Справа № 813/1074/14
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/1074/14
м. Львів, вул. Чоловського, 2
Зал судових засідань № 7
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого-судді
при секретарі судового засідання
за участю представників сторін:
від позивача - Балуцький Р.М.
від відповідача - Батько В.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові адміністративну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Балмікс»
до Державної екологічної інспекції у
Львівській області про визнання
протиправним та скасування припису, -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Балмікс»
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Державної екологічної
інспекції у Львівській області про
визнання протиправним та скасування
припису від 16.09.2013 року №1755/1824/825-03..
Ухвалами судді Львівського
окружного адміністративного суду
Москаля Р.М. від 07.02.2014 року відкрито
провадження у справі та закінчено
підготовче провадження і призначено
справу до судового розгляду.

Відповідно до Розпорядження в.о.
керівника апарату Львівського
окружного адміністративного суду №38-Р
від 15 травня 2014 року "Щодо призначення
повторного автоматичного розподілу
справ" та згідно з п. 3.1.11 Положення про
автоматизовану систему документообігу
призначено повторний автоматичний
розподіл адміністративних справ, у
зв'язку з завершенням повноважень
судді Львівського окружного
адміністративного суду Москаля Р.М..
Після автоматизованого розподілу для
розгляду цієї справи визначено суддю
Карп'як О.О.

Позовні вимоги вмотивовані тим,
що вимоги припису інспекції є
необґрунтованими, окільки позивач не є
підприємством (власником відходів),
якому необхідно одержати ліміти на
утворення та розміщення відходів та
звільняється від одержання таких
лімітів. Позивач не здійснює
виробництва товарів, а вивезенням та
утилізацією відходів, які утворюються
в процесі споживання товариством
речовин, матеріалів і предметів
здійснюють спеціалізовані
підприємства на підставі відповідних
договорів, які були наданні при
проведенні перевірки та описані в акті
перевірки. Крім того, зазначають, що для
опалення належних позивачу будівель та
приміщень використовуються котли
марки IMERGAS потужністю 25 кW, марки EKO -KWRW
WIND потужністю 50 кW та марки VIADRUS U 22 D
потужністю 45 кВт., при цьому, основним
призначенням котлів є підігрів води та
опалення приміщень і такі не є
від'ємним виробничим засобом
господарської діяльності товариства.
Таким чином, згадані котли, ні за
потужністю ні за цільовим
використанням, ні за обсягом
забруднюючих речовин, які ймовірно
викидаються у атмосферу, не підпадають
під державне регулювання, встановлене
ст. 11 Закону України «Про атмосферне
повітря» в державний облік відносно
таких котлів не здійснюється. Позивач
вказує, на те, що товариством не
здійснюється скидання зворотних вод у
водні об'єкти, а відкачування води з
бетонної вигрібної ями, розташованої
на виробничій базі на території
Залузької сільської ради в с. Новий Яр,
здійснюють спеціалізовані
підприємства на підставі договорів,
які були надані при проведенні
перевірки та описуються в акті
перевірки. У зв"язку з наведними в
позові обставинами, позивач вважає
оскаржуване рішення протиправним та
таким, що підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю, просить позов задоволити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечив, з підстав викладених у
письмових запереченнях на
адміністративний позов, згідно яких
позовні вимоги «ТзОВ «Балмікс» вважає
безпідставними та необґрунтованими,
просить суд відмовити в їх задоволенні,
мотивуючи це тим, що акт перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства № 1755 1824/03/1430 складений у
відповідності до діючих норм чинного
законодавства та підписаний
директором позивача без зауважень.
Відтак, винесений Державною
екологічною інспекцією у Львівській
області припис від 16.09.2013 р. № 1755/1824/825-93,
обґрунтований і законний. Отримання
дозволу на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря та дозволу і
ліміти на утворення і розміщення
відходів, а також ведення обліку
утворених відходів передбачено
безпосередньо вимогами Законів
України "Про охорону атмосферного
повітря" та "Про відходи".

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні у справі
докази та давши їм оцінку, суд дійшов до
висновку, що у задоволенні позову слід
відмовити з таких підстав.

Державною екологічною інспекцією у
Львівській області проведено планову
перевірка дотримання вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами ТзОВ «Балмікс».
За результатами перевірки складений
акт перевірки № 1755 1824/03/1430 (далі - акт
перевірки).

