Справа № 821/556/14
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/556/14

Категорія: 8.3.13 Головуючий в 1 інстанції:
Дубровна В.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду в складі:

Судді доповідача - Потапчука
В.О.

суддів - Коваля
М.П.

- Семенюка Г.В.

при секретарі -
Алексєєвої Н.М.

за участю представника апелянта ОСОБА_2
- ОСОБА_3

розглянувши в відкритому
судовому засіданні в місті Одесі
адміністративну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
Каховської об'єднаної державної
податкової інспекції головного
управління Міндоходів у Херсонської
області на постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 22
квітня 2014 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Каховської об'єднаної державної
податкової інспекції Херсонської
області Державної податкової служби
про скасування податкового
повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач (далі - позивач, ФОП
ОСОБА_2) звернулась до Херсонського
окружного адміністративного суду з
позовом до Каховської об'єднаної
державної податкової інспекції
Херсонської області Державної
податкової служби (далі - відповідач,
Каховська ОДПІ) про скасування
податкового повідомлення - рішення від
25.10.2012 року № про збільшення
податкового зобов'язання по земельному
податку з фізичних осіб у сумі 37 881,98
грн.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2014
року адміністративний позов
задоволено частково. Скасовано
податкове повідомлення-рішення від
25.10.2012 року № в частині збільшення
податкового зобов'язання по земельному
податку з фізичних осіб у сумі 13767,79 грн.
В частині позовних вимог щодо
скасування податкового
повідомлення-рішення від 25.10.2012 року
№ про збільшення податкового
зобов'язання по земельному податку з
фізичних осіб у сумі 24114,10 грн. -
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції позивачем подано
апеляційну скаргу у якій зазначено, що
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
у зв'язку з чим апелянт просить
скасувати оскаржувану постанову та
ухвалити нову, якою задовольнити
позовні вимоги позивача.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідачем подано
апеляційну скаргу у якій зазначено, що
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
у зв'язку з чим апелянт просить
скасувати оскаржувану постанову та
ухвалити нову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог позивача.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватися перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу відхилити з наступних підстав.

Згідно ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_2 є власником
наступних земельних ділянок -

- земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, площею 0,1728 га, згідно
державного акту на право власності на
земельну ділянку від 23.12.2008 року,
зареєстрованого в книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за
№1АА73100230;

- земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_2, площею 0,104 га, згідно
державного акту на право власності на
земельну ділянку від 25.03.2008 року,
зареєстрованого в книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за
№1АА73100062;

- земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_3, площею 0,5114 га, згідно
договору купівлі - продажу земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення від 21.04.2010 року,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_4, та зареєстрованого в
Державному реєстрі прав на нерухоме
майно за №77299.

25 жовтня 2010 року Каховською ОДПІ
прийнято податкове повідомлення -
рішення № про визначення ОСОБА_2
грошового зобов'язання за платежем
земельний податок з фізичних осіб за 2012
рік у загальній сумі 37881,98 грн. з
граничним строком сплати 25.12.2012 року.

Відповідно до наданого ОДПІ розрахунку
оскаржуваного грошового зобов'язання
вбчається, що сумма 37881,98 грн
складається :

- по земельній ділянці за адресою
АДРЕСА_1, площею 0,1728 га, нараховано
земельний податок у сумі 8946,20 грн. з
урахуванням нормативно-грошової
оцінки 894620,16 грн. помноженої на 1%;

- по земельній ділянці за адресою
АДРЕСА_3, площею 0,5114 га, нараховано
земельного податку у сумі 26476,08 грн. з
урахуванням нормативно-грошової
оцінки 2647608,00 грн. помноженої на 1%;

- по земельній ділянці за адресою
АДРЕСА_2, площею 0,1040 га, нараховано
земельного податку у сумі 2459,71 грн. з
урахуванням нормативно-грошової
оцінки 245970,40 грн. помноженої на 1%.

При вирішенні питання суд першої
інстанції дійшов висновку про часткове
задоволення позовних вимог позивача.

