Справа № 826/7593/14
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 липня 2014 року № 826/7593/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі:

головуючого судді - Добрівської Н.А.,
суддів: Дегтярьової О.В., Іщука І.О.,

за участю секретаря судового засідання
- Шаповалової К.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Кравчука
А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1доКабінету Міністрів
України провизнання незаконним і
нечинним пункту 2 постанови Кабінету
Міністрів України від 26 жовтня 2011 року
№1098 в частині, -

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Кабінету міністрів
України про визнання незаконним і
нечинним пункту 2 постанови Кабінету
міністрів України від 26.10.2011 року №1098
«Деякі питання надання підрозділами
Міністерства внутрішніх справ та
Державної міграційної служби платних
послуг» в частині внесених змін до
постанови Кабінету міністрів України
від 04.06.2007 року №795 «Про затвердження
переліку платних послуг, які можуть
надаватися органами та підрозділами
Міністерства внутрішніх справ» і
включення до пункту частини 27 Переліку
платних послуг, які можуть надаватися
органами та підрозділами Міністерства
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету міністрів України
від 04.06.2007 року №795, викладеного у
редакції постанови Кабінету міністрів
України від 26.10.2011 року №1098, послуг з
оформлення і видачі «паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон» з розміром плати за надання
послуги « 87,15 грн.».

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
з досягненням 18-річного віку він набув
право на оскарження спірної постанови
Кабінету Міністрів України, яка
визначає обсяг його прав, свобод та
інтересів, а також процедуру їх
реалізації під час оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон. Оскаржувана
постанова, за твердженням позивача,
суперечить положенням, закріпленим в
Правилах оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 31.03.1995 року за
№231, які в пункті 10 затверджують
вичерпний перелік документів,
необхідних для оформлення паспорта у
разі тимчасового виїзду за кордон,
серед яких наявна і квитанція про
сплату державного мита або документ, що
підтверджує право на звільнення від
його сплати. При цьому, саме Декретом
Кабінету Міністрів України від 21.01.1993
року №7-93 «Про державне мито»
визначається розмір мита, який
справляється за видачу громадянам
України закордонного паспорта на право
виїзду за кордон або продовження
строку його дії у розмірі 10
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян і ця сплата покриває вартість
витрат, пов'язаних із учиненням
підрозділами ДМС дій (послуг) щодо
видачі паспорту для виїзду за кордон, в
тому числі і вартість бланку.

У судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримав і просив їх
задовольнити з підстав, викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечив проти позову і
просив відмовити у його задоволенні,
виклавши свої доводи у письмових
запереченнях, залучених судом до
матеріалів справи. Зокрема,
представник відповідача стверджує про
те, що оскаржувана постанова видана
Кабінетом Міністрів України у зв'язку з
необхідністю скорочення кількості
платних послуг, визначених Переліком
платних послуг, які можуть надаватися
органами і підрозділами Міністерства
внутрішніх справ, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 04.06.2005 року №795, зменшення розмірів
плати і розмежування їх на
адміністративні та інші, які надаються
згідно з основною діяльністю. При
винесенні оскаржуваної постанови Уряд
діяв на виконання повноважень;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно та
розсудливо, пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів громадян.
Отже, оскаржувана постанова відповідає
чинному законодавству та прийнята в
межах наданих Уряду повноважень, а
доводи позивача щодо незаконності
постанови є безпідставними.

З огляду на повідомлені учасниками
процесу обставини та наведені на їх
обґрунтування доводи з врахуванням
доказів, що містяться в матеріалах
справи, при вирішенні питання щодо
наявності підстав для задоволення
вимог позивача суд виходить з
наступного.

Згідно ч.2 ст.171 КАС України право
оскаржити нормативно-правовий акт
мають особи, щодо яких його
застосовано, а також особи, які є
суб'єктом правовідносин, у яких буде
застосовано цей акт.

Згідно наданих доказів, в тому числі,
копії паспорта громадянина України,
виданий ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
Васильківським МВ ГУ МВС України в
Київській області 30.03.2013 року, ОСОБА_2
якого оглянутий в судовому засіданні, а
також копії листа Державної
міграційної служби України, яким
повідомлено позивача про необхідність
при оформленні паспорту громадянина
України для виїзду за кордон
дотримання вимог, в тому числі,
постанови Кабінету Міністрів України
від 26.10.11 р. №1098 «Деякі питання надання
підрозділами Міністерства внутрішніх
справ та Державної міграційної служби
платних послуг», позивач став
учасником відповідних правовідносин в
січні 2014 року і набув право на
звернення до суду з позовом про
оскарження, в тому числі, постанови
Кабінету Міністрів України від 26.10.11 р.
№1098 «Деякі питання надання
підрозділами Міністерства внутрішніх
справ та Державної міграційної служби
платних послуг».

Оскільки саме у січні 2014 р. позивач став
учасником відповідних правовідносин,
то саме з цього часу розпочався строк
на звернення до суду.

Позивач звернувся з позовом 30.05.2014 р.,
відповідно, позивачем не пропущено
строк звернення до суду згідно ч.2 ст.99
КАС України.

Відповідно до положень частини 2 статті
19 Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Законом України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» визначаються правові засади
здійснення права громадян України на
виїзд з України і в'їзд в Україну,
порядок оформлення документів для
зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок розв'язання
спорів у цій сфері.

Згідно із статтею 7 вказаного Закону
правила оформлення і видачі паспортів,
їх тимчасового затримання та вилучення
визначаються відповідно до цього
Закону Кабінетом Міністрів України і
підлягають опублікуванню.

Пунктом 9 Правил оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 31.03.1995 р. №231 (далі
по тексту - Правила №231) передбачено, що
за видачу або продовження строку дії
паспорта справляється державне мито
(консульський збір).

Згідно пункту 10 Правил №231, для
оформлення паспорта у разі тимчасового
виїзду за кордон подається, в тому
числі, квитанція про сплату державного
мита або документ, що підтверджує право
на звільнення від його сплати.

Питання стягнення будь-яких інших
платежів, крім державного мита,
Правилами не передбачено, проте, це не
означає, що їх здійснення неможливе та
незаконне.

Поняття надання адміністративних
послуг регулювалися підзаконними
нормативно-правовими актами до
прийняття Закону України «Про
адміністративні послуги» від 06 вересня
2012 року №5203-VI відповідно до преамбули
якого, він визначає правові засади
реалізації прав, свобод і законних
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері надання адміністративних послуг.

Згідно із визначенням, наведеним у
пункті 1 частини 1 статті 17 наведеного
Закону, адміністративна послуга - це
результат здійснення владних
повноважень суб'єктом надання
адміністративних послуг за заявою
фізичної або юридичної особи,
спрямований на набуття, зміну чи
припинення прав та/або обов'язків такої
особи відповідно до закону.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 04.06.2007р. №795 затверджено перелік
платних послуг, які можуть надаватися
органами та підрозділами Міністерства
внутрішніх справ та Державною
міграційною службою, і розмір плати за
їх надання, в пункті 27 кого встановлено
вартість послуг за оформлення та
видачу паспорта громадянина України
для виїзду за кордон.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 17.07.2009р. №737 «Про заходи щодо
упорядкування державних, у тому числі
адміністративних послуг» (в первісній
редакції) затверджено Тимчасовий
порядок надання державних, у тому числі
адміністративних послуг та
установлено, що Тимчасовий порядок діє
у період до законодавчого врегулювання
питань надання державних, у тому числі
адміністративних послуг.

Згідно п.1 Тимчасового порядку (в
первісній редакції) послуги, що
надаються органами виконавчої влади,
державними підприємствами, установами
та організаціями в порядку виконання
ними делегованих державою згідно з
нормативно-правовими актами
повноважень, а також послуги, що
надаються іншими підприємствами,
установами та організаціями, яким
делеговані закріплені згідно з
нормативно-правовими актами за
органами виконавчої влади
повноваження щодо їх надання, належать
до державних послуг.

До державних послуг не належать
господарські послуги, які надаються
органами виконавчої влади, державними
підприємствами, установами та
організаціями.

Державні, у тому числі адміністративні
послуги можуть надаватися на платній і
безоплатній основі.