На підставі вказаного акту перевірки,
16.09.2013 р. Державною екологічною
інспекцією у Львівській області
виданий припис № 1755/1824/825-93, яким
зобов'язано ТзОВ «Балмікс»:

1). На підставі приписів належить
розробити план організаційно -
технічних заходів з усунення виявлених
недоліків. Копія наказу та плану
організаційно - технічних заходів
надати до державної екологічної
інспекції у Львівській області;

2). На основі матеріально - сировинних
балансів виробництва виявляти і вести
первинний поточний облік кількості,
типу і складу відходів, що утворюються,
збираються, перевозяться,
зберігаються, обробляються.
Утилізуються, знешкоджуються та
видаляються;

3). Подавати статистичну звітність за
встановленою формою 1 ВТ (відходи) на
всі утворені відходи;

4). Розробити та погодити у
встановленому порядку паспорти
відходів підприємства;

5) Розробити дозвіл на розміщення
відходів та ліміти на утворення та
розміщення відходів;

6). Здійснювати заходи для максимальної
утилізації відходів, реалізації чи
передачі їх іншим споживачем або
підприємствам, установам та
організаціям, що займаються збиранням,
обробленням та утилізацією відходів;

7). Не допускати змішування відходів,
якщо це не передбачено існуючого
технологією та ускладнює поводження з
відходами;

8) Провести інвентаризацію
стаціонарних джерел викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря та отримати дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря;

9) Провести аналіз якості стічних вод;

10) Розробити паспорта на ПГОУ та
зареєструвати в Держекоінспекції у
Львівській області.

Позивач не згідний з вказаними
пунктами припису, а тому звернувся до
суду.

Суд при вирішенні даного спору
виходив з наступного.

Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2
цієї ж статті можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів,
відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України,
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Частиною 3 ст. 72 КАС України
передбачено, що обставини, які
визнаються сторонами, можуть не
доказуватися перед судом, якщо проти
цього не заперечують сторони і в суду
не виникає сумніву щодо достовірності
цих обставин та добровільності їх
визнання.

Предметом доказування відповідно до ч.
1 ст. 138 КАС України є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропуску строку звернення до
адміністративного суду тощо) та які
належить встановити при ухваленні
судового рішення у справі.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до п. 1 Положення про
державну екологічну інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 13.04.2011 року № 454/2011 (далі -
Положення), Державна екологічна
інспекція України (Держекоінспекція
України) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра екології та природних
ресурсів України (далі - Міністр).
Держекоінспекція України входить до
системи органів виконавчої влади та
утворюється для забезпечення
реалізації державної політики із
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів.

Держекоінспекція України відповідно
до покладених завдань здійснює
державний нагляд (контроль) за
додержанням центральними органами
виконавчої влади та їх територіальними
органами, місцевими органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування в частині здійснення
делегованих їм повноважень органів
виконавчої влади, підприємствами,
установами та організаціями незалежно
від форми власності і господарювання,
громадянами України, іноземцями та
особами без громадянства, а також
юридичними особами - нерезидентами
вимог, зокрема, у сфері дотримання
законодавства про використання та
охорону земель; законодавства про
охорону і раціональне використання вод
та відтворення водних ресурсів;
законодавства про охорону
атмосферного повітря; законодавства
про поводження з відходами;
законодавства щодо наявності дозволів,
лімітів та квот на спеціальне
використання природних ресурсів,
дотримання їх умов. Також,
Держекоінспекція України складає
протоколи про адміністративні
правопорушення та розглядає справи про
адміністративні правопорушення,
накладає адміністративні стягнення у
випадках, передбачених законом; надає
центральним органам виконавчої влади,
їх територіальним органам, місцевим
органам виконавчої влади, органам
місцевого самоврядування приписи щодо
зупинення дії чи анулювання в
установленому законодавством порядку
дозволів, ліцензій, сертифікатів,
висновків, рішень, лімітів, квот,
погоджень, свідоцтв на спеціальне
використання природних ресурсів,
викиди і скиди забруднюючих речовин у
навколишнє природне середовище,
розміщення відходів, поводження з
небезпечними хімічними речовинами,
транскордонне переміщення об'єктів
рослинного і тваринного світу, в тому
числі водних живих ресурсів, ліцензій
на проведення землевпорядних та
землеоціночних робіт, а також щодо
встановлення нормативів допустимих
рівнів шкідливого впливу на стан
навколишнього природного середовища;
(п. 4 Положення).

Держекоінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має, зокрема, право: проводити
перевірки з питань, що належать до її
компетенції, видавати за їх
результатами обов'язкові для виконання
приписи, розпорядження; приймати
рішення про обмеження чи зупинення
(тимчасово) діяльності підприємств і
об'єктів незалежно від їх
підпорядкування та форми власності,
якщо їх експлуатація здійснюється з
порушенням законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
вимог дозволів на використання
природних ресурсів, з перевищенням
нормативів гранично допустимих
викидів впливу фізичних та біологічних
факторів і лімітів скидів забруднюючих
речовин, за винятком суб'єктів
підприємницької діяльності
(інвесторів), що провадять свою
діяльність відповідно до
законодавства про угоди щодо розподілу
продукції (п. 6 Положення).

Наказом Державної екологічної
інспекції України від 12.12.2011 року № 136
затверджено Положення про Державну
екологічну інспекцію у Львівській
області, згідно з п. 1 якого, ДЕІ у
Львівській області є територіальним
органом Державної екологічної
інспекції України, який діє у складі
Держекоінспекції України і їй
підпорядковується. Повноваження цієї
інспекції поширюються на територію
Львівської області. Завдання ж та
повноваження ДЕІ у Львівській області
відповідають завданням та
повноваженням ДЕІ України.

Правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю) визначено Законом України
"Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності" від 05.04.2007 р. № 877-V (далі -
Закон № 877-V).

Стосовно п.п. 2-7 оскаржуваного
припису, суд зазначає наступне.

Даним пунктами припису позивача
зобов'язано: «На основі матеріально -
сировинних балансів виробництва
виявляти і вести первинний поточний
облік кількості, типу і складу
відходів, що утворюються, збираються,
перевозяться, зберігаються,
обробляються. Утилізуються,
знешкоджуються та видаляються.
Подавати статистичну звітність за
встановленою формою 1 ВТ (відходи) на
всі утворені відходи. Розробити та
погодити у встановленому порядку
паспорти відходів підприємства.
Розробити дозвіл на розміщення
відходів та ліміти на утворення та
розміщення відходів. Здійснювати
заходи для максимальної утилізації
відходів, реалізації чи передачі їх
іншим споживачем або підприємствам,
установам та організаціям, що
займаються збиранням, обробленням та
утилізацією відходів. Не допускати
змішування відходів, якщо це не
передбачено існуючого технологією та
ускладнює поводження з відходами».

В акті перевірки вказано, що в
результаті діяльності позивача
утворюються наступні відходи:
«Впродовж 2012 року та станом на 05.09.2013
року автомобільних шин утворилося в
кількості 40 шт. зберігаються на
виробничій базі, передача їх на
утилізацію не відбулась. Окрім цього на
утилізацію зазначених шин
підприємство заключило угоду № 010802 від
01.08.2013 року з ТоОВ НВП «Маст» (Ліцензія
Серія АВ № 527603). Відпрацьовані
акумуляторні батареї - протягом 2012 та
2013 років не утворювались та станом на
05.09.2013 року відсутні; відпрацьовані
автомобільні мастила - протягом 2012 та
2013 років не утворювались та станом на
05.09.2013 року відсутні (заміну мастил
здійснює ПП «Дан Авто» згідно договору
від 31.12.2012 року де залишаються
відпрацьовані мастила, акт виконаних
робіт № 17/5/13 від 17.04.2013 року); промаслене
ганчіря - протягом 2012 та 2013 років не
утворювались та станом на 05.09.2013 року
відсутні (заміну мастил здійснює ПП
«Дан Авто» згідно договору від 31.12.2012
року де залишається промаслене
ганчір'я); відпрацьовані масляні
фільтри - протягом 2012 та 2013 років
утворювались та станом на 05.09.2013 року
відсутні (заміну мастил здійснює ПП
«Дан Авто» згідно договору від 31.12.2012
року де залишаються масляні фільтра,
акт виконаних робіт № 17/5/13 від 17.04.2013
року); тверді побутові відходи
(вивезення твердих побутових відходів
здійснює ФО-П ОСОБА_3, договір від 16.11.2006
року та від 01.06.2013 року № 10/13, а також КП
«Новояворівськжитло» договір від
01.03.2009 року № 222 акт здачі прийняття
робіт № ОУ - 9990282); відпрацьовані
люмінесцентні лампи - 35 шт.
(зберігаються у спеціально відведеному
складському приміщенні, доступ до
приміщення обмежений. Протягом 2012 та 2013
років на утилізацію не передавалися;
металобрухт та металева стружка -
станом на 05.03.2013 р., утворилось 450 кг.
(зберігається на території ТзОВ
«Балмікс» на беттонній площадці); тирса
в кількості 7 м3 залишок станом на 05.09.2013
року - 1м3 (з тирси виготовляються
брикети для опалення на брикетному
пресі OL.D 62, які використовуються для
опалення власних виробничих приміщень
в опалювальний сезон; кускова деревина
утворилася в 2013 р. в кількості 13 м3.
Залишок станом на 05.09.2013 року становить
5 м.куб. Використовується для опалення
власних приміщень в опалювальний
сезон».

