Справа № 817/1580/14
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1580/14

08 липня 2014 р. 12год. 30хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі колегії суддів - Сало А.Б.
(головуючий), суддів Жуковської Л.А.
Щербакова В. В. , за участю секретаря
судового засідання Школяр О.І. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача 1, 2: представник Брагіна
О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_3 доМіністерства внутрішніх
справ України, УМВС України в
Рівненській області про визнання
протиправним та скасування наказу
Міністерства внутрішніх справ України
від 23.05.2014 №924 о/с в частині звільнення
підполковника міліції ОСОБА_3 з посади
начальника Сарненського відділу УМВС
України в Рівненській області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Рівненського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Міністерства внутрішніх справ України
(надалі по тексту - МВС України) про
визнання протиправним (скасування)
наказу та поновлення на посаді.

З змісту заявлених вимог позивач
просив суд визнати протиправним та
скасувати наказ МВС України від
23.05.2014 №924 о/с в частині звільнення його
з посади начальника Сарненського
районного відділу Управління МВС
України в Рівненській області та
поновити його на зазначеній посаді.

Під час розгляду справи, позивачем
збільшено позовні вимоги, про що його
представником було подано відповідну
заяву від 17.06.2014.

З урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог позивач просить суд:
Визнати протиправним та скасувати
наказ МВС України від 23.05.2014 №924 о/с в
частині звільнення його з посади
начальника Сарненського районного
відділу УМВС України в Рівненській
області органів внутрішніх справ;
Визнати протиправним та скасувати
наказ УМВС України у Рівненській
області від 11.06.2014 №164 о/с в частині
звільнення його з посади; Та відповідно
поновити його на посаді начальника
Сарненського районного відділу УМВС
України у Рівненській області.

З урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог, судом в якості
другого відповідача до розгляду
справи залучено УМВС України у
Рівненській області.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що проходив службу в органах
внутрішніх справ України з 12.09.1995, з
01.06.2013 - на посаді начальника
Сарненського районного відділу УМВС
України в Рівненській області.

Наказом МВС України від 23.05.2014 № 924 о/с
його звільнено з посади відповідно до
п. 45 «в» Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ.

Наказом УМВС України в Рівненській
області від 11.06.2014 № 164 о/с оголошено
наказ МВС України від 23.05.2014 № 924 о/с,
яким його звільнено з посади, та
зараховано у розпорядження УМВС
України в Рівненській області.

Підставою для видання оскаржуваних
наказів послужив рапорт від 12.05.2014, у
якому він просить звільнити його з
займаної посади за особистим
проханням.

Проте позивач стверджує, що зазначений
рапорт написав під тиском посадових
осіб УМВС України в Рівненській
області та МВС України. Бажання
звільнятися зі служби він не мав, а тому
14.05.2014 подав інший рапорт, у якому
просив не розглядати його рапорт про
звільнення з посади.

Однак рапорт про відкликання рапорту
на звільнення, МВС України не був
взятий до уваги і відповідно прийнято
рішення щодо звільнення його з
займаної посади.

Крім того, зазначає, що постановою
Рівненського окружного
адміністративного суду від 08.02.2014 у
справі № 817/4496/134-а, залишеною без змін
ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 12.05.2014 його
поновлено на посаді начальника
Сарненського районного відділу УМВС
України в Рівненській області.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, просив його
задовольнити повністю, скасувати
накази про звільнення позивача з
посади та поновити його на посаді
начальника Сарненського районного
відділу УМВС України в Рівненській
області.

Додатково пояснив, що у відповідачів не
було правових підстав звільняти його з
посади за п. 45 «в» Положення про
проходження служби, оскільки даний
пункт передбачає не звільнення з
посади, а переміщення на нижчу посаду
за особистим проханням. Однак у
поданому рапорті він не просив
переміщувати його на нижчу посаду.

Представник відповідачів 1, 2 позов не
визнав, про що подав письмові
заперечення проти позову, у яких
зазначає, що при прийнятті
оскаржуваних наказів діяв у
відповідності до Закону України «Про
міліцію», Положення про проходження
служби особовим складом органів
внутрішніх справ, затверджуваним
Кабінетом Міністрів України.

Вказує, що приводом для звільнення
позивача з посади слугувало його
особисте прохання, про що він вказав у
рапорті. Доказів на підтвердження
чинення на нього тиску під час
написання рапорту на звільнення
позивачем не надано. Крім того,
стверджує, що рапорт про відкликання
рапорту на звільнення надійшов до МВС
України вже після видання
оскаржуваного наказу від 23.05.2014 № 924 о/с,
у зв'язку із чим він не міг бути взятий
до уваги.

Заслухавши пояснення позивача,
представників відповідачів,
встановивши фактичні обставини справи,
перевіривши їх доказами, дослідженими
в судовому засіданні, оцінивши їх у
сукупності, відповідно до вимог закону,
суд дійшов висновку, що позов не
підлягає до задоволення з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3
проходить службу в органах внутрішніх
справ України з 12.09.1995.

Наказом МВС України від № 476 о/с від
01.06.2013 позивача було призначено на
посаду начальника Сарненського
районного відділу УМВС України в
Рівненській області, спеціальне
звання «підполковник міліції».

Наказом МВС України від 15.11.2013 № 1028 о/с
на виконання постанови Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 07.11.2013 у справі № 817/2498/13-а, на посаду
начальника Сарненського РВ УМВС
України в Рівненській області
поновлено полковника міліції ОСОБА_4, а
позивача зараховано у розпорядження
УМВС України в Рівненській області.

Наказом МВС України від 16.04.2014 № 639 о/с,
на виконання постанови Рівненського
окружного адміністративного суду від
08.02.2014 у справі № 817/4496/13-а поновлено
ОСОБА_3 на посаді начальника
Сарненського районного відділу УМВС
України в Рівненській області.

12.05.2014 позивачем подано рапорт на ім'я
Міністра внутрішніх справ України
Авакова А.Б., з змісту якого вбачається,
що він просить звільнити його із
займаної посади за особистим
проханням.

Зазначений рапорт супровідним листом
за вих. № 1/1512 від 12.05.2014 був направлений
УМВС України в Рівненській області до
МВС України.

Згідно штампу вхідної реєстрації даний
рапорт надійшов до МВС України 14.05.2014 і
зареєстрований під № 10158.

На підставі зазначеного рапорту був
виданий наказ МВС України від 23.05.2014 №
924 о/с «По особовому складу», яким
підполковника міліції ОСОБА_3
звільнено з посади начальника
Сарненського РВ УМВС України в
Рівненській області, відповідно до п.45
«в» (за особистим проханням) Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ.

Наказом УМВС України в Рівненській
області від 11.06.2014 № 164 о/с «По особовому
складу» оголошено наказ МВС України
від 23.05.2014 № 924 о/с про звільнення ОСОБА_3
з посади начальника Сарненського РВ
УМВС України в Рівненській області, за
п.45 «в» (за особистим проханням)
Положення про проходження служби,
зараховано ОСОБА_3 у розпорядження УМВС
України в Рівненській області.

Відповідно до рапорту ОСОБА_3,
датованого 14.05.2014, адресованого
Міністрові внутрішніх справ України,
він просить не розглядати його рапорт
про звільнення з займаної посади,
оскільки він був написаний під тиском.

Вказаний рапорт був направлений з УМВС
України в Рівненській області на
адресу МВС України супровідним листом
28.05.2014 за вих. № 1/1763.

Як свідчать штампи вхідної реєстрації,
зазначений супровідний лист, до якого
був доданий рапорт, зареєстрований в
Журналі обліку вхідної документації
МВС України за № 21799 від 02.06.2014, а також в
Журналі обліку вхідної документації
Департаменту кадрового забезпечення
МВС України за № 12583 від 12.06.2014.

Жодних відміток щодо вхідної або
вихідної реєстрації безпосередньо
рапорт від 14.05.2014 не містить.

У журналах вхідної реєстрації УМВС
України в Рівненській області та
Управління кадрового забезпечення
УМВС України в Рівненській області
відсутні відмітки про надходження
рапорту позивача.

Будь-яких доказів подання рапорту про
відкликання рапорту про звільнення
саме 14.05.2014 позивачем не надано.

Допитаний в судовому засіданні
начальник Управління кадрового
забезпечення УМВС України в
Рівненській області пояснив, що 12.05.2014
начальник Сарненського РВ УМВС України
в Рівненській області ОСОБА_3 подав
рапорт про звільнення його із займаної
посади за особистим проханням.
Зазначений рапорт був направлений за
належністю до МВС України. 23.05.2014 був
виданий наказ МВС України № 924, яким
прохання ОСОБА_3 задоволено та прийнято
рішення про звільнення його із
займаної посади на підставі п. 45 «в»
Положення про проходження служби,
тобто за особистим проханням. 28.05.2014
ОСОБА_3 подав рапорт про відкликання
свого рапорту про звільнення із
займаної посади. Зазначений рапорт був
негайно направлений на адресу МВС
України. Про обставини чинення на
ОСОБА_3 тиску з метою примусити його
написати рапорт про звільнення із
займаної посади йому нічого не відомо.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що рапорт про відкликання рапорту про
звільнення з посади подано позивачем
вже після прийняття МВС України
оскаржуваного наказу від 23.05.2014 № 924
о/с.

Доказів чинення на позивача тиску з
метою примусити його подати рапорт про
звільнення із займаної посади суду не
надано.

Відповідно до довідок про тимчасову
непрацездатність, позивач у період з
13.05.2014 по 23.06.2014 знаходився на лікуванні.

Надаючи оцінку спірним
правовідносинам і вирішуючи даний
спір, суд виходить з наступного.

Порядок та умови проходження служби в
органах внутрішніх справ України
регламентується Законом України «Про
міліцію» та Положенням про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
від 29.07.1991 № 114. (надалі - Положення).

Міліція в Україні - державний
озброєний орган виконавчої влади, який
захищає життя, здоров'я, права і
свободи громадян, власність, природне
середовище, інтереси суспільства і
держави від протиправних посягань.

Відповідно до ст. 7 Закону України
«Про міліцію» - міліція є єдиною
системою органів, яка входить до
структури Міністерства внутрішніх
справ України, виконує
адміністративну, профілактичну,
оперативно-розшукову, кримінальну
процесуальну, виконавчу та охоронну
(на договірних засадах) функції. Права
і обов'язки, організація роботи та
структура підрозділів міліції
визначаються положеннями, які
затверджуються Міністром внутрішніх
справ України відповідно до цього
Закону.

У своїй діяльності міліція
підпорядковується Міністерству
внутрішніх справ України

Начальники районних, районних у
містах, міських, лінійних управлінь
(відділів) головних управлінь,
управлінь Міністерства внутрішніх
справ України в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві та
Севастополі, на транспорті
призначаються на посаду і
звільняються з посади Міністром
внутрішніх справ України.

Основні завдання та обов'язки міліції
визначені ст. 10 Закону України «Про
міліцію».

Ефективність реалізації завдань
міліції безпосередньо залежить від
належного використання потенціалу
кадрів ОВС України.

Саме у зв'язку із усвідомленням
вказаного принципу, та з врахуванням
особливостей проходження служби в
ОВС, вказані відносини отримали
спеціальне правове регулювання.

За загальним правилом, під час
вирішення справ даної категорії
пріоритетними є норми спеціальних
законів. Трудове законодавство
підлягає застосуванню у випадках, якщо
нормами спеціальних законів не
врегульовано спірних правовідносин
або коли про це йдеться у спеціальному
законі.

Відповідно до Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, особи рядового і
начальницького складу ОВС зобов'язані
проходити службу там, де це викликано
інтересами служби і обумовлено
наказами прямих начальників.

Поряд з тим, під час проходження служби
працівниками ОВС виникають зміни у їх
службовому становищі.

Порядок призначення на посади,
переміщення і просування по службі
осіб рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ
регламентовано розділом IV Положення.

Так, працівників ОВС можуть призначати:
на вищу посаду з метою просування
працівника по службі; на рівнозначну
посаду при необхідності заміщення
іншої посади або більш раціонального
використання працівника із
урахуванням його ділових, особистих
якостей і професійної підготовки, за
станом здоров'я; на нижчу посаду за
підставами, передбаченими пунктом 45
цього Положення (ст. 42 Положення).

Згідно п. 45 Положення, переміщення осіб
середнього, старшого і вищого
начальницького складу з вищих посад на
нижчі провадиться: а) при скороченні
штатів; б) за станом здоров'я згідно з
висновком військово-лікарської
комісії; в) за особистим проханням; г) за
службовою невідповідністю, виходячи з
професійних моральних і особистих
якостей; д) у порядку дисциплінарного
стягнення відповідно до
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ або за клопотанням
товариського суду честі середнього і
старшого начальницького складу.

У наказах по особовому складу про
переміщення осіб середнього, старшого
і вищого начальницького складу на
нижчі посади зазначаються підстави
переміщення, передбачені цим пунктом.

Відповідно до п. 40 «г» переміщення по
службі осіб середнього, старшого і
вищого начальницького складу має
здійснюватися, як правило, без
зарахування їх у розпорядження
відповідного органу внутрішніх справ;
призначення на посади осіб, які
перебувають у розпорядженні
відповідного органу, провадиться в
найкоротший строк, але не пізніше двох
місяців із дня звільнення їх з посади.

