Справа № 826/8985/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 липня 2014 року 08:09
№ 826/8985/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Скочок Т.О., при секретарі Новик В.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовомДочірнього підприємства
«АТЛ Україна» доДержавної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві провизнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 14.10.2013 року
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулося Дочірнє
підприємство «АТЛ Україна» (надалі -
позивач або ДП «АТЛ Україна») з позовом
до Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
(надалі - відповідач або ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві) про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 14.10.2013 року
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 27.06.2014 року
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті
контролюючим органом безпідставно,
оскільки, як стверджує останній, ДП
«АТЛ Україна» не порушувало вимог п.
138.1, п. 138.8 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1. ст. 139, п.
198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, а
реальність господарських операцій між
позивачем та його контрагентами
підтверджується належним чином
оформленими первинними обліковими
У судове засідання 24.07.2014 року з'явився
представник позивача, який заявлені
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі та просив суд задовольнити їх з
підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач у судове засідання 24.07.2014
року не з'явився, явку свого
представника не забезпечив, хоча
належним чином повідомлений про дату,
час та місце судового розгляду, що
відповідно до вимог ст. 35 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України) підтверджується
наявною у матеріалах справи розпискою
про отримання повістки про виклик. Про
причини неявки у дане судове засідання
відповідач суду не повідомляв, заяв та
клопотань про відкладення судового
засідання або про розгляд справи за
відсутності його представника не
При цьому, 15.07.2014 року від представника
відповідача через канцелярію суду
надійшли письмові заперечення проти
позову, в яких зазначено про законність
та обґрунтованість прийнятих ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень з підстав
встановлення під час перевірки
позивача факту нереальності
проведення господарських операцій між
позивачем та контрагентами, що за
правилами діючого податкового
законодавства позбавляє платника
податків права на формування валових
витрат та податкового кредиту по таким
Суд у судовому засіданні 24.07.2014 року на
підставі положень ч. 6 ст. 128 КАС України,
враховуючи неприбуття належним чином
повідомленого відповідача та
відсутність потреби заслухати свідка
та експерта, ухвалив про перехід до
розгляду справи у порядку письмового
Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представника позивача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд зазначає
Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ
у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ДП «АТЛ
Україна» з питань повноти нарахування
та своєчасності сплати податків при
взаємовідносинах з ТОВ «Експерт
період діяльності з 01.09.2010 року по 30.06.2013
року, про що складено акт від 26.09.2013 року
№433/26-55-22-08/32248838 (надалі - акт перевірки).
За результатами вищезазначеної
перевірки контролюючим органом
зроблено висновки про наступні
порушення ДП «АТЛ Україна» податкового
ст. 134, пп. 138.1.1. п. 138.1, п. 138.2, ст. 138, пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України
№2755-VI від 02.12.2010 року (зі змінами і
доповненнями), в результаті чого
встановлено заниження податку на
прибуток в сумі 272 540,00 грн., у тому числі
по періодах: за 2011 рік на суму 25 288,00 грн.,
за І квартал 2012 року на суму 69 657,00 грн.,
за І півріччя 2012 року на суму 153 067,00 грн.,
за 9 місяців 2012 року на суму 247 252,00 грн.;
п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України №2755-VI від
02.12.2010 року (зі змінами і доповненнями),
в результаті чого встановлено
заниження податку на додану вартість,
який підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет на загальну суму 249 047,00 грн., у
тому числі по періодах: за грудень 2011
року на суму 14 590,00 грн., за січень 2012
року на 21 954,00 грн., за лютий 2012 року на
суму 19 382,00 грн., за березень 2012 року на
суму 24 590,00 грн., за квітень 2012 року на
суму 21 105,00 грн., за травень 2012 року на
суму 33 570,00 грн., за червень 2012 року на
суму 24 399,00 грн., за липень 2012 року на
Як вбачається зі змісту акту перевірки,
вказані вище висновки зроблені
контролюючим органом на підставі
встановлення факту здійснення
фінансово-господарських операцій між
позивачем та ТОВ «Експерт консалт
характеру, зокрема, з посиланням на
акти ДПІ у Шевченківському районі м.
Києва ДПС про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Експерт консалт
груп» №2086/22-40/33946745 від 07.12.2012 року та
№1711/22-20/33946745 від 22.10.2012 року, в яких
зроблено висновок про відсутність
поставок товарів (послуг)
підприємствам-покупцям, а також
довідки ДПІ у Дарницькому районі м.
Києва ДПС про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ПП «БВФ» №719/22-40/25409629
від 24.10.2012 року, в якій вказано про
проведення транзитних фінансових
потоків, спрямованих на здійснення
операцій з метою надання податкової
вигоди, переважно з контрагентами, які
не виконують свої податкові
зобов'язання, зокрема, у випадках, коли
операції здійснюються через
посередників з метою штучного
формування валових витрат та
податкового кредиту, не мають
реального товарного характеру.
Крім того, в акті перевірки наголошено,
що СВ ФР ДПІ у Дарницькому районі ГУ
Міндоходів у м. Києві листом №961/7/09-008
від 31.07.2013 року надано до управління
податкового контролю ДПІ у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві
протокол допиту свідка громадянина
ОСОБА_2 від 29.10.2012 року та протокол
допиту свідка громадянки ОСОБА_3 від
14.01.2013 року, зі змісту яких вбачається,
що ОСОБА_4 запропонувала гр. ОСОБА_2
стати засновником ПП «БВФ», який, за
твердженнями останнього, не має
ніякого відношення до створення та
функціонування вказаного
підприємства, первинних документів та
звітів не підписував та до
контролюючих органів не подавав. При
цьому, гр. ОСОБА_3 засвідчила, що її
знайома, ОСОБА_4, запропонувала
останній працевлаштування кур'єром. В
цей же день гр. ОСОБА_3 зустрілася з
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і на пропозицію
останнього підписала ряд чистих
аркушів паперу, формату А-4, як їй
пояснили це необхідно для
працевлаштування. Потім, прийшовши до
офісу нотаріуса, в присутності ОСОБА_5
та нотаріуса, гр. ОСОБА_3 підписала
чисті аркуші паперу формату А-4 та
розписалася у великому журналі, після
чого останні пішли до банківської
установи, де гр. ОСОБА_3 чекала у
коридорі, а ОСОБА_5, взявши паспорт та
ідентифікаційний номер гр. ОСОБА_3,
разом з банківським працівником пішли
розмовляти, потім знову пішли до
нотаріуса, після чого остання ОСОБА_5
ніколи не бачила. Також в акті
перевірки зазначено, що згідно витягу з
встановлено вчинення кримінальних
правопорушень по кваліфікації ч. 1 ст. 205
КК України та внесено запис до ЄРДР від
12.12.2012 року про те, що гр. ОСОБА_2 на
прохання знайомої ОСОБА_4 погодився
зареєструвати ПП «БВФ» без мети
ведення фінансово-господарської
На підставі викладеного вище
відповідачем зроблено висновок про
здійснення ТОВ «Експерт консалт груп»
25409629) діяльності, спрямованої на
здійснення операцій, пов'язаних з
наданням податкової вигоди третім
особам, а, відтак, складені по
фінансово-господарським операціям
позивача з вказаними контрагентами
первинні документи є такими, що
складені всупереч вимогам діючого
законодавства, у зв'язку з чим не можуть
підтвердити факт здійснення
господарських операцій та засвідчити
право позивача на формування валових
витрат та податкового кредиту за
результатами таких операцій.
Не погоджуючись з вказаними
висновками, викладеними в акті
перевірки, позивачем подані до ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві заперечення на вказаний акт, за
результатами розгляду яких
відповідачем листом від 09.10.2013 року
Україна» про те, що висновки акту від
26.09.2013 року №433/26-55-22-08/32248838 залишаються
без змін, при цьому, до розділу №3
«Розрахунки перевірки» абз. 4 на стр. 4
та абз. 6 на стр. 25, відповідно, викладено
у новій редакції, а саме:
« 1. Інших документів бухгалтерського
та податкового обліку ДП «АТЛ Україна»
до перевірки не надано.
2. Таким чином, перевіркою встановлено,
що в порушення ст. 134, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2
ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу від 02.12.10 №2755-VI (зі змінами і
доповненнями) ДП «АТЛ Україна»
завищено витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування, які
пов8язані з наданням
транспортно-експедиторських послуг
ТОВ «Експерт консалт груп» (код ЄДРПОУ
загальну суму 1 287341 грн., а саме по
періодам: за IV квартал 2011 р. на суму 109 950
грн., за І квартал 2012 р. на суму 331 700 грн.,
за ІІ квартал 2012 р. на суму 397 192 грн., за
ІІІ квартал 2012 р. на суму 448 499 грн.»
На підставі викладеного вище, ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві прийнято наступні податкові
повідомлення-рішення від 14.10.2013 року:
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за
основним платежем 249 047,00 грн., та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 62
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток за основним
платежем 272 540,00 грн., та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 61 813,00 грн.
Не погоджуючись з вищезазначеними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивачем подані скарги на оскаржувані
рішення, за результатами розгляду яких
рішеннями Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 11.12.2013 року
№7460/10/26-15-10-04-04 та Міністерства доходів
і зборів України від 07.04.2014 року
№2938/6/99-99/0-01-15 скарги ДП «АТЛ Україна»
залишено без задоволення, а
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення - без змін.