Згідно ст. 1 Закону України "Про
відходи" від 05.03.1998 року № 187/98-ВР,
відходи - будь-які речовини, матеріали і
предмети, що утворилися у процесі
виробництва чи споживання, а також
товари (продукція), що повністю або
частково втратили свої споживчі
властивості і не мають подальшого
використання за місцем їх утворення чи
виявлення і від яких їх власник
позбувається, має намір або повинен
позбутися шляхом утилізації чи
видалення; виробник відходів - фізична
або юридична особа, діяльність якої
призводить до утворення відходів;
поводження з відходами - дії,
спрямовані на запобігання утворенню
відходів, їх збирання, перевезення,
сортування, зберігання, оброблення,
перероблення, утилізацію, видалення,
знешкодження і захоронення, включаючи
контроль за цими операціями та нагляд
за місцями видалення.

Суб'єкти господарської
діяльності у сфері поводження з
відходами зобов'язані згідно з
вимогами ст. 17 Закону України «Про
відходи» від 05.03.1998 року № 187/98-ВР,
запобігати утворенню та зменшувати
обсяги утворення відходів (а);
забезпечувати приймання та утилізацію
використаних пакувальних матеріалів і
тари, в яких знаходилася продукція цих
підприємств, установ та організацій -
суб'єктів господарської діяльності,
або укладати угоди з відповідними
організаціями на їх збирання та
утилізацію (б); забезпечувати повне
збирання, належне зберігання та
недопущення знищення і псування
відходів, для утилізації яких в Україні
існує відповідна технологія, що
відповідає вимогам екологічної
безпеки (д); не допускати змішування
відходів, якщо це не передбачено
існуючою технологією та ускладнює
поводження з відходами або не доведено,
що така дія відповідає вимогам
підвищення екологічної безпеки (ж); не
допускати зберігання та видалення
відходів у несанкціонованих місцях чи
об'єктах (з); виконувати інші обов'язки,
передбачені законодавством, щодо
запобігання забрудненню навколишнього
природного середовища відходами (т).

Суб'єкти господарської
діяльності у сфері поводження з
відходами укладають договори з
юридичною особою, яка в установленому
порядку визначена виконавцем послуг на
вивезення побутових відходів на певній
території, на якій знаходиться об'єкт
утворення відходів. (частина третя
ст.17).

Відповідно до Порядку
розроблення, затвердження і перегляду
лімітів на утворення та розміщення
відходів, затв. постановою Кабінетів
Міністрів України від 03.08.1998 року №1218,
ліміт на утворення відходів -
максимальний обсяг відходів, на який у
суб'єкта права власності на відходи
(далі - власник відходів) є
документально підтверджений дозвіл на
передачу їх іншому власнику (на
розміщення, утилізацію, знешкодження
тощо; або на утилізацію чи розміщення
на своїй території; ліміт на розміщення
відходів - обсяг відходів (окремо для
кожного класу небезпеки), на який у
власника відходів є дозвіл на їх
розміщення, виданий органами
Мінекоресурсів на місцях (п.2). Ліміт на
утворення відходів визначається їх
власником у процесі діяльності на
підставі дозволу на розміщення
відходів та договору (контракту) на
передачу відходів іншому власнику (п.3).
Ліміт на утворення відходів
розраховується на підставі нормативів
утворення для кожного виду відходів за
класами їх небезпеки і має дорівнювати
сумарному обсягу відходів, розміщених
на своїй території та переданих іншому
власнику (п.4). Ліміт на утворення
відходів не може перевищувати
нормативно допустимих обсягів
утворення відходів (п.5). Норматив
утворення відходів визначається
технологічним регламентом на підставі
питомих показників утворення відходів
(п.6). Відповідальність за правильність
визначення нормативів утворення
відходів, визначення лімітів утворення
та розміщення відходів, несвоєчасне
затвердження або незатвердження
лімітів утворення та розміщення
відходів несе власник відходів (п.20).
Контроль за правильністю визначення
лімітів на утворення та розміщення
відходів, їх дотриманням здійснює
Держекоінспекція та її територіальні
органи (п.21).

