Справа № 810/4249/14
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2014 року місто Київ
№ 810/4249/14

14.32

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого - судді
Шевченко А.В., за участю секретаря
судового засідання Гузіка М.І.,

позивача:- ОСОБА_2,представника
позивача: - ОСОБА_3,представника
відповідача: - Фесінчук
С.О.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_2доІнспекції з питань захисту
прав споживачів у Київській
областіпроскасування постанови про
накладення стягнень, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі
- позивачка, ФОП ОСОБА_2) , звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Київській області (далі -
відповідач, перевіряючий орган) про
визнання протиправною та скасування
постанови про накладення стягнень від
04.06.2014 № 474.

В обґрунтування позовних вимог
позивачка зазначила, що під час
проведення перевірки перевіряючі не
врахували вимоги ДСТУ Б В.2.7-112-2002
«Будівельні матеріали. Цементи.
Загальні технічні умови», затверджений
наказом Держбуду України 31.01.2012
№ 25, яким встановлені особливості
маркування вказаного виду товару.
Позивачка звертає увагу, що всі
документи щодо необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
були в наявності і надані посадовим
особам відповідача, однак не були
враховані останнім при винесенні
оскаржуваної постанови.

В призначений день та час у судове
засідання з'явилися позивачка,
представник позивачки та представник
відповідача.

Позивачка та представник позивачки
позовні вимоги підтримали у повному
обсязі, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечував у повному обсязі, просив у
їх задоволенні відмовити. В
обґрунтування заперечень зазначив, що
висновки перевіряючих є об'єктивними
та обґрунтованими, встановлені
порушення мали місце, а саме на мішках з
товаром - цементом, який знаходився в
реалізації позивача, відсутня
необхідна, доступна, достовірна та
своєчасна інформація про найменування
та місцезнаходження виробника, дату
виготовлення продукції.

Під час судового розгляду справи
представниками сторін надавалися
додаткові докази по справі, які
досліджені судом та долучені до
матеріалів справи.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно
та об'єктивно дослідивши матеріали
справи, та оцінивши їх у сукупності,
судом встановлено наступне.

21.05.2014 на підставі звернення ОСОБА_5 від
16.01.2014, Згоди Держспоживінспекції від
13.05.2014 № 01/7-4146-2014, направлення на
проведення перевірки № 842 від 19.05.2014
було проведено позапланову перевірку
ФОП ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_1.

За результатами перевірки було
складено Акт перевірки дотримання
законодавства про захист прав
споживачів від 21.05.2014 № 000521 (далі - Акт
перевірки).

В Акті перевірки встановлено, що в
наявному на реалізації товару -
фасованому цементі, що був отриманий
від Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕМА-Цемент» та
Приватного підприємства «Ресурс буд»
06.05.2014 та 26.03.2014 відповідно згідно
видаткових накладних, відсутні
відомості щодо дати виготовлення,
фасування товару та номер партії
товару, чим порушено пункт 21 Порядку
провадження господарської діяльності
та правил торговельного
обслуговування на ринку споживчих
товарів», затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 №
833, пункт 2 глави 4 розділу ІІ, пункт 2
глави 5 розділу ІІ Правил роздрібної
торгівлі непродовольчими товарами,
затверджений наказом Міністерства
економіки України від 19.04.2007 № 104 та
статтю 15 Закону України «Про захист
прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-ХІІ.

28.05.2014 позивачка звернулась до
відповідача з клопотанням щодо
відкладення розгляду справи про
накладення стягнень. Розгляд було
відкладено на 04.06.2014, про що позивача
повідомлено 28.05.2014.

04.06.2014 відповідачем було розглянуто
матеріали справи та винесено постанову
про накладення стягнень, передбачених
статтею 23 Закону України «Про захист
прав споживачів», № 476 від 04.06.2014 і
застосовано штраф у розмірі 6000 гривень.

За результатами розгляду скарги на
постанову від 04.06.2014 № 474
Держспоживінспекцією України листом
від 01.07.2014 № 3684-3-11/8 в задоволенні скарги
було відмовлено.

Не погодившись з вищевказаною
постановою, позивачка звернулася до
суду з даним позовом, в якому просила
суд її скасувати, що і є предметом
даного спору.

Надаючи правової оцінки відносинам, що
виникли між сторонами, слід зазначити
наступне.

Відносини між споживачами товарів,
робіт і послуг та виробниками і
продавцями товарів, виконавцями робіт
і надавачами послуг різних форм
власності, права споживачів, а також
визначає механізм їх захисту та основи
реалізації державної політики у сфері
захисту прав споживачів встановлені
Законом України «Про захист прав
споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII (в
редакції на момент виникнення спірних
взаємовідносин) (далі - Закон
№ 1023).

Відповідно до частини першої статті 15
Закону № 1023 споживач має право на
одержання необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію, що забезпечує
можливість її свідомого і
компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги).

Інформація про продукцію повинна
містити в тому числі дату виготовлення
продукції та строк придатності (строк
служби) товару (наслідків роботи).

Частиною другою статті 15 Закону № 1023
визначено, що інформація, передбачена
частиною першою цієї статті,
доводиться до відома споживачів
виробником (виконавцем, продавцем) у
супровідній документації, що додається
до продукції, на етикетці, а також у
маркуванні чи іншим способом (у
доступній наочній формі), прийнятим для
окремих видів продукції або в окремих
сферах обслуговування.

Аналіз наведених вище норм дає
підстави стверджувати, що інформація
про товари, яка має містити і дату
виготовлення та строк придатності,
може надаватися споживачам не тільки
на етикетці фасованого мішка, але й в
супровідній документації, що додається
до продукції; маркуванні; чи іншим
способом, що є прийнятним для окремих
видів товарів.

Разом з тим, загальні технічні вимоги
та вимоги безпеки, правила приймання,
пакування, маркування, транспортування
і зберігання цементу, методи контролю
цементної продукції та оцінки рівня
якості цементів встановлюються ДСТУ Б
В.2.7-112-2002 «Будівельні матеріали.
Цементи. Загальні технічні умови»,
затверджений Наказом Держбуду України
від 31.01.2012 №25 та поширюється на цементи
всіх видів, типів і марок.

Відповідно до розділу 9.5 ДСТУ Б
В.2.7-112-2002, який визначає, що при поставці
споживачеві цементу з ФВЦ кожна партія
(або її частина), що поставляється на
одну адресу, повинна мати супровідний
документ, в якому вказують:
найменування ФВЦ та/або її товарний
знак і адресу, найменування і
позначення цементу за чинним
нормативним документом, дату
відвантаження і гарантійний строк,
знак відповідності для
сертифікованого цементу. Перелік
показників, що наводяться в
супровідному документі, може бути
доповнений з врахуванням вимог
нормативного документа на цемент
конкретного виду.

Отже, таке поняття як «дата
виготовлення цементу» ДСТУ Б В.2.7-112-2002
не містить, натомість визначає поняття
«дата відвантаження».

Відповідно до пункту 24 частини першої
статті 1 Закону № 1023 строк (термін)
придатності - строк (термін), визначений
нормативно-правовими актами,
нормативними документами, умовами
договору, протягом якого у разі
додержання відповідних умов
зберігання та/або експлуатації чи
споживання продукції її якісні
показники і показники безпеки повинні
відповідати вимогам
нормативно-правових актів, нормативних
документів та умовам договору.

Наказом Міністерства регіонального
розвитку і будівництва України від
14.12.2010 затверджено ДСТУ Б.В.2.7-46-2010
«Будівельні матеріали. Цементи
загальнобудівного призначення.
Технічні умови».

Розділ 10 ДСТУ Б.В.2.7-46-2010 визначає
гарантії виробника, відповідно до яких
підприємство - виробник гарантує
відповідність цементу всім вимогам
цього стандарту після відвантаження за
умови дотримання правил його
транспортування і зберігання: для
цементу в пакуванні - протягом не менше
ніж 60 діб; для цементу насипом -
протягом не менше ніж 45 діб.

Суд звертає увагу на те, що на упаковці
цементу міститься інформація про те, що
завод - виробник гарантує
відповідність товару всім вимогам ДСТУ
Б.В.2.7-112-2002 та ДСТУ Б.В.2.7.46-2010 при
дотриманні правил його
транспортування і зберігання при
поставці у пакунку (мішку) - протягом 60
діб. Суд звертає увагу, що на упаковці
вказані дані про виробників товару - ПП
«Ресурс буд» та ТОВ «ЕМА-Цемент», тому
що саме стало підставою стверджувати,
що на упаковці відсутні ці дані, як
вказано в Акті перевірки, суду з боку
відповідача не доведено.