Вважаючи оскаржувані податкові
повідомлення-рішення від 14.10.2013 року
№8 та №8 протиправними, а,
відтак, такими, що підлягають
скасуванню, позивач звернувся з
позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд
виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті за
результатами виявлених порушень з боку
ДП «АТЛ Україна» в звітних (податкових)
періодах з 2011 року по червень 20123 року.

Відповідно до абз. 5 п. 1 розділу ХІХ
Податкового кодексу України, цей
Кодекс набирає чинності з 1 січня 2011
року, крім розділу III цього Кодексу,
який набирає чинності з 1 квітня 2011
року.

Отже, основним нормативно-правовим
актом, що врегульовує спірні
правовідносини є Податковий кодекс
України від 02.12.2010 року №2755-VI з
наступними змінами та доповненнями у
редакції на час виникнення спірних
правовідносин (надалі - ПК України).

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України,
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами
138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, витрати операційної
діяльності, зокрема, включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку (пп. 138.1.1 п. 138.1
ст. 138 ПК України).

Приписами абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України
визначено, що витрати, які враховуються
для визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку. У разі
втрати, знищення або зіпсуття
зазначених документів платник податку
має право письмово заявити про це
контролюючому органу та здійснити
заходи, необхідні для поновлення таких
документів. Письмова заява має бути
надіслана до/або разом із поданням
розрахунку податкових зобов'язань за
звітний податковий період. Платник
податків зобов'язаний відновити
втрачені, знищені або зіпсовані
документи протягом 90 календарних днів
з дня, що настає за днем надходження
такої заяви до контролюючого органу.
Якщо платник податку поновить
зазначені документи в наступних
податкових періодах, підтверджені
витрати включаються до витрат за
податковий період, на який припадає
таке поновлення (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України).

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
валові витрати у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в своїй
господарській діяльності, що, в першу
чергу, має підтверджуватись належним
чином оформленими первинними
документами. Документи, які не мають
статус первинних, самі по собі не
можуть підтверджувати реальність
здійснення господарської операції та,
відповідно, валові витрати. При цьому,
неодмінною характерною рисою
господарської діяльності в рамках
податкових відносин є її направлення
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

В свою чергу, відповідно до пп. 14.1.181 п.
14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, зокрема, виникає у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(абз. 1 п. 198.2 ст. 198 ПК України).

В силу п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку
контролюючим органом суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу (абз. 1 та 2 п. 198.6 ст. 198 ПК
України).

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України,
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів: а)
у паперовому вигляді; б) в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.
У такому разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді не є
обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Приписами п. 201.4 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Контролюючі органи
за даними реєстрів виданих та
отриманих податкових накладних,
наданих в електронному вигляді,
повідомляють платника податку про
наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу
(п. 201.6 ст. 201 ПК України).

Податкова накладна складається на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс). У разі якщо
частка товарів/послуг, послуг не
містить відокремленої вартості,
перелік (номенклатура) частково
поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, та
враховується при визначенні загальних
податкових зобов'язань (п. 201.7 ст. 201 ПК
України).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(абз. 1 п. 201.10 ст. 201 ПК України).

При цьому, форма та порядок заповнення
податкової накладної затверджуються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику (п.
201.2 ст. 201 ПК України).

Так, наказом Міністерства фінансів
України від 01.11.2011 року №1379 на
виконання положень ст. 201 ПК України
затверджено Порядок заповнення
податкової накладної, зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 22.11.2011
року за №1333/20071 (який набрав чинності
16.12.2011 року та втратив чинність 01.03.2014
року) (надалі - Порядок №1379).

Відповідно до п. 5 Порядку №1379, сплачена
(нарахована) сума податку на додану
вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
накладних.

Податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку (п. 6.2 Порядку №1379).

Не дає права покупцю на віднесення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту: відсутність факту
реєстрації платником податку -
продавцем товарів/послуг податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних; порушення порядку
заповнення податкової накладної;
податкова накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду (п. 6.3 Порядку №1379).

Отже, виходячи з аналізу наведених норм
в сукупності, ПК України та Порядком
№1379 визначено окремі випадки, за яких
неможливе формування податкового
кредиту, зокрема, це відсутність
зв'язку з господарською діяльністю,
фіктивність операцій (відсутність
поставок), відсутність податкової
правосуб'єктності, відсутність на
момент перевірки податкових накладних
або видача їх особою, яка не є платником
ПДВ. Таким чином, із зазначеного вище
також випливає те, що при дослідженні
факту здійснення господарської
операції, оцінці підлягають відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.

Також, у відповідності до правової
позиції Вищого адміністративного суду
України, що викладена у листі від 02.06.2011
року №742/11/13-11, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
фактично здійснений і підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року
№996-ХІV (надалі - Закон №996), який
визначає правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні, бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Приписами ст. 1 Закону №996 визначено, що
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу, підставою для
бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів
можуть складатися зведені облікові
документи (ч. 1 ст. 9 Закону №996).

Первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції (ч.
2 ст. 9 Закону №996).

Нормативно-правовим актом, який
встановлює порядок створення,
прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності (надалі -
підприємства), установ та організацій,
основна діяльність яких фінансується
за рахунок коштів бюджету (надалі -
установи), є наказ Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року №88,
яким затверджено Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (надалі -
Положення №88).

Згідно п. 2.1 Положення №88, первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів
за готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних
касових апаратів, чеків тощо. Для
контролю та впорядкування обробки
інформації на основі первинних
документів можуть складатися зведені
документи (далі первинні документи) (п.
2.2 Положення №88).

Первинні документи, створені в
електронному вигляді, застосовуються
у бухгалтерському обліку за умови
дотримання вимог законодавства про
електронні документи та
електронний документообіг. На вимогу
контролюючих або судових органів
та своїх контрагентів підприємство,
установа зобов'язані за свій рахунок
зробити копії таких документів на
паперовому носії (п. 2.3 Положення №88).

Первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст
та обсяг господарської операції,
одиниця виміру господарської операції
(у натуральному та/або вартісному
виразі), посади і прізвища осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції. Залежно від
характеру операції та технології
обробки даних до первинних документів
можуть бути включені додаткові
реквізити: ідентифікаційний код
підприємства, установи з Державного
реєстру, номер документа, підстава для
здійснення операцій, дані про
документ, що засвідчує
особу-одержувача тощо (п. 2.4 Положення
№88).

Аналіз викладених норм свідчить про те,
що податковий кредит формується за
наслідками реальної господарської
операції, що підтверджується належними
податковими накладними та первинними
документами, в рамках господарської
діяльності платника податків.

Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
фактично здійснений і підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків, що також було
зазначено в листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 року №742/11/13-11.

Як було зазначено вище, підставою для
винесення оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень став факт виявлених
відповідачем порушень податкового
законодавства з боку позивача при
взаємовідносинах з ТОВ «Експерт
консалт груп» () та ПП
«БВФ» ().

Дослідивши та надавши оцінку наявним у
матеріалах справи доказам, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності, суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог,
виходячи з наступного.

Взаємовідносини з ТОВ «Експерт консалт
груп».

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем (Замовник) та ТОВ «Експерт
консалт груп» (Виконавець) укладено
наступні договори:

- №011211 про надання послуг по
веденню бухгалтерського обліку від
01.12.2011 року, в якому сторони погодили, що
Замовник доручає, а Виконавець
зобов'язується надавати послуги по
веденню бухгалтерського та
податкового обліку, починаючи з
операцій Замовника з 05 січня 2011 року в
обсягах та на умовах, передбачених цим
договором. Приймання послуг
здійснюються щомісячно шляхом
підписання сторонами акту
здачі-приймання, який складається
Виконавцем в останній день місяця, в
якому були надані послуги. Вартість
послуг Виконавця складає: без ПДВ - 12
500,00 грн., ПДВ 20% - 2 500,00 грн., всього з ПДВ 15
000,00 грн. за місяць. У випадку збільшення
кількості господарських операцій
Замовника більш як на 10% та/або
зростання загального індексу інфляції
вартість послуг підлягає перегляду
шляхом укладення додаткової угоди до
даного Договору;

- №011211/2 про надання юридичних
послуг від 01.12.2011 року, згідно умов
якого замовник доручає, а Виконавець
зобов'язується надавати юридичну
допомогу в обсязі та умовах,
передбачених цим договором. Додатковий
обсяг надання юридичних послуг
визначається на основі Додаткової
угоди, погодженого та затвердженого
сторонами. Вартість юридичних послуг
на умовах цього договору складає без
ПДВ - 12 500,00 грн., ПДВ 20% - 2 500,00 грн., всього
з ПДВ 15 000,00 грн. У випадку збільшення
кількості господарських операцій
Замовника більш як на 10% та/або
зростання загального індексу інфляції
вартість послуг підлягає перегляду
шляхом укладення додаткової угоди до
даного Договору;

- №011211/3 про надання
консалтингових послуг від 01.12.2011 року, в
якому сторони погодили наступне:
замовник доручає, а Виконавець
зобов'язується надати Замовнику
комплексні консалтингові послуги, які
полягають в пошуку клієнтів, пошуку
перевізників, регулюванні ризиком;
дослідження ринку перевезень,
консультуванні з маркетингу, яке
включає: розробку і впровадження
ефективних методів роботи
підприємства з ринком;
соціально-економічному дослідженні та
прогнозуванні ринка перевезень;
ціноутворені; висвітленні реальної
ситуації на ринку
зовнішньоекономічної діяльності для
отримання абсолютної конкурентної
переваги. Вартість послуг за даним
договору складає: без ПДВ - 12 000,00 грн.,
ПДВ 20% - 2 400,00 грн., всього з ПДВ 14 400,00 грн.
У випадку збільшення кількості
господарських операцій Замовника
більш як на 10% та/або зростання
загального індексу інфляції вартість
послуг підлягає перегляду шляхом
укладення додаткової угоди до даного
Договору.

На підтвердження виконання умов
вищезазначених договорів у матеріалах
справи містяться належним чином
завірені копії рахунків-фактур, актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
та додатків до них, податкових
накладних (а.с. 80 - 193 том 10)

Також, у матеріалах справи міститься
виписка з банківського рахунку
позивача на підтвердження оплати
послуг, наданих ТОВ «Експерт консалт
груп». Крім того, в акті перевірки
вказано, що дебіторська/кредиторська
по розрахункам позивача з ТОВ «Експерт
консалт груп» відсутня.

Взаємовідносини з ПП «БВФ».

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем (Експедитор-1) та ПП «БВФ»
укладено договір №271111 про перевезення
вантажів автомобільним транспортом
від 27.11.2011 року, зі змісту якого
вбачається, що Експедитор-2
зобов'язується прийняти, а Експедитор-1
надати до перевезення вантаж Клієнта.
Перевезення вантажів здійснюється
Експедитором-2 на підставі вимог,
визначених даними Договором.
Експедитор-1 надає Експедитору-2 заявку
на перевезення вантажу, яка є від'ємною
частиною даного Договору. Розмір
вартості перевезення вантажів, а також
розміри зборів за виконання
Експедитором-2.

На підтвердження виконання умов
вищезазначених договорів у матеріалах
справи містяться належним чином
завірені копії рахунків-фактур, актів
прийому-здавання робіт, податкових
накладних, договорів-заявок,
товарно-транспортних накладних (а.с. 78
том 1 - а.с. 56 том 10).

Також, у матеріалах справи міститься
виписка з банківського рахунку
позивача на підтвердження оплати
послуг, наданих ТОВ «Експерт консалт
груп».

За результатами дослідження
вищеперелічених первинних документів
суд дійшов висновку, що вони оформлені
у відповідності до вимог Закону №996 та
Положення №88.

Слід також зазначити, що контролюючим
органом не заперечувалося факту
формування валових витрат та
податкового кредиту, який став об'єктом
перевірки, на підставі саме вказаних
вище документів первинно облікової
звітності.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що ДП «АТЛ Україна» мало
ділову мету, укладаючи вказані
правочини ТОВ «Експерт консалт груп»
та ПП «БВФ», що підтверджується
наступним.

Згідно пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
розумна економічна причина (ділова
мета) - причина, яка може бути наявна
лише за умови, що платник податків має
намір одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності.

Як було зазначено вище, договори,
укладені між позивачем та його
контрагентами - ТОВ «Експерт консалт
груп» та ПП «БВФ», - спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
позивача, як юридичної особи, у тому
числі платника податків, а саме: №011211
про надання послуг по веденню
бухгалтерського обліку від 01.12.2011 року
та №011211/2 про надання юридичних послуг
від 01.12.2011 року, укладених з ТОВ
«Експерт консалт груп», а також з метою
реалізації основного виду діяльності
позивача «Інша допоміжна діяльності у
сфері транспорту» (у відповідності з
інформацією з Єдиного державного
реєстр»), а саме: №011211/3 про надання
консалтингових послуг від 01.12.2011 року,
укладеного з ТОВ «Експерт консалт
груп», та №271111 про перевезення
вантажів автомобільним транспортом
від 27.11.2011 року, укладеного з ПП «БВФ».

Суд також звертає увагу, що
відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано доказів
відсутності у контрагентів позивача
(ТОВ «Експерт консалт груп» та ПП «БВФ»)
спеціальної податкової
правосуб'єктності на момент укладення
з ними вказаних вище правочинів,
зокрема, того, що вказані юридичні
особи не були зареєстровані в якості
платника податку на додану вартість
або того, що їхня реєстрація платником
податку на додану вартість була
анульована до спірного періоду. Відтак,
наявні у матеріалах справи копії
податкових накладних, на підставі яких
позивач сформував податковий кредит за
результатами господарських операцій з
ТОВ «Експерт консалт груп» та ПП «БВФ»,
відповідають встановленим ст. 201 ПК
України вимогам.

Суд вважає необґрунтованими доводи
відповідача, сформовані на підставі
актів/довідок відповідних
контролюючих органів щодо
контрагентів позивача - ТОВ «Експерт
консалт груп» та ПП «БВФ», - оскільки,
інформація, викладена в останніх,
фактично переписана відповідачем в акт
перевірки позивача без належного
дослідження та надання оцінки
первинним документам, як того
вимагають норми діючого податкового
законодавства України.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що відповідачем не було
надано до суду належних доказів, які б
свідчили про відсутність у названих
товариств умов для здійснення
господарської діяльності (відсутність
майна, складських приміщень,
обладнання та виробничих потужностей,
в т.ч. орендованих, а також трудових
ресурсів, тощо), в тому числі із
залученням третіх осіб.

В силу п. 15.1 ст. 15 ПК України, платниками
податків визнаються фізичні особи
(резиденти і нерезиденти України),
юридичні особи (резиденти і
нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

При цьому, приписами ч. 2 ст. 61
Конституції України встановлений
індивідуальний характер юридичної
відповідальності.

Так, безпосередньо в акті не наведено
правову норму, в силу якої на платника
податку (позивача) покладена
відповідальність за недекларування та
несплату податкових зобов'язань
платниками податку-контрагентами,
шляхом позбавлення його права на
податковий кредит.

