Справа № 2а-1335/11
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року
Справа №
876/5473/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді:
Гуляка В.В.

суддів:
Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Сихівського
районного суду м. Львова від 26 лютого 2013
року в адміністративній справі за
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області, Головного управління МВС
України у Львівській області,
Управління пенсійного забезпечення
військовослужбовців та деяких інших
категорій громадян ГУ ПФУ у Львівській
області, про призначення пенсії за
вислугу років, відшкодування моральної
шкоди,

встановив:

У січні 2011 року позивач ОСОБА_1
звернувся в суд із адміністративним
позовом до відповідачів ГУ ПФУ у
Львівській області, Управління
пенсійного забезпечення
військовослужбовців та деяких інших
категорій громадян ГУ ПФУ у Львівській
області, в якому, з урахуванням
уточнення позовних вимог, просив: 1)
зобов'язати ГУ ПФУ у Львівській області
прийняти рішення про призначення
позивачу пенсії за вислугу років
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» та Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
провести нарахування пенсії з посади
старшого оперуповноваженого відділу
внутрішньої безпеки Головного
управління боротьби з організованою
злочинністю МВС України з врахуванням
всіх процентних надбавок до заробітку,
яких позивач отримував на час
перебування на вказаній посаді; 2)
відшкодувати позивачу моральну шкоду,
заподіяну в зв'язку з тяганиною
відповідачем розгляду його заяви про
призначення пенсії.

Ухвалою Сихівського районного суду м.
Львова від 09.08.2011 р. до розгляду справи
залучено співвідповідачем ГУ МВС
України у Львівській області.

Постановою Сихівського районного суду
м. Львова від 26.02.2013 р. у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

З цією постановою суду не погодився
позивач та оскаржив її в апеляційному
порядку. Вважає апелянт, що постанова
суду першої інстанції від 26.02.2013 року є
незаконною, винесена з невідповідністю
висновків суду обставинам справи, з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, а тому постанова
суду підлягає скасуванню з підстав,
наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог
позивач посилається на те, що з 29 грудня
1984 року по 25 вересня 1998 року він
проходив службу в органах внутрішніх
справ безперервно, де працював на
різних посадах. Наказом УМВСУ у
Львівській області № 486 від 24.09.1998 року
звільнений з органів внутрішніх справ.
З 12 грудня 1997 року по даний час він
перебуває на обліку в Буському УПСЗН як
одержувач допомоги по догляду за
перестарілим старше 80 років і за цей
період йому зберігається стаж роботи.
28.10.2010 р. він звернувся із заявою до ГУ
ПФУ у Львівській області про
призначення йому пенсії у зв'язку з
виникненням права на пенсію за вислугу
років, відповідно до п. «б» ст. 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб». Для призначення такої
пенсії були усі необхідні підстави,
оскільки він досяг 45 років, у нього на
той час було 20 років загального
трудового стажу, з яких 15 років 9
місяців 12 днів вислуги в органах
внутрішніх справ і військової служби і
він не був звільнений з органів
внутрішніх справ за умов за якими
виключається призначення пенсії за
вислугу років. Однак, повідомленням №
6651/07-18 від 13.11.2010 року відповідачем ГУ
ПФУ у Львівській області йому
безпідставно відмовлено у призначенні
пенсії за вислугу років. Зазначає
апелянт, що недосягнення позивачем 45
років на день звільнення зі служби, не
позбавляє його права на пенсію за
вислугу років, передбачену вказаною
вище правовою нормою, оскільки
попередньою редакцією пункту «б» ст. 12
Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» було передбачено, що
підстави і час звільнення зі служби не
мають значення для права на
призначення пенсії за вислугу років.
Наступні редакції цієї статті не
можуть звужувати зміст і обсяг прав і
свобод особи, які існували раніше.

За результатами апеляційного розгляду
апелянт просить скасувати оскаржену
постанову суду від 26.02.2013 року і
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задоволити.

Відповідач ГУ ПФУ у Львівській області
подав заперечення на апеляційну
скаргу, в якому просить апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції
залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі та
з'явились в засідання суду апеляційної
інстанції, перевіривши матеріали
справи, обговоривши підстави і межі
апеляційної скарги, вважає, що таку
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, виходячи з наступних
підстав.

Судом встановлено і підтверджено
матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1
проходив службу в органах внутрішніх
справ на різних посадах, а звільнений з
органів внутрішніх справ наказом УМВСУ
у Львівській області № 486 від 24.09.1998
року (а.с. 59-61).

Позивач звернувся до органу Пенсійного
фонду з письмовою заявою від 28.10.2010 року
про призначення пенсії за вислугу
років на підставі пункту «б» ст. 12
Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» та проведення нарахування
пенсії з посади старшого
оперуповноваженого відділу
внутрішньої безпеки Головного
управління боротьби з організованою
злочинністю МВС України з врахуванням
всіх процентних надбавок до заробітку,
які він отримував на час перебування на
вказаній посаді.

Головне управління ПФУ у Львівській
області листом № 6651/07-18 від 19.11.2010 р.
відмовило позивачу у призначенні
пенсії за вислугу років у зв'язку з
відсутністю підстав передбачених ст. 12
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб». Зокрема, підставою для відмови у
призначенні пенсії за вислугу років
згідно пункту «б» вказаної статті було
те, що згідно з чинною редакцією цієї
статті на момент звільнення зі служби
позивач не досяг 45-річного віку та не
мав 25 років загального стажу (а.с. 62-63).

Суд апеляційної інстанції
погоджується із висновками суду першої
інстанції щодо безпідставності
позовних вимог про призначення і
нарахування пенсії за вислугу років та
відшкодуванням моральної шкоди.

Так, умови призначення пенсії за
вислугу років визначені ст. 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від
09.04.1992 року.

Редакція пункту «б» ст. 12 цього Закону
змінювалась, змінюючи при цьому умови
та підстави виникнення права на пенсію
за вислугу років, зокрема, умову
призначення пенсії - досягнення
45-річного віку.

Зокрема, відповідно до пункту «б» ст. 12
Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» (в редакції від 04.07.2002 р., яка
набрала чинності 06.08.2002 р.), право на
пенсію за вислугу років мали особи
офіцерського складу, прапорщики і
мічмани, військовослужбовці
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особи, які мають
право на пенсію за цим Законом,
звільнені зі служби незалежно від
підстав та часу звільнення і досягли
45-річного віку, крім осіб, позбавлених
військових або спеціальних звань, а
також звільнених із служби у зв'язку з
засудженням за умисний злочин,
вчинений з використанням свого
посадового становища, або вчиненням
корупційного діяння, а ті з них, що є
інвалідами війни, - незалежно від віку,
і мають загальний трудовий стаж 25
календарних років і більше, з яких не
менше 12 календарних років і 6 місяців
становить військова служба або служба
в органах внутрішніх справ.

Законом України від 04 квітня 2006 року №
3591-ІV «Про внесення змін до деяких
законів України з питань пенсійного
забезпечення та соціального захисту
військовослужбовців», який набрав
законної сили 29.04.2006 року, внесено зміни
до пункту «б» статті 12 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби та
деяких інших осіб» та зазначено, що
пенсія за вислугу років призначається
особам офіцерського складу,
прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, іншим особам в разі
досягнення ними на день звільнення зі
служби 45-річного віку.

З аналізу зазначеної норми, в редакції
у період до 29.04.2006 р. видно, що незалежно
від підстав та часу звільнення, правом
на призначення пенсії користувалися
перелічені в статті 12 Закону № 2262-ХІІ
особи, які на час звернення досягли
45-річного віку, мали загальний трудовий
стаж 25 календарних років і більше, з
яких не менше 12 календарних років і 6
місяців становить військова служба або
служба в органах внутрішніх справ.

Із матеріалів справи, а саме копії
паспорта (а.с. 188), видно, що позивач
досяг 45 річного віку 08.07.2008 року, тобто
після звільнення з органів внутрішніх
справ.

До Пенсійного органу із заявою про
призначення пенсії за вислугу років
позивач звернувся 28.10.2010 р., тобто після
внесення змін до пункту «б» статті 12
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та деяких інших
осіб».

Таким чином, на момент досягнення
позивачем 45 років і звернення до
відповідача із заявою про призначення
пенсії за вислугу років діяла стаття 12
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» у редакції, яка передбачала
обов'язкову умову призначення пенсії
за вислугу років - досягнення на час
звільнення зі служби 45-річного віку.

Вказані вище зміни від 04.04.2006 року до
статті 12 Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» неконституційними не
визнавались, були чинними і підлягали
до застосування на час вирішення
відповідачем заяви позивача від 28.10.2010
року щодо призначення пенсії за
вислугу років.

З врахуванням наведеного, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про безпідставність доводів
апелянта про те, що у розглядуваних
правовідносинах щодо права позивача на
пенсію за вислугу років слід
керуватись редакцією статті 12
вказаного вище Закону, яка діяла станом
на 2002 рік, а не на час виникнення у
позивача обов'язкових умов для права на
пенсію за вислугу років.

Таким чином, відсутні підстави для
задоволення позовних вимог про
призначення і нарахування позивачу
пенсії за вислугу років відповідно до
пункту «б» ст. 12 Закону України «Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб».

Відносно позовної вимоги про
відшкодування моральної шкоди, то
судом першої інстанції вірно
зазначено, що в матеріалах
адміністративної справи відсутні
докази, які б підтверджували
заподіяння позивачу моральної
(немайнової) шкоди діями (рішеннями,
бездіяльністю) відповідачів у
розглядуваних правовідносинах щодо
призначення і нарахування пенсії за
вислугу років.

З врахуванням наведених вище норм
законодавства та фактичних обставин
справи, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при розгляді
адміністративної справи всебічно і
об'єктивно встановлено обставини
справи, висновки суду відповідають
обставинам справи, постанова суду від
26.02.2013 р. винесена з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Сихівського районного суду
м. Львова від 26 лютого 2013 року в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області, Головного управління МВС
України у Львівській області,
Управління пенсійного забезпечення
військовослужбовців та деяких інших
категорій громадян ГУ ПФУ у Львівській
області про призначення пенсії за
вислугу років, відшкодування моральної
шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
В.В. Гуляк

Судді:
Л.Я. Гудим

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 01.08.2014 року.