Колегія суддів вважає правильним такий
висновок суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 286.5 стаття 286
Податкового кодексу України
нарахування фізичним особам сум
податку проводиться органами
державної податкової служби, які
видають платникові до 1 липня поточного
року податкове повідомлення-рішення
про внесення податку за формою,
встановленою у порядку, визначеному
статтею 58 цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 ст. 14
податкового кодексу України,
передбачено, що плата за землю -
загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Відповідно до п. 7.1 ст. 7 Податкового
кодексу України під час встановлення
податку обов'язково визначаються такі
елементи: платники податку; об'єкт
оподаткування; база оподаткування;
ставка податку; порядок обчислення
податку; податковий період; строк та
порядок сплати податку; строк та
порядок подання звітності про
обчислення і сплату податку.

Згідно із статтею 269 Податкового
кодексу України платниками податку є
власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв) та землекористувачі.

У статті 270 Податкового кодексу України
зазначено, що об'єктами оподаткування є
земельні ділянки, які перебувають у
власності або користуванні, та
земельні частки (паї), які перебувають у
власності.

З матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що об'єктами оподаткування у
даних спірних правовідносинах є
земельні ділянки, розташовані за
адресами: АДРЕСА_1; АДРЕСА_3; АДРЕСА_2,
власником яких є ОСОБА_2, яка є фізичною
особою-підприємцем.

Відповідно до свідоцтва платника
єдиного податку серія НОМЕР_1 від 31.05.2012
р. ФОП ОСОБА_2 з 01.01.2012 р. перебуває на
спрощеній системі оподаткування за
ставкою 5% - ІІІ група. Місце провадження
господарської діяльності вказано
АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, АДРЕСА_6. Види
господарської діяльності - діяльність
ресторанів, надання послуг мобільного
харчування; надання в оренду й
експлуатацію власного чи орендованого
нерухомого майна; роздрібна торгівля з
лотків і на ринках іншими товарами;
інші види роздрібної торгівлі в
неспеціалізованих магазинах.

Колегія суддів зазначає, що позивачем
наголошено на тому, що останнім
використовуються вказані землі у
підприємницькій діяльності, а тому не
можуть бути обєктом оподаткування, так
як ОСОБА_2 знаходится на спрощеній
системі оподаткування.

Статтею 116 Земельного кодексу України
передбачено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, або за результатами
аукціону.

Відповідно до статті 126 Земельного
кодексу право власності на земельну
ділянку посвідчується державним актом,
крім випадків, визначених частиною
другою цієї статті. Право власності на
земельну ділянку, набуту у власність із
земель приватної власності без зміни
її меж, цільового призначення,
посвідчується: а) цивільно-правовою
угодою щодо відчуження земельної
ділянки, укладеною в порядку,
встановленому законом, у разі набуття
права власності на земельну ділянку за
такою угодою; б) свідоцтвом про право на
спадщину.

Враховуючи вказане обмеження та вимоги
до документа, який посвідчує право
власності на земельну ділянку,
затверджені постановою Кабінету
Міністрів України №449 від 02.04.2002 року, в
редакції постанови від 03.08.2009 року,
реєстрація права власності на земельну
ділянку за суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою, або
фізичною особою-підприємцем, не
передбачена.

Відповідно до норм ст. 42, 44, 47
Господарського кодексу України
підприємництво - це безпосередня
самостійна, систематична на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Правові засади застосування спрощеної
системи оподаткування, обліку та
звітності, а також справляння єдиного
податку встановлено у главі 1 розділу XIV
Податкового кодексу України.

Згідно статті 291 цього Кодексу спрощена
система оподаткування обліку та
звітності - це особливий механізм
справляння податків і зборів, що
встановлює заміну сплати окремих
податків і зборів, встановлених пп. 297.1
ст. 297 Кодексу.

Відповідно до пп. 298.1.1 п. 298.1 ст. 298
Податкового кодексу України для
обрання або переходу на спрощену
систему оподаткування фізична особа -
підприємець подає до органу державної
податкової служби заяву про
застосування спрощеної системи
оподаткування за формою, затвердженою
наказом Міністерства фінансів України
від 20.12.2011 р. № 1675 "Про затвердження
форми свідоцтва платника єдиного
податку та порядку видачі свідоцтва,
форми та порядку подання заяви про
застосування спрощеної системи
оподаткування та форми розрахунку
доходу за попередній календарний рік"
(далі - наказ N 1675), у якій зазначаються
такі відомості: - найменування суб'єкта
господарювання, реєстраційний номер
облікової картки платника податків
фізичної особи - підприємця або серія
та номер паспорта (для фізичних осіб,
які через свої релігійні переконання в
установленому порядку відмовляються
від прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків); -
дані документа, що підтверджує
державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця; - податкова адреса суб'єкта
господарювання; - місце провадження
господарської діяльності; - обрані
фізичною особою - підприємцем види
господарської діяльності, у разі
здійснення виробництва - також види
товару (продукції), що нею виробляються;
- ставки єдиного податку або зміна
ставки, обрані суб'єктами
господарювання; - кількість осіб, які
одночасно перебувають з фізичною
особою - підприємцем у трудових
відносинах, та середньооблікова
чисельність працівників у юридичної
особи; - дата (період) обрання або
переходу на спрощену систему
оподаткування.

Свідоцтво платника єдиного податку
видається суб'єкту господарювання,
який подав до органу державної
податкової служби заяву про
застосування спрощеної системи
оподаткування (п. 299.1 ст. 299 Кодексу).

У свідоцтві платника єдиного податку
зазначаються аналогічні відомості,
серед яких зокрема: місце провадження
господарської діяльності.

Отже, фізичні особи - підприємці, які за
власним бажанням обрали спрощену
систему оподаткування, при подачі
заяви про застосування спрощеної
системи оподаткування та отриманні
свідоцтва платника єдиного податку
повинні дотримуватись вимог глави 1
розділу XIV Податкового кодексу України
та наказу Міністерства фінансів
України № 1675.

З матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що із свідоцтва про сплату
єдиного податку від 31.05.2012 р., позивачу
надавалося право провадити такий вид
діяльності, як: здавання в оренду
власного нерухомого майна, за місцями
провадження господарської діяльності -
АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, АДРЕСА_6.

ФОП ОСОБА_2 з метою здійснення
підприємницької діяльності уклала 01
січня 2012 року договір №2 оренди
автозаправних станцій, за яким
передала у строкове платне володіння
та користування автозаправні станції
та земельні ділянки, розташовані за
адресами АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_6.

Будівля згідно із ст. 181 Цивільного
Кодексу України (надалі - ЦК України) є
нерухомою річчю, то володіння і
користування такою будівлею неможливе
без володіння та користування
земельною ділянкою, на якій така
будівля знаходиться.

Колегія суддів зазначає, що
використання спірних земельних
ділянок у підприємницькій діяльності
позивача розглядається з урахуванням
розміщення на їх площі будівель та
споруд, які є об'єктами оренди за
вказаним договором оренди.

Також з матеріалів справи колегія
суддів вбачає, що об'єктами
оподаткування визначено земельні
ділянки, які розташовані за адресами:
АДРЕСА_1; АДРЕСА_3, АДРЕСА_2.

За місцями розташування земельних
ділянок за адресами: АДРЕСА_1; АДРЕСА_3,
АДРЕСА_2 позивач не здійснював
підприємницьку діяльність щодо
здавання в оренду власного нерухомого
майна, оскільки у свідоцтві про сплату
єдиного податку від 31.05.2012 р.
передбачено місця провадження
підприємницької діяльності за іншими
адресами.

Колегія суддів погоджується з позицією
суду першої інстанції, що
обов'язковість дотримання платником
податку заявлених місць провадження
підприємницької діяльності у
свідоцтві про сплату єдиного податку
при фактичному здійсненні такої
діяльності, обумовлено, зокрема,
реєстрацією права власності на
земельну ділянку за фізичною особою та
використання нею у підприємницькій
діяльності вказаних об'єктів
власності, про що підприємець повинен
повідомити податковий орган та, в
даному випадку, підтверджується
поданою ФОП ОСОБА_2 до податкового
органу заявою про застосування
спрощеної системи оподаткування з
визначенням конкретних місць
провадження своєї підприємницької
діяльності та оскільки місця
розташування земельних ділянок, які
визначені як об'єкти оподаткування у
розрахунку земельного податку, не
зазначені у переліку місць провадження
господарської діяльності згідно заяви
ФОП ОСОБА_2 про застосування спрощеної
системи оподаткування та виданого на
її підставі свідоцтва про сплату
єдиного податку, тому суд приходить до
висновку про наявність у позивача
обов'язку сплачувати земельний податок
на загальних підставах за земельні
ділянки, які розташовані за адресами:
АДРЕСА_1; АДРЕСА_3, АДРЕСА_2.