Згідно п. "а" ст. 32 Закону України
"Про відходи" з метою обмеження та
запобігання негативному впливу
відходів на навколишнє природне
середовище та здоров'я людини
забороняється вести будь-яку
господарську діяльність, пов'язану з
утворенням відходів, без одержання від
уповноважених органів виконавчої
влади у сфері поводження з відходами
лімітів на обсяги утворення та
розміщення відходів. Ліміти на обсяги
утворення і розміщення побутових
відходів не встановлюються.

Статтею 34 Закону України "Про
відходи" у встановлено, що усі
небезпечні відходи за ступенем їх
шкідливого впливу на навколишнє
природне середовище та на життя і
здоров'я людини відповідно до переліку
небезпечних властивостей поділяються
на класи і підлягають обліку.
Відповідний клас відходів
визначається виробником відходів
відповідно до нормативно-правових
актів, що затверджуються спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади з питань екології та
природних ресурсів за погодженням з
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері санітарного та
епідемічного благополуччя населення.

Статтею 26 Закону України «Про
відходи» державному обліку та
паспортизації підлягають в
обов'язковому порядку всі відходи, що
утворюються на території України і на
які поширюється дія цього Закону.

Державний облік та паспортизація
відходів здійснюється у порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 01.11.99 №2034 «Про
затвердження Порядку ведення
державного обліку та паспортизації
відходів» (далі також - Прядок №2034),
встановлено єдині правила ведення
державного обліку та паспортизації
відходів, дія яких поширюється на
підприємства, установи, організації
всіх форм власності, громадян -
суб'єктів підприємницької діяльності,
діяльність яких пов'язана з утворенням
відходів та здійсненням операцій
поводження з ними.

Відповідно до п.2 Порядку №2034
первинний облік відходів - реєстрація у
формах первинних облікових документів
(картки, журнали, анкети) відомостей про
відходи під час їх утворення на
підприємстві та здійснення операцій
поводження з ними.

Первинний облік відходів ведуть
підприємства відповідно до типових
форм первинної облікової документації
(картки, журнали, анкети) з
використанням технологічної,
нормативно-технічної,
планово-економічної, бухгалтерської та
іншої документації. Відомості для
первинного обліку відходів, що
заносяться до зазначених документів,
обумовлюються системою показників,
необхідних для заповнення форм
державної статистичної звітності та
ведення паспорта відходів.

Типові форми первинної облікової
документації про відходи згідно з
державним класифікатором ДК 010-98
"Класифікатор управлінської
документації" та інструкції щодо їх
заповнення розробляються Мінприроди
за участю Держпідприємництва інших
заінтересованих центральних органів
виконавчої влади, погоджуються з МОЗ і
затверджуються спільним наказом
Держстату та Мінприроди.

Пунктом 10 Порядку №2034
передбачено, що контроль за веденням
підприємствами первинного обліку
відходів та за їх паспортизацією
здійснюється Держекоінспекцією та її
територіальними органами, а також
іншими спеціально уповноваженими
органами виконавчої влади у сфері
поводження з відходами відповідно до
їх компетенції.

Відповідно до пункту «й» ст.17
Закону України «Про відходи» суб'єкти
господарської діяльності у сфері
поводження з відходами зобов'язані
призначати відповідальних осіб у сфері
поводження з відходами.

Відповідно до ст. 17 Закону України
«Про відходи» та додатку 1 Наказу
Мінприроди України 07.07.2008 №342 «Про
затвердження типової форми первинної
облікової документації №1-ВТ "Облік
відходів та пакувальних матеріалів і
тари" та Інструкції щодо її заповнення,
розроблено типову форму наказу щодо
призначення відповідальної особи за
здійснення первинного обліку відходів
та пакувальних матеріалів і тари на
підприємстві.

Основний вид діяльності
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Балмікс» -
організація будівництва будівель,
виготовлення виробів із бетону для
будівництва, виробництво бетонних
розчинів, готових для використання,
будівництво житлових і нежитлових
будівель, вантажний автомобільний
транспорт, діяльність у сфері
архітектури.

Доводи, наведені позивачем у
позові висновків відповідача не
спростовують. А наявність договору
укладеного між ТзОВ «Маст» (виконавець)
та ТзОВ НВП «Балмікс» (замовник), №010802
від 01.08.2013 року про надання послуг із
збирання та вивезення відходів як
вторинної сировини з метою
забезпечення їх екологічно безпечної
утилізації, договору №699/УЛН про
надання послуг із збирання,
перевезення та зберігання небезпечних
відходів для подальшої утилізації від
14.11.2013 року укладеного між ПП «Ріал»
(виконавець) та ТзОВ НВП «Балмікс»
(замовник), договору про надання послуг
із вивезення твердих побутових
відходів від 16.11.2006 року укладеного між
ПП ОСОБА_3 (виконавець) та ТзОВ НВП
«Балмікс» (замовник), договору про
надання послуг із вивезення твердих
побутових відходів від 01.02.2013 року
укладеного між ПП ОСОБА_3 (виконавець)
та ТзОВ НВП «Балмікс» (замовник),
договору № 222 на вивіз та захоронення
твердих побутових відходів від 01.03.2009
року укладеного між КП
«Новояворівськжитло» (виконавець) та
ТзОВ НВП «Балмікс» (замовник) не
звільняє позивача від необхідності
отримати дозвіл на розміщення та ліміт
на утворення та розміщення відходів,
оскільки позивачем здійснюється
виробнича діяльність, в результаті
якої створюються відходи.

Таким чином, суд дійшов висновку,
що в результаті діяльності ТзОВ
«Балмікс» утворюються відходи, а отже,
ТзОВ "Балмікс" зобов'язане отримати
дозвіл на розміщення та ліміт на
утворення та розміщення таких
відходів.

А отже, враховуючи вищезазначене,
суд приходить до висновку, що п. 2-7
припису прийнятий у межах та у спосіб,
що передбачений законодавством
України, та є законним і скасуванню не
підлягає.

Щодо п.п. 8 оскаржуваного припису,
слід зазначити наступне.

Даним пунктом припису позивача
зобов'язано: «Провести інвентаризацію
стаціонарних джерел викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря та отримати дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря».

В акті перевірки вказано, що «Опалення
виробничих офісних приміщень
здійснюється газовим колом марки IMERGAS
потужністю 25 кW (починаючи з квітня
місяця поточного року котел
опломбований газовою установою та не
експлуатується. Акт про припинення
(обмеження) від газопостачання та
пломбування вхідної засувної арматури
від 30.04.2013 року за № 225 додається).
Опалення виробничих приміщень на
території Залізької сільської ради
Яворівського району здійснюється
котлами EKO -KWRW WIND потужністю 50 кW в
кількості 2 шт. та на виробничій базі у
м. Новояворівськ використовується
котел марки VIADRUS U 22 D потужністю 50 кВт.,
(котли використовувалися виключно в
опалюваний період та тверде паливо).
Згідно довідки від 09 вересня № 80 на
балансі товариства знаходяться
пересувний трансформатор зварювальний
марки ТДМ - 315.»

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
"Про охорону атмосферного повітря", для
забезпечення екологічної безпеки,
створення сприятливого середовища
життєдіяльності, запобігання
шкідливому впливу атмосферного
повітря на здоров'я людей та навколишнє
природне середовище здійснюється
регулювання викидів найбільш
поширених і небезпечних забруднюючих
речовин, перелік яких встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Частина 5 вищевказаної статті
визначає, що викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами можуть
здійснюватися після отримання дозволу,
виданого суб'єкту господарювання,
об'єкт якого належить до другої або
третьої групи, обласними, Київською,
Севастопольською міськими державними
адміністраціями, органом виконавчої
влади Автономної Республіки Крим з
питань охорони навколишнього
природного середовища за погодженням з
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
санітарного та епідемічного
благополуччя населення.

Згідно постанови КМ України від
13.03.2002 року № 302, якою затверджено
Порядок проведення та оплати робіт,
пов'язаних з видачею дозволів на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами,
обліку підприємств, установ,
організацій та громадян-підприємців,
які отримали такі дозволи, дозвіл на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами (далі - дозвіл) - це офіційний
документ, який дає право підприємствам,
установам, організаціям та
громадянам-підприємцям експлуатувати
об'єкти, з яких надходять в атмосферне
повітря забруднюючі речовини або їх
суміші, за умови дотримання
встановлених відповідних нормативів
граничнодопустимих викидів та вимог до
технологічних процесів у частині
обмеження викидів забруднюючих
речовин протягом визначеного в дозволі
терміну.

Відповідно до п. 4 вищевказаного
Порядку, для отримання дозволу суб'єкт
господарювання, крім іншого, проводить
інвентаризацію стаціонарних джерел
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря, видів та обсягів
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами, пилогазоочисного
обладнання.

Аналогічно, п. 4.2 Інструкції про
порядок та критерії взяття на
державний облік об'єктів, які
справляють або можуть справити
шкідливий вплив на здоров'я людей і
стан атмосферного повітря, видів та
обсягів забруднюючих речовин, що
викидаються в атмосферне повітря, затв.
наказом Міністерства екології та
природних ресурсів України від 10.05.2002
року № 177 та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 22.05.2002
року за № 445/6733, визначає порядок узяття
на державний облік об'єктів, видів та
обсягів забруднюючих речовин, що
викидаються в атмосферне повітря.

Так, суб'єкти господарювання
проводять інвентаризацію видів та
обсягів забруднюючих речовин, що
викидаються в атмосферне повітря. За
результатами інвентаризації
встановлюють необхідність взяття їх на
державний облік за критеріями,
наведеними в розділі 2 цієї Інструкції.

Згідно п. 1.3 вказаної Інструкції,
дані про види та обсяги забруднюючих
речовин, що викидаються в атмосферне
повітря, готуються на підставі
матеріалів інвентаризації викидів
забруднюючих речовин.

З аналізу наведених норм
вбачається, що дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами
видається лише після проведення
інвентаризації стаціонарних джерел
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря, видів та обсягів
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами, пилогазоочисного
обладнання.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 29.11.2001 року за № 1598
затверджено Перелік найбільш
поширених і небезпечних забруднюючих
речовин, викиди яких в атмосферне
повітря підлягають регулюванню, згідно
такою речовиною зокрема: речовини у
вигляді суспендованих твердих
частинок (мікрочастинки та волокна).

Як встановлено з матеріалів
справи, позивач використовує під час
здійснення господарської діяльності
котел марки марки IMERGAS потужністю 25 кW,
котлами EKO -KWRW WIND потужністю 50 кW в
кількості 2 шт. та на виробничій базі у
м. Новояворівськ використовується
котел марки VIADRUS U 22 D потужністю 50 кВт.

Нормами наказу Мінприроди
України від 09.03.2006 року №108,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 29 березня 2006 року за
№341/12215 передбачено, що усі об'єкти
(стаціонарні джерела викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря), для яких розробляються
документи з обґрунтуванням обсягів
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря розподіляються на
три групи. Вказаним наказом Мінприроди
України передбачено склад документів,
які підприємство - власник
стаціонарного джерела викидів повинно
подати до територіального органу
Мінприроди України для отримання
дозволу на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря стаціонарними
джерелами.

Суд погоджується з посиланнями
відповідача, про те що позивачу
потрібно отримати дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, оскільки, відповідно до
Переліку типів устаткування, для яких
розробляються нормативи гранично -
допустимих викидів забруднюючих
речовин із стаціонарних джерел,
затвердженого наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 16.08.2004 року №317,
нормативи розробляються для
теплосилових установок, номінальна
теплова потужність яких перевищує 50
МВт, а тому на опалювальний котел марки
EKO -KWRW WIND (потужністю 50 кW) та котел марки
VIADRUS U 22 D (потужністю 50 кВт), який
використовується позивачем потрібно
отримувати окремий дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря.

А отже, враховуючи вищезазначене,
суд приходить до висновку, що п. 8
припису прийнятий у межах та у спосіб,
що передбачений законодавством
України, та є законним і скасуванню не
підлягає.

Щодо п.п. 9 оскаржуваного припису,
слід зазначити наступне.

Даним пунктами припису позивача
зобов'язано: «Провести аналіз якості
стічних вод».

В акті перевірки вказано, що
«Постачання води для потреб
підприємства та приймання стічних вод
до комунальної каналізації здійснюють
Державне підприємство «Новояворівське
державне підприємство
«Екотрансенерго» (договір від 01.02.2011
року № 23 та від 21.01.2013 року № 17) та
Міське комунальне підприємство
«Новояворівськводоканал» (договір від
01.02.2011 року № 18 А від 01.02.2011 року № 19А).
Облік води здійснюється за допомогою
засобів обліку (лічильників): ВСКМ -16/40-4,
заводський № 12523 та GROSMAN -MTK.UA,
заводський № 013923.». Перевіркою
встановлено та відображено в акті, що
протокол аналізу якості стічних вод на
підприємстві відсутній.

Водопостачання та водовідведення ТзОВ
«Балмікс» здійснюється на підставі
договору №19-А від 01.02.2011 року
укладеного з МКП
«Новояворівськводоканал». Пунктом 2.3.9
вказаного договору зобов'язано ТзОВ
«Балмікс» до 25 грудня поточного року
надавати у «Водоканал» результати
аналізів на вміст допустимих
концентрацій в стічних водах,
проведених Державним управлінням
екології та природніх ресурсів.

Перевіркою встановлено та відображено
в акті, що протокол аналізу якості
стічних вод на підприємстві відсутній.