Положення ДСТУ Б В.2.7-112-2002 та ДСТУ
Б.В.2.7-46-2010 не містять поняття «дата
виготовлення цементу», а застосовують
поняття «дата відвантаження».

Відтак, суд приходить до висновку, що
позивачка, здійснюючи продаж цементу,
надає споживачам у повній мірі
необхідну, доступну, достовірну та
своєчасну інформацію про цемент в
супровідній документації, що повністю
відповідає вимогам чинного
законодавства та забезпечує
можливість його свідомого і
компетентного вибору.

Окремо суд вважає за необхідне
зупинитися на наступних, встановлених
в ході розгляду справи, обставинах.

В додатку 7 до Акта перевірки
перевіряючими описано, який саме
цемент знаходиться в реалізації і на
маркуванні якого відсутня інформація
про дату виготовлення, номер партії та
дату фасування.

Так, це цемент ПЦ ІІ/А-Ш-400, виробник ТОВ
ВКФ Політара (це виробник тари, а не
цементу), постачальник (виробник) ТОВ
«ЕМА-Цемент», видаткова накладна № ЕЦ -
0000057 від 06.05.2014.

Оглянувши вказану видаткову накладну
№ ЕЦ - 0000057 від 06.05.2014 судом встановлено,
що одержувачем по ній є ОСОБА_6, який
згідно свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
також зареєстрований за цією адресою
(АДРЕСА_1) і здійснює господарську
діяльність.

Водночас, перевірка проводилась щодо
діяльності ФОП ОСОБА_2 і саме на
перевірку її діяльності було отримано
Згоду Держспоживінспекції від 13.05.2014 №
01/7-4146-2014 та направлення на проведення
перевірки № 842 від 19.05.2014. Доказів, що
перевірялась діяльність ФОП ОСОБА_6
суду не надано, з яких підстав було
перевірено його первинну
бухгалтерську документацію суду не
наведено і як виявлений цемент,
поставлений на ім'я ФОП ОСОБА_6, вплинув
на встановлені порушення відносно ФОП
ОСОБА_2 суду не роз'яснено.

В свою чергу позивачкою надано
видаткову накладну від 06.05.2014 № ЕЦ-0000058,
постачальником по якій є ТОВ
«ЕМА-Цемент», а одержувачем ФОП ОСОБА_2

До матеріалів справи було долучено
документ про якість (цемент
портландцемент ПЦ ІІ/А-Ш-400), де
зазначена дата відвантаження - 06.05.2014,
гарантійний строк - 60 діб, та
постачальник - ТОВ «ЕМА-Цемент».

Щодо цементу ПЦ ІІ/Б-Ш-400, виробник ПП
«Ресурс буд», постачальник ФОП ОСОБА_1,
видаткова накладна № 36 від 26.03.2014, суд
звертає увагу на наступні обставини.

Під час розгляду справи, позивачка та
її представник не змогли надати суду
оригінал видаткової накладної № 36 від
26.03.2014, пояснюючи це тим, що ймовірно цей
документ був втрачений під час
проведення перевірки.

Водночас стверджували, що ФОП ОСОБА_1 не
поставляє цемент, виробником якого є ПП
«Ресурс буд», оскільки з вказаним
підприємством працює ФОП ОСОБА_7

Товар - цемент марки ПЦ ІІ/Б-Ш-400
знаходився в реалізації в момент
проведення перевірки на підставі
видаткової накладної від 27.03.2014 № ПП -
001602. В листі - відповіді від ФОП ОСОБА_7
зазначено, що одночасно з видатковою
накладною ФОП ОСОБА_2 було надано
документ про якість № НОМЕР_1 та
сертифікат відповідності на товар.

Під час розгляду справи у судове
засідання зайшла невстановлена особа і
передала представнику відповідача
якійсь документ, який в подальшому
виявився оригіналом видаткової
накладної № 36 від 26.03.2014 (як зазначали
позивачка та її представник -
втраченої).

Особа, яка заходила до зали судового
засідання була встановлена - нею
виявилась ОСОБА_5 - особа, за скаргою
якої була перевірена господарська
діяльність позивачки.

За клопотанням представника
відповідача ОСОБА_5 була допитана в
якості свідка, оскільки була присутня
під час проведення перевірки
позивачки.

У судовому засіданні свідок
наголошувала на обставинах придбання
нею цементу, який виявився неналежної
якості і рішенням Вишгородського
районного суду Київської області від
11.04.2014 у справі № 363/460/14-ц було стягнуто
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 132 гривні
спричиненої матеріальної шкоди
(рішення законної сили не набрало,
оскільки ОСОБА_2 оскаржила його в
апеляційному порядку).

