Справа № 521/9405/14-а
Суддя: Жуган Л. В.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
________________________________________________________________________
____________________________________________
Справа №521/9405/14-а
Номер провадження №2а/521/340/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року
м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого судді - Жуган Л.В.,

при секретарі судового засідання -
Іськовій В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі справу
адміністративної юрисдикції за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції в особі
державного реєстратора ОСОБА_4 про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м.
Одеси 11.06.2014 року звернулась ОСОБА_2 із
адміністративним позовом до
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції в особі
державного реєстратора ОСОБА_4 про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії. В
обґрунтування своїх вимог позивач
послалась на те, що 20.11.1992 року
Авіакомпанія «ОДЕССА» надала їй під
забудову житлового будинку земельну
ділянку площею 0,095 га, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, про що був зроблений
відповідний запис в земельно-шнуровой
книзі підприємства сторінка № 18, запис,
№ 2

ОСОБА_2, на підставі дозволу про початок
виконання будівельних робіт інспекції
ДАБК Одеської міської ради від 06.04.2002
року № 282/02, за власні кошти, здійснила
будівництво житлового будинку
загальною площею 184.3 кв.м., житловою
58.6кв.м.

Відповідно до декларації про
готовність об'єкту до експлуатації №ОД
18 від 18 вересня 2013 року, загальна
площа будинку, збудованого ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1, становить 184.3 кв.м.,
жила 58.6 кв. м., а будівництво об'єкту
визнано закінченим та готовим до
експлуатації.

23.05.2014 року ОСОБА_2 звернулась до
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції із заявою
для проведення державної реєстрації
права власності на вищезазначений
житловий будинок, однак, їй було
відмовлено державним реєстратором
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції ОСОБА_4

Позивач вважає, що такі дії державного
реєстратора щодо відмови у реєстрації
права власності порушують її законні
права, та суперечать положенням Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

Посилаючись на вищевикладені
обставини, позивач, за уточненими
позовними вимогами, просить суд:
визнати дії Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
в особі державного реєстратора ОСОБА_4
неправомірними; зобов'язати
Реєстраційну службу Одеського
міського управління юстиції Одеської
області здійснити реєстрацію права
власності на будинок АДРЕСА_1,
загальною площею 184.3 кв. м.

Позивач ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримала, просила розглянути справу
за її відсутності, про що зазначила в
прохальній частині уточненої позовної
заяви.

Представник відповідача Реєстраційної
служби Одеського міського управління
юстиції в особі державного реєстратора
ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився,
повідомлявся судом про дату, час та
місце розгляду справи належним чином,
про причини своєї неявки суд не
сповістив. Письмових заперечень по
суті адміністративного позову від
відповідача до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, надавши
оцінку поданим доказам, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно довідки Авіакомпанії «Одеса»
№92 від 20.11.1992 року земельна ділянка
площею 0,095 га, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, видавалась
аеропортом «Застава-2» (на теперішній
час Авіакомпанія «Одеса») ОСОБА_2 під
будівництво житлового будинку, про що
був зроблений відповідний запис в
земельно-шнуровой книзі підприємства,
сторінка №18, запис №2.

Позивач ОСОБА_2 на підставі дозволу про
початок виконання будівельних робіт
Інспекції ДАБК Одеської міської ради
№282/02 від 06.04.2002 року, за власні кошти,
здійснила будівництво житлового
будинку загальною площею 184.3 кв.м.,
житловою 58.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 була оформлена та подана до
Інспекції ДАБК у Одеській області
Декларація про готовність об'єкта до
експлуатації, яка 18.09.2013 року була
зареєстрована Інспекцією ДАБК у
Одеській області за №ОД 18.

Відповідно до Декларації про
готовність об'єкту до експлуатації №ОД
18 від 18.09.2013 року, ОСОБА_2 було
здійснено будівництво житлового
будинку загальною площею 184.3 кв.м.,
житловою 58.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1,
будівництво об'єкту визнано закінченим
та готовим до експлуатації.

В травні 2014 року позивач звернулась до
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції із заявою
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, та документами для
проведення такої реєстрації на
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1,
яка була прийнята 23.05.2014 року за
реєстраційним №6735697.

30.05.2014 року державним реєстратором
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції Одеської
області - ОСОБА_4 за результатами
розгляду заяви ОСОБА_2 було прийнято
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень за №
13444191.

В якості обґрунтувань відмови
державний реєстратор у рішенні №13444191
від 30.05.2014 року зазначив, що подані
ОСОБА_2 документи не відповідають
вимогам, встановленим
нормативно-правовими актами, та не
дають змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, а саме: на першій сторінці
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації №ОД 18 від 18.09.2013 року
відсутні прізвище та ініціали
посадової особи, яка зареєструвала
відповідну декларацію; на сторінках
зазначеної декларації відсутні
підписи замовника; копія технічного
паспорту від 05.06.2013 року не засвідчена у
встановленому порядку, що порушує п. 3
ст. 16 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень»; в порушення п. 49
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №868 від 17.10.2013 року,
заявником не надано документ, що
посвідчує речове право на земельну
ділянку та документ, що підтверджує
присвоєння об'єкту нерухомого майна
адреси.

Позивач вважає такі дії державного
реєстратора неправомірними, а прийняте
рішення про відмову у державній
реєстрації житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1, - безпідставним.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
визначено, що у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно ст. 321 ЦК право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Частиною 2 ст. 331 ЦК України встановлено,
що право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

За змістом ст. 182 ЦК України, право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на
нерухомість і правочинів щодо
нерухомості є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом. Відмова у
державній реєстрації права на
нерухомість або правочинів щодо
нерухомості, ухилення від реєстрації,
відмова від надання інформації про
реєстрацію можуть бути оскаржені до
суду. Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

В свою чергу, відносини пов'язані з
державною реєстрацією прав на нерухоме
майно та їх обтяжень регулюється
нормами Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Згідно ч.1 ст. 6 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» систему
органів державної реєстрації прав
становлять: Міністерство юстиції
України; центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері державної реєстрації прав;
органи державної реєстрації прав,
утворені Міністерством юстиції
України в установленому
законодавством порядку.

Процедура проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав визначаються Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України №868 від
17.10.2013 року (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку державну
реєстрацію прав шляхом внесення
записів до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно проводять орган
державної реєстрації прав та нотаріус
як спеціальний суб'єкт, на якого
покладаються функції державного
реєстратора прав на нерухоме майно.

За п. 3 Порядку рішення щодо державної
реєстрації прав, взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна, форму
та вимоги до оформлення яких
встановлює Мін'юст, приймає державний
реєстратор прав на нерухоме майно (далі
- державний реєстратор). Державний
реєстратор оформляє рішення за
допомогою Державного реєстру прав у
двох примірниках, крім випадків,
передбачених цим Порядком

Таким чином, відповідач у справі -
Реєстраційна служба Одеського
міського управління юстиції в особі
державного реєстратора ОСОБА_4, є
суб'єктом владних повноважень, та в
даних правовідносинах реалізує
повноваження державного реєстратора
щодо реєстрації речових прав на
нерухоме майно.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень»
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: право власності на нерухоме
майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація права
власності здійснюється виключно на
підставі заяви правоволодільця
(правонабувача).

Пунктом 49 Порядку визначено, що у разі
проведення державної реєстрації права
власності з видачею свідоцтва на
новозбудовані чи реконструйовані
об'єкти нерухомого майна
заінтересованою особою є замовник
будівництва, крім випадків,
передбачених цим Порядком. Для
проведення державної реєстрації права
власності з видачею свідоцтва на
новозбудований об'єкт нерухомого майна
заявник подає: документ, що підтверджує
виникнення, перехід та припинення
речових прав на земельну ділянку;
документ, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта. Документом, що відповідно до
вимог законодавства засвідчує
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом індивідуального
(садибного) житлового будинку,
садового, дачного будинку,
господарської (присадибної) будівлі та
споруди, прибудови до них, побудованих
до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на
об'єкт нерухомого майна; технічний
паспорт на об'єкт нерухомого майна;
документ, що підтверджує присвоєння
об'єкту нерухомого майна адреси.

Згідно ст. 126 ЗК України, право
власності, користування земельною
ділянкою оформлюється відповідно до
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
та нерухоме майно та їх обмежень»
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: договорів, укладених у
порядку, встановленому законом;
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; свідоцтв про право
власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; рішень
судів, що набрали законної сили; інших
документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

За таких обставин, позивач не має
можливості реалізувати своє право
власності на нерухоме майно, оскільки
земельна ділянка була виділена їй для
будівництва та обслуговування
житлового будинку в 1992 році, тобто до
набрання чинності Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п. 7 розділу Х Перехідних
положень Земельного кодексу України
громадяни та юридичні особи, що
одержали у власність, користування, в
тому числі не умовах оренди, земельні
ділянки у розмірах, що були передбачені
раніше діючим законодавством,
зберігають права на ці ділянки.

Посилання державного реєстратора в
якості мотиву відмови у здійсненні
державної реєстрації права за ОСОБА_2
за відсутності документу, що
підтверджує присвоєння об'єкту
нерухомого майна адреси, є
безпідставними, так як земельна
ділянка була виділена позивачці для
будівництва та обслуговування
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,
суд вважає, що немає необхідності
надання додаткових документів у
підтвердження присвоєння об'єкту
нерухомого майна адреси.

За ст. 39 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
зареєстрована декларація про
готовність об'єкта до експлуатації є
підставою для оформлення права
власності на нього. Датою прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта є дата реєстрації декларації
про готовність об'єкта до експлуатації
або видачі сертифіката.

Побудований ОСОБА_2 житловий будинок
був згідно положень Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» введений до експлуатації,
що підтверджується Декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації,
зареєстрованою Інспекцією ДАБК в
Одеській області за №ОД 18 від
18.09.2013 року.

У зв'язку із цим, суд вважає, що
посилання державного реєстратора на
те, що на першій сторінці декларації
про готовність об'єкта до експлуатації
№ОД 18 від 18.09.2013 року відсутні
прізвище та ініціали посадової особи,
яка зареєструвала відповідну
декларацію; відсутність підписів
замовника на сторінках зазначеної
декларації, - в якості мотивів відмови у
здійсненні державної реєстрації
суперечать положенням п. 49 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень.

Так як п. 49 Порядку визначено, що для
проведення державної реєстрації права
власності з видачею свідоцтва на
новозбудований об'єкт нерухомого майна
заявник має подати документ, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта, яким
і є подана ОСОБА_2 Декларація про
готовність об'єкта до експлуатації,
зареєстрованою Інспекцією ДАБК в
Одеській області за №ОД 18 від
18.09.2013 року.

Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» та Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень не визначено
певних особливостей засвідчення копій
технічного паспорту, які подаються для
проведення державної реєстрації права
власності з видачею свідоцтва на
новозбудований об'єкт нерухомого майна
заявником.

Тому, суд вважає, що посилання
державного реєстратора на
невідповідність поданих ОСОБА_2
документів відповідно до п. 3 ст. 16
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», є
необґрунтованими.

Відповідно до ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно зі ст. 8 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.
Судом враховується положення ст. 55
Конституції України, згідно з якою
права і свободи людини і громадянина
захищаються судом. Згідно зі ст. 6 КАС
кожному гарантується право на захист
його прав, свобод та інтересів
незалежним і неупередженим судом.

Статтею 1 Протоколу № 1 до ст. 1
Європейської Конвенції з прав людини
встановлено, що кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

З урахуванням викладеного, позивач є
власницею нерухомого майна, її права
власника гарантовані державою Україна,
ст.41 Конституції України та ст. 1
Протоколу № 1 до ст.1 Європейської
Конвенції з прав людини, положення якої
застосовуються в Україні відповідно до
положень ст. 9 Конституції України та
мають пріоритет над нормами
вітчизняного законодавства.

Державна реєстрація прав власності на
нерухоме майно є гарантією захисту
прав власника з боку держави, а тому її
здійснення не може бути обмежено
будь-якими положеннями підзаконних
нормативних актів чинного
законодавства, а безпідставна відмова
у цьому, обмеженням прав та гарантій
власника майна з боку держави Україна є
неприпустимим. В зв'язку з чим, суд
вважає, дії Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
в особі державного реєстратора ОСОБА_4
по прийняттю рішенні №13444191 від 30.05.2014
року про відмову у реєстрації права
власності ОСОБА_2 - є неправомірними.

На підставі ч. 3 ст. 2 КАС України, суд
вважає, що оскаржуване рішення
відповідача, є необґрунтованим,
винесеним без урахування усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії),
добросовісності, розсудливості,
пропорційності, зокрема, з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням викладеного суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити певні дії є обґрунтованими і
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 11, 21, 71, 158-163, 167, 255, 257,
267 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції в особі
державного реєстратора ОСОБА_4 про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити.

Визнати дії Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
в особі державного реєстратора ОСОБА_4 -
неправомірними.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Одеського міського управління юстиції
Одеської області зареєструвати за
ОСОБА_2 право власності на будинок
АДРЕСА_1, загальною площею 184.3 кв.м.,
житловою площею 58,6 кв.м.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
адміністративного апеляційного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
10-ти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ:
Л.В. Жуган