Відповідно до ст. 44 Водного кодексу
України, водокористувачі зобов'язані
зокрема: дотримувати встановлених
нормативів гранично допустимого
скидання забруднюючих речовин та
встановлених лімітів забору води,
лімітів використання води та лімітів
скидання забруднюючих речовин, а також
санітарних та інших вимог щодо
впорядкування своєї території;
виконувати інші обов'язки щодо
використання і охорони вод та
відтворення водних ресурсів згідно з
законодавством.

Судом не беруться до уваги пояснення
позивача про те, що товариством не
здійснюється скидання зворотних вод у
водні об'єкти, а відкачування води з
бетонної вигрібної ями, розташованої
на виробничій базі на території
Залузької сільської ради в с. Новий Яр,
здійснюють спеціалізовані
підприємства на підставі договорів,
оскільки такі спростовуються
договором №19-А від 01.02.2011 року
укладеного позивачем з МКП
«Новояворівськводоканал».

А отже, враховуючи вищезазначене,
суд приходить до висновку, що п. 9
припису прийнятий у межах та у спосіб,
що передбачений законодавством
України, та є законним і скасуванню не
підлягає.

Щодо п.п. 10 оскаржуваного припису,
суд зазначає наступне.

Даним пунктами припису позивача
зобов'язано: «Розробити паспорта на
ПГОУ та зареєструвати в
Держекоінспекції у Львівській
області».

Перевіркою встановлено, що на балансі
підприємства знаходяться ПГОУ
(Пилогазоочипа установка) марки
Аспірація R 2000 (Ройєк) та Аспірація
СП4800ДУ (Горлуш КО) паспорт яких не
представлено. ПГОУ розташовано в
деревообробному цеху для вловлювання
пилу під час деревообробного
технологічного процесу. Під час
обстеження деревообробного цеху
обладнання знаходилось в робочому
стані, здійснювався технологічний
процес обробки деревини.

Згідно ст. 10 Закону України «Про
охорону атмосферного повітря»
підприємства, установи, організації та
громадяни - суб'єкти підприємницької
діяльності, що здійснюють викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря та діяльність яких пов'язана з
впливом фізичних та біологічних
факторів на його стан, зобов'язані:
здійснювати
організаційно-господарські, технічні
та інші заходи щодо забезпечення
виконання вимог, передбачених
стандартами та нормативами
екологічної безпеки у галузі охорони
атмосферного повітря, дозволами на
викиди забруднюючих речовин тощо;
забезпечувати безперебійну ефективну
роботу і підтримання у справному
стані споруд, устаткування та
апаратури для очищення викидів і
зменшення рівнів впливу фізичних та
біологічних факторів.

Правила технічної експлуатації
установок очистки газу (дачі Правила)
затверджені наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища №52 від 06.02.2009 року.

Відповідно до п.2.2.5 Правил суб'єкт
господарювання який експлуатує
установки очистки газу зобов'язаний
розробити паспорт на кожну ГОУ та
провести реєстрацію відповідно до
розділу VI цих правил.

Відповідно до п. 6.1. наказу Мінприроди
України № 52 від 06.02.2009 p., реєстрація
(перереєстрація) ГОУ здійснюється в
органах Мінприроди. Установка очистки
газу (далі - ГОУ) - комплекс споруд,
призначений для відведення,
транспортування та вловлювання з
газопилового потоку, що відводиться
від технологічного обладнання, наявних
у ньому забруднюючих
речовин. ГОУ складається з газоочисних
апаратів, допоміжного
обладнання, контролюючих приладів і
комунікацій. ГОУ вважається
зареєстрованою після присвоєння
реєстраційного номера в органах
Мінприроди з внесенням відповідного
запису в книзі реєстрації, за наявності
підпису представника органу
Мінприроди та печатки у паспорті ГОУ.

Позивачем не надано належних та
допустимих доказів у спростування
вищенаведених висновків відповідача,
відтак враховуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку, що п. 10 припису
прийнятий у межах та у спосіб, що
передбачений законодавством України,
та є законним і скасуванню не підлягає.

Таким чином, суд дійшов до висновку
про необґрунтованість
адміністративного позову, відтак у
задоволенні позову слід відмовити у
повному обсязі.

Враховуючи висновки суду про
необґрунтованість позовних вимог,
понесені позивачем судові витрати
відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, покладаються судом на нього.

Враховуючи вищенаведене та
керуючись статтями 69, 70, 71, 72, 94, 158, 160, 161,
162 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. У задоволенні
адміністративного позову відмовити
повністю.

Постанова може бути оскаржена в
порядку та строки, передбачені статтею
186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, передбачені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений і
підписаний 06.08.2014 року.

Суддя
Карп'як Оксана Орестівна