Повноваження суб'єктів надання
адміністративних та платних державних
послуг визначаються
нормативно-правовими актами.

Плата за надання таких послуг
справляється у розмірах та порядку, що
визначені законодавчими актами, а в
разі, коли це не передбачено
законодавчими актами, - актами Кабінету
Міністрів України.

На виконання постанови Кабінету
Міністрів України від 04.06.2007 р. №795
наказом Міністерства внутрішніх
справи України та Міністерства
фінансів України від 05.10.2007р. №369/1105/336
затверджено Розміри плати за надання
послуг органами та підрозділами
Міністерства внутрішніх справ та
Порядок справляння плати за надання
послуг органами та підрозділами
Міністерства внутрішніх справ.

Зокрема, п.86 Розмірів плати встановлено
плату за надання послуг з оформлення
документів для виїзду з України і
в'їзду в Україну.

Таким чином, навіть до прийняття
оскаржуваної постанови Кабінету
Міністрів України законодавством
передбачалася оплата надання послуг з
оформлення документів для виїзду з
України і в'їзду в Україну окремо від
державного мита.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 05.01.2011р. №33 «Деякі питання надання
платних адміністративних послуг»
встановлено, що з 1 березня 2011 р. надання
платних адміністративних послуг
здійснюється виключно бюджетними
установами, а також підприємствами,
небюджетними установами та
організаціями, на які законодавчими
актами або міжнародними договорами
України, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України,
покладено повноваження щодо надання
таких послуг, і державними
підприємствами, що належать до сфери
управління Державної служби
технічного регулювання.

Міністерствам, іншим центральним
органам виконавчої влади доручено
внести до 20 лютого 2011р. на розгляд
Кабінету Міністрів України проекти
актів щодо затвердження переліків
платних адміністративних послуг із
зазначенням бюджетних установ, а також
підприємств, установ та організацій і
розмірів плати за надання зазначених
послуг та оприлюднити такі переліки на
офіційних веб-сайтах після їх
затвердження.

Саме на виконання вказаної постанови
Кабінету Міністрів України
Міністерством внутрішніх справ
України розроблено та подано до
Кабінету Міністрів України проект
оскаржуваної постанови «Деякі питання
надання підрозділами Міністерства
внутрішніх справ та Державної
міграційної служби платних послуг»,
якою внесено зміни до постанови
Кабінету Міністрів України від 4 червня
2007 р. №795 «Про затвердження переліку
платних послуг, які можуть надаватися
органами та підрозділами Міністерства
внутрішніх справ».

Таким чином, Кабінетом Міністрів
України в даному випадку не було
запроваджено жодних нових вимог щодо
надання платних послуг з оформлення
документів для виїзду з України і
в'їзду в Україну порівняно з попереднім
регулюванням цього питання.

Також колегія звертає увагу, що згідно
з висновком Міністерства юстиції
України за результатами правової
експертизи проекту постанови Кабінету
Міністрів України «Про внесення змін
до постанови Кабінету Міністрів
України від 4 червня 2007 р. №795» проект
постанови відповідає Конституції
України, актам законодавства, що мають
вищу юридичну силу та узгоджується з
актами такої ж юридичної сили.

З огляду на викладене, колегія вважає
доводи позивача такими, що не
ґрунтуються на нормах законодавства.

Інших доводів на обґрунтування
наявності підстав для визнання окремих
положень постанови Кабінету міністрів
України від 26.10.2011 року №1098 «Деякі
питання надання підрозділами
Міністерства внутрішніх справ та
Державної міграційної служби платних
послуг» незаконними і які могли б бути
прийняті судом до уваги позивачем не
наведено.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи всі наведені обставини в їх
сукупності та виходячи з того, що під
час розгляду справи доводи позивача не
знайшли свого підтвердження, колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів
України про визнання незаконним і
нечинним пункту 2 постанови Кабінету
Міністрів України від 26 жовтня 2011 року
№1098 в частині відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у
порядку, встановленому в ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду в
порядку та строки, визначені ст.ст.185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Н.А. Добрівська

О.В. Дегтярьова

І.О. Іщук