Справа № 199/9418/14 (6а/199/58/13)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2014 рокусправа № 199/9418/14
(6а/199/58/13)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Ясенової Т.І.

суддів: Головко
О.В. Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Головного управління
Державної казначейської служби
України у Дніпропетровській області в
інтересах Державної казначейської
служби України на ухвалу Амур-
Нижньодніпровського районного суду
м.Дніпропетровська від 09 вересня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська про зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

09.09.2010 року постановою Амур -
Нижньодніпровського районного суду
міста Дніпропетровська позов ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська задоволено частково.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська здійснити
перерахунок державної пенсії як
інваліду 3 групи, у відповідності з
вимогами, встановленими ст.ст. 50, 54, 67, 71
Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" з 22.05.2008 року по 09.09.2010 року
із розрахунку державної пенсії у
розмірі шести мінімальних пенсій за
віком, яка дорівнює прожитковому
мінімуму для непрацездатних осіб, та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю з розрахунку 50
відсотків мінімальної пенсії за віком,
та здійснити її виплату.

Не погодившись з рішення суду першої
інстанції управління Пенсійного фонду
України в Амур-Нижньодніпровському
районі м. Дніпропетровська подало
апеляційну скаргу.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 16.02.2012 року вказана постанова була
скасована, та зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська здійснити
перерахунок і виплату основної пенсії
в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком
та додаткову пенсію в розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
визначеного залежно від розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність відповідно до
частини 1 статті 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", за період з 04.01.2009 року по
22.07.2011 року.

Постановою старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області від 27.06.2012
року винесено постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві.

Листом від 23.01.2013 року № Л8/03-18
управління Пенсійного фонду України в
Амур - Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська повідомило ОСОБА_1
про те, що їй проведено перерахунок
пенсії з врахуванням постанови
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 16.02.2012 року
та нараховано суму доплати у розмірі
100961,30 гривень. Дана доплата буде
виплачена за додатковими відомостями
при надходженні грошових коштів на
рахунки управління.

29.08.2013 року стягувач - ОСОБА_1 звернувся
до суду із заявою про зміну способу і
порядку виконання судового рішення та
встановлення порядку виконання
рішення суду.

Ухвалою Амур- Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
09 вересня 2013 року заяву задоволено:
змінено порядок виконання постанови
суду від 16.02.2012 року у справі № 2-853/10, та
стягнуто з Державного бюджету України
через Державну казначейську службу
України на користь ОСОБА_1 нараховану
недоплачену основну та додаткову
пенсію з 04.01.2009 року по 22.07.2011 року у
розмірі 100961 (сто тисяч дев'ятсот
шістдесят одна) гривні 30 копійок.

Не погодившись з ухвалою суду першої
інстанції, Головне управління
державної казначейської служби
України у Дніпропетровській області
подало апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, просить
скасувати ухвалу та прийняти нову
ухвалу, якою відмовити у задоволенні
подання.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
права, суд апеляційної інстанції
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню виходячи із наступного.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 16.02.2012 року
та синтез наведених процесуальних норм
дають підстави зробити висновок про те,
що зобов'язання, покладені на
відповідача цим судом, є позовними
вимогами як обраним судом видом
захисту порушених прав позивача, які
суд задовольнив.

За таких обставин ОСОБА_1, просила
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог і вирішити додаткову позовну
вимогу про стягнення коштів, яка не
була предметом розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Відтак суд першої інстанції,
задовольняючи заяву про зміну способу
виконання рішення, не звернув увагу та
не врахував відмінності між позовною
вимогою як обраним судом видом захисту
порушених прав позивача від способу
виконання судового рішення як одного з
його заходів, чим змінив постанову суду
по суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС
України встановлено, що за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду неможливе
через відсутність коштів, виплата яких
буде здійснена за наявності
відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Також колегія суддів наголошує, що
"захист порушеного права у судовому
рішенні" і "спосіб виконання судового
рішення" не є тотожними поняттями
(процесуальними інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення суду
першої інстанції свідчить про те, що
суд першої інстанції, змінюючи спосіб
виконання постанови суду, фактично
змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

Більш того, вирішення питання про
стягнення коштів як заборгованості
невиплаченої пенсії, яка нарахована у
разі виконання рішення
адміністративного суду, відноситься до
юрисдикції цивільних судів.

З урахуванням того, що фактичні
обставини справи судом першої
інстанцій встановлено повно та
правильно, але неправильно застосовано
норми процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення
питання, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне судове рішення
скасувати та ухвалити нове про відмову
у задоволенні заяви.

Керуючись ст.195, ст.196, п.6 ч.1 ст.199, ст.202,
ст.205, ст.206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного
управління Державної казначейської
служби України у Дніпропетровській
області - задовольнити.

Ухвалу Амур- Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
09 вересня 2013 року скасувати та прийняти
нову.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України.

Головуючий:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров