Справа № 2а-/0370/3204/11
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

31 липня 2014 року Справа № 9104/4346/12

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

судді-доповідача Богаченка С.І.,

суддів Качмара В.Я., Курильця А.Р.,

при секретарі судового засіданні Щербі
С.Б.,

за участі представника відповідача -
Приходько Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Луцьк Фудз» на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 21
грудня 2011 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Луцьк Фудз» до Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції про
часткове скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н
О В И Л А:

21 листопада 2011 року Публічне
акціонерне товариство «Луцьк Фудз»
звернулось у Волинський окружний
адміністративний суд з позовом до
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції в якому просило
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 16 листопада
2011 року № в частині донарахування
товариству податку на прибуток в сумі
236664,00грн. та застосування штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 59166,00грн.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 21 грудня 2011
року в задоволені адміністративного
позову відмовлено повністю.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, Публічне акціонерне
товариство «Луцьк Фудз» подало
апеляційну скаргу на неї, в якій
просило постанову суду першої
інстанції - скасувати та прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги
задоволити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт по справі зазначає, що не може
погодитись з позицією суду першої
інстанції, щодо правомірності
використання ст.30 Закону України «Про
акціонерні товариства» в якості
правового обґрунтування висновку про
зобов'язання ПАТ «Луцьк Фудз» до 30
червня 2010 року нарахувати та виплатити
дивіденди грошовими коштами у розмірі
не менше 30% чистого прибутку,
отриманого у 2009 році та/або
нерозподіленого прибутку минулих
років, оскільки редакція даної статті
цього закону була визнана рішенням
Конституційного суду України від 30
листопада 2010 року - неконституційною.

Відповідач по справі, в судовому
засіданні, подав клопотання про заміну
неналежної сторони, а саме Луцьку
об'єднану державну податкову інспекцію
Волинської області Державної
податкової служби замінити на Луцьку
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Волинській області.

Заслухавши суддю доповідача,
проаналізувавши матеріали справи,
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимоги суд першої інстанції виходив із
того, що Луцькою об'єднаною державною
податковою інспекцією була проведена
планова виїзна перевірка Публічного
акціонерного товариства «Луцьк Фудз» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 квітня 2010
року по 30 червня 2011 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01
квітня 2010 року по 30 червня 2011 року, про
що складено акт №8856/23-1/00377163 від 02
листопада 2011 року.

За результатами перевірки встановлено,
що ВАТ «Луцьк Фудз» в порушення ст.30
Закону України «Про акціонерні
товариства» не нарахувало та не
виплатило дивіденди грошовими коштами
у сумі 946656,48грн., що склало 30%
нерозподіленого прибутку минулих
років. Внаслідок порушення ст.30 Закону
України «Про акціонерні товариства»,
ВАТ «Луцьк Фудз» порушило також пп.7.8.2
п.7.8 ст.7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті чого не нарахувало на суму
дивідендів, призначених для виплати, та
не внесло до бюджету авансовий внесок з
податку на прибуток у сумі 236664,12грн.

16 листопада 2011 року відповідач по
справі на підставі акту перевірки
№8856/23-1/00377163 від 02 листопада 2011 року
прийняв податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств на 320773грн., в тому числі, за
основним платежем 261606грн., та за
штрафними (фінансовими) санкціями
59167грн.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що позивач
зобов`язаний був до 30 червня 2010 року
нарахувати і виплатити дивіденди
грошовими коштами у розмірі не менше 30%
чистого прибутку, отриманого у 2009 році
та/або нерозподіленого прибутку
минулих років, нарахувати на суму
дивідендів та внести до бюджету
авансовий внесок з податку на прибуток.
А також, що у 2010 році діяв особливий
(тимчасовий) порядок виплати
дивідендів, який, зокрема, передбачав,
що акціонерні товариства могли
самостійно приймати рішення щодо
дивідендів, виплачуваних своїм
акціонерам лише стосовно розміру понад
30 відсотків.

Проте, з висновками суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позовних вимог позивача погодитись не
можна. Колегія суддів вважає наведені
висновки суду першої інстанції
неправильними і такими, що не
відповідають вимогам законодавства
України та приймає доводи, наведені в
апеляційній скарзі про те, що постанова
суду першої інстанції підлягає
скасуванню.

Відповідно до п.1.9 ст.1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» дивідендом є платіж, який
здійснюється юридичною особою -
емітентом корпоративних прав чи
інвестиційних сертифікатів на користь
власника таких корпоративних прав
(інвестиційних сертифікатів) у зв'язку
з розподілом частини прибутку такого
емітента, розрахованого за правилами
бухгалтерського обліку. Оподаткування
дивідендів врегульовано п.7.8 ст.7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств». Відповідно до пп.7.8.1 п.7.8
ст.7 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» у разі прийняття
рішення щодо виплати дивідендів
емітент корпоративних прав, на які
нараховуються дивіденди, провадить
зазначені виплати власнику таких
корпоративних прав пропорційно частці
його в статутному капіталі
підприємства - емітента таких
корпоративних прав незалежно від того,
чи була діяльність такого
підприємства-емітента прибутковою
протягом звітного періоду при
наявності інших власних джерел для
виплати дивідендів, а також від того, чи
є наявним прибуток, розрахований за
правилами податкового обліку, чи ні.

Згідно із пп.7.8.2 п.7.8 ст. 7 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» крім випадків,
передбачених пп.7.8.5 цього пункту,
емітент корпоративних прав, який
приймає рішення про виплату дивідендів
своїм акціонерам (власникам), нараховує
та вносить до бюджету авансовий внесок
з податку на прибуток у розмірі ставки,
встановленої п.10.1 ст.10 цього Закону,
нарахованої на суму дивідендів,
призначених для виплати, без зменшення
суми такої виплати на суму такого
податку. Зазначений авансовий внесок
вноситься до бюджету до/або одночасно
із виплатою дивідендів. Обов'язок із
нарахування та сплати авансового
внеску з цього податку за визначеною
п.10.1 ст.10 цього Закону ставкою
покладається на будь-якого емітента
корпоративних прав, що є резидентом,
незалежно від того, чи такий емітент
або отримувач дивідендів є платником
податку на прибуток або має пільги зі
сплати податку на прибуток, надані цим
Законом або іншими законодавчими
актами, чи у вигляді застосування
ставки податку іншої, ніж встановлена
п.10.1 ст.10 цього Закону. При цьому, якщо
будь-який платіж будь-якою особою
називається дивідендом, то такий
платіж оподатковується при такій
виплаті згідно з нормами, визначеними у
першому, другому та третьому абзацах
цього підпункту, незалежно від того, чи
є особа платником податку на прибуток,
чи ні.

Відповідно до п.12 ч.2 ст.33 Закону України
«Про акціонерні товариства» до
виключної компетенції загальних
зборів належить розподіл прибутку і
збитків товариства, тобто, без рішення
загальних зборів розподіл прибутку
дивіденди виплатити неможливо.

Пунктом 1.9 ст.1 вищезазначеного Закону
дивіденд - платіж, який здійснюється
юридичною особою - емітентом
корпоративних прав чи інвестиційних
сертифікатів на користь власника таких
корпоративних прав (інвестиційних
сертифікатів) у зв'язку з розподілом
частини прибутку такого емітента,
розрахованого за правилами
бухгалтерського обліку.

Відповідно до Протоколу загальних
зборів акціонерів Відкритого
акціонерного товариства «Луцьк Фудз»
№14 від 12 травня 2010 року, було вирішено
за результатами діяльності товариства
за 2009 рік, дивідендів не виплачувати,
збитки звітного періоду покрити за
рахунок прибутку 2010 року.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» внесені зміни до ч.2
ст.30 Закону України «Про акціонерні
товариства», відповідно до яких
виплата дивідендів здійснюється з
чистого прибутку звітного року та/або
нерозподіленого прибутку, у строк не
пізніше шести місяців після закінчення
звітного року. Виплата дивідендів
здійснюється господарським
товариством з чистого прибутку у
звітному році та/або нерозподіленого
прибутку в розмірі не менше 30
відсотків.

Згідно із п.1 розділу VII Закону України
«Про Державний бюджет України на 2010
рік» цей Закон набирає чинності з дня
його опублікування та застосовується з
1 січня 2010 року, крім п.47 ст.6, ст.9, п.62 і
п.64 ст.33, ст.62 і ст.82, пп.8-13 розділу VII
«Прикінцеві положення», які
застосовуються з дня його
опублікування. Закон України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік» був
опублікований 30 квітня 2010 року.

Враховуючи викладене,
підприємства-емітенти, які за
результатами роботи за 2009 рік отримали
прибуток, розрахований за правилами
бухгалтерського обліку, або мають
нерозподілений прибуток минулих років,
були зобов'язані до 30 червня 2010 року
нарахувати і виплатити дивіденди
коштами у розмірі не менше 30 % чистого
прибутку, отриманого у 2009 році, та/або
його прибутку минулих років.

Однак, рішенням Конституційного Суду
України від 30.11.2010 № 22-рп/2010 положення
статей 14, 24, 64, пунктів 7-13 розділу VII
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про Державний бюджет України на 2010
рік» визнано такими, що не відповідають
Конституції України
(неконституційними).

Крім цього, рішеннями Конституційного
Суду України від 09 липня 2007 року
№6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року №10-рп/2008
встановлено, що вимоги щодо змісту
Закону про Державний бюджет України
містяться в частині другій ст.95
Конституції України, положення якої
конкретизовано у ст.38 Бюджетного
Кодексу України. Визначений цими
статтями перелік правовідносин, які
регулюються законом про Державний
бюджет України, є вичерпним. Із змісту
положень Конституції України та
Бюджетного Кодексу України вбачається,
що Закон про Державний бюджет України
як правовий акт, зумовлений поняттям
бюджету як плану формування та
використання ресурсів, має особливий
предмет регулювання, відмінний від
інших законів, і стосується виключно
встановлення доходів та видатків
держави на загальносуспільні потреби,
тому цим законом не можуть вноситися
зміни, зупинятися дія чинних законів
України, а також встановлюватися інше
(додаткове) правове регулювання
відносин, що є предметом інших законів
України.

За таких обставин, суди першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про те, що є обґрунтованими посилання
відповідача на ч.2 ст.30 Закону України
«Про акціонерні товариства» (зі
змінами, внесеними Законом України
«Про Державний бюджет України на 2010
рік»), як на норму, що зобов'язувала
позивача нарахувати і виплатити до
дивіденди коштами у розмірі не менше 30 %
чистого прибутку, отриманого у 2009 році,
та/або його прибутку минулих років.

Згідно із ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання про
підставність позовних вимог позивача
викладених в позовній заяві і
апеляційна скарга підлягає до
задоволення, так як доводи, відповідача
якими він мотивував правомірність
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення не є
обґрунтованими.

Відповідно до ст.202 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції скасовує
судове рішення та ухвалює нове, коли
має місце неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність таких обставин;
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

З огляду на викладене, оскільки
постанова суду першої інстанції
винесена з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, то
апеляційна скарга підлягає до
задоволення, а оскаржувану постанову
слід скасувати та прийняти нову
постанову.

Керуючись ст.ст.160, 195, 197, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1,
4 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н
О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Луцьк Фудз» -
задоволити.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 21 грудня 2011
року по справі №2а/0370/3204/11 - скасувати та
прийняти нову постанову, якою
задоволити позовні вимоги.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції № від 16
листопада 2011 року в частині
донарахування Публічному акціонерному
товариству «Луцьк Фудз» податку на
прибуток в сумі 236664грн. (двісті
тридцять шість тисяч шістсот шістдесят
чотири гривні) та застосування
штрафних (фінансових) санкцій в розмірі
59166грн. (п'ятдесят дев'ять тисяч сто
шістдесят шість гривень).

Постанова апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Богаченко С.І.

Суддя
Качмар В.Я.

Суддя
Курилець А.Р.