Справа № 2а-3806/11/2170
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2014 року м.
Київ К/800/41436/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Херсоні на
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 06.12.2012 року
та постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 19.09.2011 року
по справі № 2-а-3806/11/2170 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Херсонський
електромеханічний завод» до Державної
податкової інспекції у м. Херсоні про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Херсонський
електромеханічний завод» звернулось
до суду з позовом до Державної
податкової інспекції у м. Херсоні про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 17.06.2011 року
№, яким зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в розмірі 201965,00 грн. та №,
яким зменшено розмір від'ємного
значення суми ПДВ в розмірі 201965,33 грн.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 19.09.2011 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 06.12.2012 року у даній справі позов
задоволено з огляду на правомірність
заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатом
позапланової виїзної документальної
перевірки з питань достовірності
нарахування сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на розрахунковий рахунок за
березень 2011 року та у зменшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість наступних податкових
періодів за квітень 2011 року, податковим
органом встановлено порушення
позивачем ст.198, п.п.200.1, 200.3, 200.4 ст. 200,
п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України
та прийняті спірні податкові
повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов, суди виходили з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Порядок формування податкового
кредиту, підстави його виникнення та
порядок визначення сум податку, що
підлягають відшкодуванню з Державного
бюджету України, регламентований ст.198
та ст.200 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківською рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Податковий кодекс встановлює єдиний
випадок, коли не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг (п. 198.6. ст. 198
Податкового кодексу) це суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, які не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З матеріалів справи вбачається, що усі
суми податку на додану вартість, що
заявлені позивачем до бюджетного
відшкодування, підтверджені
податковими накладними, порушень щодо
їх оформлення перевіркою не
встановлено, отже, позивач правомірно
відніс відповідні суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг до
податкового кредиту.

Відповідно до п.200.1 ст.200 Податкового
кодексу України, сума податку, що
підлягає бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітною
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу
України бюджетному відшкодуванню
підлягає частина такого від'ємного
значення, яка дорівнює сумі податку,
фактично сплаченій отримувачем
товарів/послуг у попередніх податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг.

Сума податку, що заявлена позивачем до
бюджетного відшкодування фактично
сплачена позивачем, який є отримувачем
товарів/послуг у попередніх податкових
періодах, постачальникам таких
товарів/послуг.

Судами попередніх інстанцій
встановлено факт здійснення позивачем
господарських операцій та дотримання
платником податку спеціальних вимог
щодо документального підтвердження
сум бюджетного відшкодування з податку
на додану вартість.

Доводи відповідача про нікчемність
угод, укладених між позивачем та його
контрагентами, судами попередніх
інстанцій правомірно не прийняті до
уваги, оскільки в матеріалах справи
відсутні докази на підтвердження
такого факту.

Крім того, чинне законодавство України
не ставить в залежність виникнення у
платника ПДВ права на податковий
кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання. Невиконання
контрагентом свого зобов'язання зі
сплати ПДВ до бюджету зумовлює
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
відхилити.

Ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 06.12.2012 року
та постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 19.09.2011 року
по справі №2-а-3806/11/2170 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.