Свідок не заперечувала, що цемент,
придбаний нею у грудні 2013 року та
цемент, виявлений під час перевірки
різних марок і виробників.

Свідок пояснила, що під час проведення
перевірки позивачкою надавалися
документи - видаткові накладні,
сертифікати відповідності та
документи якості товару, однак
перевіряючі не змогли встановити до
якої видаткової накладної відноситься
той чи інший документ про якість
товару.

На запитання суду як у неї опинилась
видаткова накладна від 26.03.2014 № 36 -
первинний бухгалтерський документ ФОП
ОСОБА_2, зазначила, що їй зателефонував
представник позивачки і за 500 гривень
запропонував отримати документ, якій
їй допоможе виграти справу в
Апеляційному суді Київської області
щодо стягнення спричиненої
матеріальної шкоди. Коли вона віддала
500 гривень, то отримала конверт, в якому
виявилась оригінал видаткової
накладної від 26.03.2014 № 36. Представник
позивачки в свою чергу категорично
заперечував щодо цих тверджень.

У судовому засіданні встановлено, що в
документі про якість № НОМЕР_1, який
наданий ФОП ОСОБА_7 до видаткової
накладної від 27.03.2014 № ПП - 001602 вказаний
інший вид (марка) цементу, а саме ШПЦ
ІІІ/А-400, ніж в самій видатковій
накладній і не той, порушення по якому
були встановлені - ПЦ ІІ/Б-Ш-400.

Також, в ході розгляду справи
позивачкою надавалися документ про
якість від 21.03.2014 на цемент марки ПЦ
ІІ/Б-Ш-400, однак надати видаткову
накладну позивачка не спромоглась у
зв'язку з неналежним зберіганням і
введенням бухгалтерського обліку.

Оцінюючи надані докази за внутрішнім
переконанням і у сукупності, суд дійшов
висновку, що з урахуванням допущених
помилок з боку перевіряючих в частині
невідповідності встановлених порушень
матеріалам перевірки і наявності у
позивачки документів про якість
конкретних видів цементу, які
збігаються у датах і часі, суд дійшов
висновку, що відповідачем не доведено
правомірності своїх дій під час
проведення перевірки.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов
висновку, що посилання в Акті перевірки
на видаткові накладні, які не мали
відношення до конкретного товару, який
знаходився в реалізації у позивачки,
призвело до невірного розрахунку суми
стягнень за оскаржуваною постановою,
що є окремою підставою для визнання її
протиправною та скасування.

З огляду на викладене позивачем не
допущено порушень нормативно-правових
актів, що описані в Акті перевірки та за
які до неї застосовано штрафні санкції
оскарженою постановою, а тому позов
належить задовольнити в повному
обсязі.

Судом враховано при розв'язанні
відповідних спорів принцип офіційного
з'ясування обставин справи,
передбачений частинами четвертою та
п'ятою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Відповідно до вказаної норми
суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Судом було запропоновано
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

При розгляді даної справи належних та
допустимих доказів, які б могли
свідчити про недобросовісність
позивача або про порушення ним норм
законодавства у сфері захисту прав
споживачів, відповідачем суду не
надано.

У зв'язку з наведеним, суд вважає, що
викладені в позовній заяві доводи
позивача є обґрунтованими та такими, що
відповідають нормам чинного
законодавства України та є підставами
для скасування постанови та визнання
її протиправною, а тому,
адміністративний позов підлягає
задоволенню.

В силу пункту 1 частини другої статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення.

Згідно зі статтею 71 цього Кодексу,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім розгляду
справ про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкту владних
повноважень.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен
надати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі.

На виконання цих вимог відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, не надав
суду доказів, які спростовували б
твердження позивача, а відтак, не довів
правомірності винесення оскаржуваного
рішення.

Суд, всебічно та об'єктивно дослідивши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, дійшов висновку, що
викладені в позовній заяві доводи
позивача є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та
скасувати постанову Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Київській
області № 474 від 04.06.2014 «Про накладення
стягнень, передбачених статтею 23
Закону України «Про захист прав
споживачів».

3. Стягнути на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 понесені
судові витрати в сумі 182 (сто вісімдесят
дві) гривні 70 копійки.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною другою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Шевченко А.В.

Повний текст постанови виготовлено і
підписано 30 липня 2014 р.