З системного аналізу приписів
Положення, що регламентують
переміщення по службі осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, випливає, що
переміщення по службі включає в себе
звільнення з займаної посади та
призначення на іншу посаду.

При цьому вимоги п.40 «г» Положення не
виключають можливості у виняткових
випадках зараховувати у розпорядження
особу, що переміщається по службі, у
проміжок часу між звільненням із
займаної посади та призначенням на
іншу.

Як встановлено судом, підставою
винесення оскаржуваних наказів МВС
України та УМВС України у Рівненській
області став рапорт позивача про
звільнення його із займаної посади за
особистим проханням.

Саме за таких обставин, наказом МВС
України від 23.05.2014 № 924 позивача було
звільнено із займаної посади за
особистим проханням на підставі п. 45
«в» Положення.

Наказом УМВС України в Рівненській
області від 11.06.2014 № 164 о/с «По особовому
складу» оголошено наказ МВС України
від 23.05.2014 № 924 о/с про звільнення ОСОБА_3
з посади начальника Сарненського РВ
УМВС України в Рівненській області, за
п.45 «в» (за особистим проханням)
Положення про проходження служби та
зараховано у розпорядження УМВС
України в Рівненській.

Доводи позивача щодо
необґрунтованості та незаконності
оскаржуваних ним рішень відповідачів,
щодо звільнення його із займаної
посади з тих підстав, що рапорт про
звільнення було написано ним під
тиском не найшли свого підтвердження
за результатом розгляду справи.

Що ж стосується посилання позивача, як
на підставу визнання незаконними та
скасування оспорюваних наказів, факт
звільнення його із займаної посади на
підставі п.45 «в» (за особистим
проханням) Положення про проходження
служби, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Виходячи із системного аналізу норм
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, суд
приходить до висновку, що звільнення
особи із займаної посади виключно за
власним бажанням можливе шляхом
переміщення на нижчу посаду.

Переміщення особи на вищу або на
рівнозначну посаду допускається лише
у разі просування працівника по
службі; при необхідності заміщення
іншої посади або більш раціонального
використання працівника із
урахуванням його ділових, особистих
якостей і професійної підготовки, за
станом здоров'я і здійснюється за
волевиявленням керівництва.

Більше того, суд бере до уваги ту
обставину, що на час складання
вказаного вище рапорту про
звільнення, позивач займав посаду
начальника Сарненського РВ УМВС
України у Рівненській області, а тому
в повній мірі усвідомлював або мав
усвідомлювати, що його переміщення на
рівнозначну посаду в межах вказаного
структурного підрозділу є неможливим.

Відповідно до п.40 «а» Положення, при
призначенні на посади і переміщенні по
службі осіб рядового і начальницького
складу має забезпечуватись
використання їх за основною чи
спорідненою спеціальністю або згідно
з набутим досвідом, а при необхідності
використання на посадах за новою для
них спеціальністю призначенню має
передувати відповідна
перепідготовка.

Поряд з тим, з матеріалів справи
вбачається, що на момент видання
оскаржуваних наказів МВС України та
УМВС України в Рівненській області,
позивач перебував на лікуванні, що
унеможливлювало його призначення на
іншу посаду, а отже зарахування
позивача у розпорядження після
звільнення його із займаної посади, в
даному випадку є правомірним та
допустимим.

В свою чергу, перебування позивача у
розпорядженні за посадою начальника
Сарненського РВ, забезпечує йому
нарахування та виплату середньої
заробітної плати із раніше займаної
посади та збереження безперервного
трудового стажу.

Суд не бере до уваги посилання позивача
на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 08.02.2014 у
справі № 817/4496/13-а якою його поновлено
на посаді начальника Сарненського РВ
УМВС України в Рівненській області,
оскільки зазначене рішення суду
виконано належним чином, а саме
позивача поновлено на зазначеній
посаді наказом МВС України від 16.04.2014 №
639 о/с.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

З врахуванням наведеного суд
приходить до висновку, що оскаржувані
позивачем наказ МВС України від 23.05.2014
№ 924 та наказ УМВС України в
Рівненській області від 11.06.2014 № 164 о/с
відповідають критерію правомірності
визначеним Кодексом
адміністративного судочинства
України. А тому вимоги позивача не
підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 11, 9 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Головуючий cуддя
Сало А.Б.

Судді
Жуковська Л.А.

Щербаков В. В.