Справа № 9101/26266/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2013-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

імене України

"26" грудня 2013 р. справа № 2а-4091/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

управління Пенсійного фонду України в
м. Олександрії Кіровоградської області

на постанову Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 23.06.2011 р., прийняту у
порядку скороченого провадження,

у справі № 2а-4091/11

за позовом ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду
України в м. Олександрії
Кіровоградської області

про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії,

встановив:

13 травня 2011 року позивач звернувся до
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області з
адміністративним позовом, в якому
просив: визнати бездіяльність
відповідача щодо нарахування основної
та додаткової пенсії відповідно до
ст.ст. 50, 54 Закону України «про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» протиправною; зобов'язати
відповідача перерахунок основної
пенсії відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону
України «про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та щомісячної додаткової пенсії за
шкоду заподіяну здоров'ю відповідно до
ст. 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з урахуванням ч. 3 ст. 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 01.11.2006 року по 31.12.2006 року,
з 09.07.2007 року по 01.12.2007 року, з 22.05.2008 року
по 01.12.2008 року та з 01.01.2009 року та
здійснити її нарахування і виплату.

Ухвалою Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 06.06.2011 року позовні вимоги
до 13.11.2010 року залишено без розгляду.

Постановою Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 23.06.2011 позов позивача
задоволено, а саме: визнано
неправомірними дії відповідача щодо
відмови позивачеві в перерахунку
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
відповідності до ст.. 50, ч.4 ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
зобов'язано відповідача здійснити
позивачеві перерахунок державної
пенсії та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у відповідності до
ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи з
розміру вісім мінімальних пенсій за
віком та 75% мінімальної пенсії за віком,
яка дорівнює прожитковому мінімуму для
непрацездатних громадян, з 13.11.2010 року.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову та
відмовити в задоволені позовних вимог,
посилаючись при цьому на порушення
судом норм матеріального права.

Відповідно до ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги. Суд апеляційної
інстанції може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення
під час апеляційного провадження
порушень, допущених судом першої
інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги дотримання судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
позивач має статус особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи (категорія І) та є інвалідом
ІІ групи. Перебуває на обліку у
відповідача та отримує пенсію по
інвалідності на підставі ст. 54 Закону
України N 796-XII та додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, на підставі
ст. 50 цього ж закону.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 Закону України N 796-XII
визначені види пенсій, які підлягають
виплаті особам, постраждалим внаслідок
аварії на Чорнобильській АЕС 1, 2, 3 та 4
категорій, це зокрема, державна пенсія
та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону України N
796-XII (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
особам, віднесеним до категорії 1
постраждалих від Чорнобильської
катастрофи, які є інвалідами 2-ї групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії
за віком.

Згідно з ч. 4 ст. 54 Закону України N 796-XII в
усіх випадках розмір пенсії для
інвалідів 2 групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 8
мінімальних пенсій за віком.

Частиною другою статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями частини 4 статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсій позивачеві
застосуванню підлягають статті 50 та 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
а не постановами Кабінету Міністрів
України.

Не можна визнати правильною й позицію
відповідача, що ґрунтується на частині
5 статті 54 Закону України N 796-XII, якою
передбачено, що порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, оскільки надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, а не розміри,
визначені даним Законом.

Вихідним критерієм розрахунку
державної та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, виступає
мінімальна пенсія за віком, розмір якої
згідно з ч. 1 статті 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне забезпечення" встановлюється
в розмірі визначеного законом
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Отже, при розрахунку державної та
додаткової пенсії, передбаченими ст.
ст. 50, 54 Закону України N 796-XII,
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, установлений
у законі про Державний бюджет України
на відповідний рік, з урахуванням якого
визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Тому, суд приходить до висновку, що
судом першої інстанції правильно
зазначено про неправомірність дій
відповідача щодо нарахування та
виплати пенсії позивачу в меншому
розмірі, ніж визначено законом.

Таким чином, з'ясувавши у достатньо
повному обсязі права та обов'язки
сторін, обставини справи, перевіривши
доводи сторін та давши їм правову
оцінку, суд першої інстанції ухвалив
постанову, яка відповідає вимогам
закону, тому суд не знаходить підстав
для зміни або скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Олександрії Кіровоградської області -
залишити без задоволення.

Постанову Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 23.06.2011 р. у справі № 2а-4091/11 -
залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
постановлення та відповідно до ч.10
ст.183-2 КАС України є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун