на
підставі застарілих даних.

З урахуванням вищевказаного, суд
зазначає, що оскільки позивачем для
виділення йому у власність на
безоплатній основі земельної ділянки
орієнтованим розміром 2,0 га., яка
знаходиться в адміністративних межах
Думанецької сільської ради, за межами
с. Думанці, Черкаського району
Черкаської області, для ведення
особистого селянського господарства
була надана довідка із зазначенням
того, що земельна ділянка загальною
площею 12,0 га. (частину якої бажає
отримати у власність ОСОБА_1) перебуває
у власності СТОВ «Горліс» та не було
надано на це погодження останнього, як
того вимагає ч. 6 ст. 118 ЗК України, то ГУ
Держземагенства у Черкаській області
правомірно прийнято рішення про
відмову в задоволенні клопотанні
позивача від 28.03.2014р.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій, чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що відповідач довів, що під
час вчинення дій, з приводу яких подано
позов, він діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, а тому вимоги позивача є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частини 2 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 159 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги яка подається до Київського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції протягом
десяти днів з дня її проголошення.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови. Якщо суб'єкта владних
повноважень у випадках та порядку,
передбачених частиною четвертою
статті 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, було повідомлено
про можливість отримання копії
постанови суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
С.М. Гарань

Повний текст постанови виготовлений
01.08. 2014р.