Згідно правової позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеної в ухвалі від 10.10.2012 року за
№К-24491/10, за умови не встановлення
податковим органом наявності
замкнутої схеми руху грошових коштів,
яка б могла свідчити про узгодженість
дій позивача та його постачальників по
ланцюгу для одержання підприємством
незаконної податкової вигоди, останнє
не може зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.
Поняття «добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентами податкових
зобов'язань.

У відповідності до витягів з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, копії яких
наявні у матеріалах справи, щодо ТОВ
«Експерт консалт груп» () станом на 01.12.2011 року та ПП «БВФ»
() станом на 27.11.2011 року,
тобто на момент виникнення
господарських правовідносин позивача
з вказаними юридичними особами,
відомості щодо останніх мали статус
підтверджених.

Таким чином, з урахуванням викладеного
вище, суд дійшов висновку, що позивач
при здійсненні
фінансово-господарських операцій з
контрагентами - ТОВ «Експерт консалт
груп» та ПП «БВФ» - діяв як
добросовісний платник. При цьому,
іншого з матеріалів справи не
вбачається, а відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень, не
доведено.

Слід також зазначити, що приписами ст.
204 Цивільного кодексу України (надалі -
ЦК України) встановлено презумпцію
правомірності правочину.

За змістом ст. 228 ЦК України, правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним.

Відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 року №9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Положеннями ч. 4 ст. 70 КАС України,
встановлено, що обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

Таким чином, вина особи, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок (щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним) сторонами правочину
або однією зі сторін, жодним чином не
може бути встановлена на підставі
актів перевірок позивача або його
контрагентів, інформацій про
відсутності постачальників в ланцюгу
постачання за адресою реєстрації
та/або наявності у податкового органу
податкової інформації про відсутність
у постачальника виробничих
можливостей для провадження власної
господарської діяльності.

При цьому, згідно ст. 207 Господарського
кодексу України, господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

В свою чергу, відповідачем не надано
суду доказів вини посадових осіб
позивача та/або його контрагентів в
порушенні публічного порядку, а саме:
вироку суду та/або рішення суду про
визнання угоди недійсною, з
урахуванням ч. 4 ст. 72 КАС України,
наявності яких, як на час проведення
перевірки так і станом на час розгляду
даної справи, судом не встановлено.

Також, у матеріалах справи містяться
копії рішень Господарського суду міста
Києва у справах №910/1296/14 від 24.02.2014 року,
№910/1298/14 від 24.02.2014 року, №910/1297/14 від
20.03.2014 року, №910/1295/14 від 31.03.2014 року (а.с.
50-62 том 1), зі змісту яких вбачається, що
ДП «АТЛ Україна» відмовлено у
задоволенні позовів про визнання
недійсними договорів №011211 про надання
послуг по веденню бухгалтерського
обліку від 01.12.2011 року, №011211/2 про
надання юридичних послуг від 01.12.2011
року, №011211/3 про надання консалтингових
послуг від 01.12.2011 року, укладених з ТОВ
«Експерт консалт груп», а також
договору №271111 про перевезення
вантажів автомобільним транспортом
від 27.11.2011 року, укладеного з ПП «БВФ», з
підстав відсутності у представників
контрагентів необхідного обсягу
повноважень на укладення спірних
договорів.

Таким чином, з матеріалів справи не
вбачається, а сторонами не спростовано
факту дійсності правочинів, укладених
між позивачем та контрагентами - ТОВ
«Експерт консалт груп» та ПП «БВФ».

Враховуючи все викладене, суд, з
урахуванням вищезазначених висновків
суду та встановлених обставин у даній
справі, дійшов висновку про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
14.10.2013 року №8 та №8.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими, а, відтак, такими, що
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, ст.ст.
158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити у повному
обсязі.

2. Визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 14.10.2013 року
№8 та №8.

3. Стягнути судові витрати у
розмірі 487,20 грн. (чотирьохсот
вісімдесяти семи грн. 20 копійок) з
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання з рахунку
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві
(ідентифікаційний код: 38748591, адреса: 01011,
м. Київ, вул. Лєскова, 2).

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Т.О. Скочок