Відповідно до п.297.1 ст.297 Податкового
кодексу України платники єдиного
податку звільняються від обов'язку
нарахування, сплати та подання
податкової звітності, зокрема із
земельного податку, крім земельного
податку за земельні ділянки, що не
використовуються ними для провадження
господарської діяльності.

Також, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції щодо неправильності
нарахування податку на землю по обєкту,
який розташовано за адресою : АДРЕСА_3.

Підпунктом 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 Податкового
кодексу України передбачено, що базою
оподаткування є нормативна грошова
оцінка земельних ділянок з урахуванням
коефіцієнта індексації, визначеного
відповідно до порядку, встановленого
розділом XIII цього Кодексу.

Згідно із пп. 14.1.125 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
нормативно грошова оцінка земельних
ділянок - капіталізований рентний
дохід із земельної ділянки, визначений
відповідно до законодавства
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин.

Відповідно до п. 286.1. ст. 286 Податкового
кодексу України підставою для
нарахування земельного податку є дані
державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що
реалізують державну політику у сфері
земельних відносин та у сфері
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, щомісяця, але не
пізніше 10 числа наступного місяця, а
також за запитом відповідного
контролюючого органу за
місцезнаходженням земельної ділянки
подають інформацію, необхідну для
обчислення і справляння плати за землю,
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Обчислення суми плати за землю
власникам земельних ділянок та
землекористувачу здійснюється з
урахуванням даних державного
земельного кадастру, який відповідно
до підпункту 14.1.42 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України містить
сукупність відомостей і документів про
місце розташування та правовий режим
земельних ділянок, їх оцінку,
класифікацію земель, кількісну та
якісну характеристики, розподіл серед
власників землі та землекористувачів,
підготовлених відповідно до закону.

З матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що відповідачем надано лист
відділу Держкомзему у м. Каховці
Херсонській області від 23.10.2012 р. за №
01-02/675 щодо нормативно грошової оцінки
земельних ділянок по фізичній особі
ОСОБА_2, зокрема по земельній ділянці
за адресою АДРЕСА_1, у розмірі 894620,16 грн.,
по земельній ділянці за адресою
АДРЕСА_2, у розмірі 245970,40 грн. Проте,
відповідач не надав суду
документального підтвердження розміру
нормативно грошової оцінки земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_3.

Колегія суддів зазначає, що у
матеріалах справи наявний витяг з
технічної документації про нормативну
грошову оцінку земельної ділянки,
наданого управлінням Держземагентства
у Каховському районі Херсонської
області від 06.11.2013 року №1550/03-10,
нормативна грошова оцінка земельної
ділянки за місцезнаходженням АДРЕСА_3,
площею 0,5114 га, складає 1270829,00 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції, що відповідачем
неправомірно застосована нормативна
грошова оцінка земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_3, у розмірі 2647608,00 грн.,
замість нормативно грошової оцінки в
сумі 1270829,00 грн. згідно витягу з
технічної документації про нормативну
грошову оцінку земельної ділянки,
наданого управлінням Держземагентства
у Каховському районі Херсонської
області від 06.11.2013 року №1550/03-10, тому в
частині визначення грошового
зобов'язання по земельному податку у
розмірі 13767,79 грн. (26476,08 грн. ( 2647 608,00 грн.
х 1%) - 12708,29 грн. (1270829,00 грн. х 1%)) податкове
повідомлення - рішення від 25.10.2012 року
№ є неправомірним та підлягає
скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що при прийнятті
оскаржуваної постанови суд першої
інстанції дійшов вірних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував норми
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційних скарг, з наведених
підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 206 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Каховської
об'єднаної державної податкової
інспекції головного управління
Міндоходів у Херсонської області -
залишити без задоволення, а постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2014
року по справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Каховської
об'єднаної державної податкової
інспекції головного управління
Міндоходів у Херсонської області про
скасування податкового повідомлення -
рішення, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 31
липня 2014 року.

Суддя-доповідач:
Потапчук В.О.

Судді:
Коваль М.П.

Семенюк Г.В.