Справа № 2а-10744/11(6а/334/31/14)
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2014 рокусправа №
2а-10744/11(6а/334/31/14)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Запоріжжя на ухвалу
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 14 березня 2014 року у
справі № 2а-10744/11(6а/334/31/14) за поданням
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Запорізької області про заміну способу
і порядку виконання постанови
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 29 липня 2011 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Запоріжжя про стягнення
недоплаченої щомісячної допомоги як
«дитині війни», -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 29 липня 2011 року
визнано неправомірною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Запоріжжя (далі -
відповідач) щодо нездійснення
перерахунку та виплати ОСОБА_1 (далі -
позивач) підвищення пенсії згідно ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" в розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком, за період часу з 01
березня 2011 року до змін в законодавстві
або до зміни соціального статусу особи
та забезпечити її виплату з
урахуванням сум, отриманих за вказаний
період.

05 березня 2014 року головний
Державний виконавець звернувся до суду
з поданням, яким просить змінити спосіб
і порядок виконання рішення суду, на
підставі якого Ленінським районним
судом м. Запоріжжя видано виконавчий
лист № 2а-10744/11 від 04.04.2013 року на
стягнення з відповідача на користь
ОСОБА_1 коштів в сумі 1442,09 грн.

Ухвалою Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 14 березня 2014 року
подання головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Запорізької
області - задоволено, змінено спосіб і
порядок подальшого виконання рішення
суду, на підставі якого видано
виконавчий лист, забезпечити виплату
позивачу сум, вказаних у рішенні.

Не погодившись з ухвалою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин
справи, просить скасувати ухвалу та
прийняти нову ухвалу, якою відмовити у
задоволенні подання.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість ухвали
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Статтею 14 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що судове рішення, яким
закінчується розгляд справи в
адміністративному суді, ухвалюється
іменем України. Постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

З матеріалів справи вбачається,
що постановою Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 29 липня 2011 року
позовні вимоги задоволено частково, у
тому числі й стосовно зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок та
виплатити позивачу підвищення пенсії,
згідно ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», за
період з 01 березня 2011 року до змін в
законодавстві або до зміни
соціального статусу особи та
забезпечити її виплату з урахуванням
сум, отриманих за вказаний період.

За приписами пункту другого
частини четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини
постанови та наведених процесуальних
норм дають підстави зробити висновок
про те, що зобов'язання, покладені на
відповідача цим судом, є позовними
вимогами як обраним судом видом
захисту порушених прав позивача, які
суд задовольнив.

За таких обставин державний
виконавець просив змінити не спосіб
виконання постанови суду, а судове
рішення по суті позовних вимог і
вирішити додаткову позовну вимогу про
стягнення коштів, яка не була предметом
розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови.

Відтак суд першої інстанції,
задовольняючи заяву про зміну способу
та порядку виконання постанови суду
першої інстанції, не звернув увагу та
не врахував відмінності між позовною
вимогою як обраним судом видом захисту
порушених прав позивача від способу
виконання судового рішення як одного з
його заходів, чим змінив постанову суду
по суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Крім того, частиною першою статті
263 КАС України встановлено, що за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається,
що виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

З урахуванням того, що фактичні
обставини справи судом першої
інстанції встановлено повно та
правильно, але неправильно застосовано
норми процесуального права, колегія
суддів вважає за необхідне судове
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
подання про зміну способу та порядку
виконання постанови.

Керуючись ст.ст. 196, 199, 204, 205,206 КАС
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Запоріжжя - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 14 березня 2014 року
у справі № 2а-10744/11(6а/334/31/14) - скасувати.

Подання головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Запорізької
області - залишити без задоволення.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій особам, які
беруть участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Н.П. Баранник

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак