Справа № 2а-13708/11/2670
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/52764/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Донця О.Є.

Логвиненка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства «Промислове
підприємство «Пищепром» на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 19 грудня 2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 серпня 2012
року у справі за позовом Відкритого
акціонерного товариства «Промислове
підприємство «Пищепром» до
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України, треті особи -
Державна податкова адміністрація
України, Державна податкова
адміністрація у Житомирській області
про визнання нечинними в частині
наказів від 28.03.2011 року № 277, від 19.07.2011
року № 599,

в с т а н о в и л а:

Відкрите акціонерне товариство
«Промислове підприємство «Пищепром»
(далі - товариство) звернулось до
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України з позовом про
визнання нечинними в частині наказів
від 28.03.2011 року № 277 «Про застосування
спеціальної санкції - тимчасового
зупинення зовнішньоекономічної
діяльності до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності
України» та від 19.07.2011 року № 599 «Про
переведення суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності
України на індивідуальний режим
ліцензування зовнішньоекономічної
діяльності».

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 19
грудня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 серпня 2012
року, відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі товариство,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить оскаржувані рішення скасувати,
та прийняти нове рішення про
задоволення позову.

На дану касаційну скаргу надійшло
заперечення Міністерства економічного
розвитку і торгівлі України, у якому
останнє рішення судів першої та
апеляційної інстанцій вважає такими,
що ухвалені із дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
та просить залишити касаційну скаргу
без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Міністерством
економічного розвитку і торгівлі
України на підставі подання Державної
податкової адміністрації України від 23
лютого 2011 року №2364/5/22-6016 прийнято
наказ від 28 березня 2011 року №277 «Про
застосування спеціальної санкції -
тимчасового зупинення
зовнішньоекономічної діяльності до
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності України», яким до
товариства застосовано відповідну
спеціальну санкцію за порушення статті
5 Декрету Кабінету Міністрів України
від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему
валютного реагування і валютний
контроль».

Протягом трьох місяців з дня прийняття
наказу Міністерства від 28 березня 2011
року № 277 товариство не оскаржило
вищевказаний наказ та не усунуло
порушень законодавства України.

У зв'язку із спливом трьохмісячного
строку з дня застосування до
товариства спеціальної санкції
тимчасового зупинення
зовнішньоекономічної діяльності,
наказом Міністерства від 19 липня 2011
року №599 на підставі ч. 6 статті 37 Закону
України «Про зовнішньоекономічну
діяльність» товариство переведено на
індивідуальний режим ліцензування
зовнішньоекономічної діяльності.

Відмовивши у задоволенні позову, суд
першої інстанції, а апеляційний суд,
погодившись з ним, виходили з того, що
оскаржувані накази Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України від 28 березня 2011 року № 277 та
від 19 липня 2011 року № 599 прийняті в
межах наданих відповідачу повноважень,
на підставі та у спосіб, що визначені
законом.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій.

Частиною першою статті 37 Закону
України «Про зовнішньоекономічну
діяльність» (далі - закон 959-ХІІ)
передбачено, що за порушення цього або
пов'язаних з ним законів України до
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності або іноземних суб'єктів
господарської діяльності можуть бути
застосовані спеціальні санкції, у тому
числі: застосування до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності та
іноземних суб'єктів господарської
діяльності індивідуального режиму
ліцензування у випадках порушення
такими суб'єктами цього Закону та/або
пов'язаних з ним законів України, що
встановлюють певні заборони, обмеження
або порядок здійснення
зовнішньоекономічних операцій;
тимчасове зупинення
зовнішньоекономічної діяльності у
випадках порушення цього Закону або
пов'язаних з ним законів України,
проведення дій, які можуть зашкодити
інтересам національної економічної
безпеки.

Відповідно до частин другої та третьої
статті 37 Закону № 959- ХІІ санкції,
зазначені у цій статті, застосовуються
центральним органом виконавчої влади з
питань економічної політики за
поданням органів державної податкової
та контрольно-ревізійної служб, митних,
правоохоронних органів, органів
Антимонопольного комітету України,
національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, та Національного
банку України або за рішенням суду.
Санкції, зазначені у цій статті, можуть
бути застосовані до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності або
іноземних суб'єктів господарської
діяльності протягом трьох років з дня
виявлення порушення законодавства.
Подання щодо застосування санкцій
повинно містити такі дані:
найменування та реквізити суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності (для
іноземних суб'єктів господарювання -
мовою країни їхнього
місцезнаходження), відомості про зміст
порушення з посиланням на конкретні
положення законодавства України, вид
спеціальної санкції, яку пропонується
застосувати, найменування та реквізити
контрагента, при виконанні контракту з
яким порушено законодавство, іншу
доцільну інформацію.

При цьому відповідно до частини 16
статті 37 Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність»
відповідальність за недостовірність
інформації, зазначеної в поданнях, щодо
застосування (скасування, зміни виду,
тимчасового зупинення дії) санкцій, на
підставі яких приймаються відповідні
рішення центрального органу
виконавчої влади з питань економічної
політики, несе ініціатор подання у
порядку, передбаченому законом.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи
органи податкової надали до
Мінекономрозвитку подання від 23
лютого 2011 року № 2364/5/22-6016 про
застосування спеціальних санкцій до
позивача.

Як вбачається зі змісту подання у
Мінекономрозвитку були відсутні
підстави для відмови у його
задоволенні і прийнятті оспорюваного
наказу № 277.

Оскільки, зазначене подання
відповідало вимогам, встановлених
законом, а Законом № 959- ХІІ не
передбачено обов'язку
Мінекономрозвитку щодо витребування
додаткових документів для
застосування санкцій, суди дійшли
обґрунтованого висновку, що
відповідач, приймаючи накази від 28
березня 2011 року № 277, та від 19 липня 2011
року № 599, діяв в межах та відповідно до
своїх повноважень.

При цьому суди правомірно не
погодились з посиланнями позивача на
рішення Житомирського окружного
адміністративного суду від 01 квітня 2011
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 16 червня 2011 року, якими визнано
недійсним та скасовано наказ Державної
податкової інспекції у м. Житомирі № 1737
від 09 листопада 2010 року «Про проведення
виїзної позапланової перевірки ВАТ
«Молочник» (зараз - ВАТ «Промислове
підприємство «Пищепром»), оскільки
зазначені рішення були прийняті
пізніше оскаржуваного у даній справі
наказу від 28 березня 2011 року № 277 та не
спростовують подання достатніх даних
для застосування відповідачем
відповідних спеціальних санкцій.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом допущені
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтею 220, 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства «Промислове
підприємство «Пищепром» - відхилити, а
постанову окружного адміністративного
суду м. Києва від 19 грудня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 серпня 2012
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5
днів після направлення його копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянуте Верховним Судом
України з підстав передбачених ст.ст.
237-239 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:
В.Ф. Мороз

О.Є. Донець

А.О. Логвиненко