Справа № 806/1479/14
Суддя: Одемчук Є.В.
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Літвин
Суддя-доповідач:Одемчук Є.В.
УХВАЛА

іменем України

"30" липня 2014 р.
Справа № 806/1479/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Одемчука Є.В.

суддів:
Бучик А.Ю.

Майора Г.І.,

при секретарі
Городнюк В. М. ,

за участю представника позивача -
ОСОБА_3,

представника відповідача - Самохвала
А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"29" квітня 2014 р. у справі за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправними
та скасування податкових повідомлень -
рішень ,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року ФОП ОСОБА_5 звернувся
до адміністративного суду з позовною
заявою, в якій просив визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення - рішення від 24 березня 2014
року № , № та вимогу від 28
лютого 2014 року № Ф-346 про сплату боргу
(недоїмки) зі сплати єдиного внеску та
штрафу на загальну суму 18302 грн. 74 коп.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 29 квітня 2014
року визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 24.03.2014 року № в
частині збільшення грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб в розмірі 517,04 грн. та
нарахування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 129,26 грн.

Визнано протиправними та скасовано
податкове повідомлення - рішення
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 24.03.2014 року № та
вимогу від 28.02.2014 року № Ф-346.

Не погоджуючись з даною постановою,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказану постанову в частині
задоволення позовних вимог та прийняти
нову, якою у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Розглянувши доводи апеляційної скарги
в межах ст. 195 КАС України, перевіривши
матеріали справи, дослідивши докази та
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

В період з 10.02.2014 року по 21.02.2014 року
відповідачем проведена документальна
планова виїзна перевірка позивача щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів, дотримання законодавства щодо
укладання трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011 року по 31.12.2013 року.

За результатами вказаної перевірки,
складено акт № 45/226/17-02/НОМЕР_3 від 28.02.2014
року, в якому зафіксовано порушення
позивачем п. 138.1 ст. 138, п. 177.4 ст. 177
Податкового кодексу України, в
результаті чого платником занижено
податок на доходи фізичних осіб за 2013
рік у розмірі 517,04 грн., п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1
ст.7 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
соціальне страхування", в результаті
чого занижено показники чистого
доходу, на який нараховується єдиний
внесок, ч. 2 ст. 9 Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове соціальне
страхування", в результаті чого
занижено нарахування єдиного внеску в
сумі 17192,23 грн. та п. 177.10 ст. 177
Податкового кодексу України.

На підставі результатів вказаної
перевірки 24.03.2014 року прийнято
податкові повідомлення-рішення №
, згідно якого позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем для фізичних
осіб-підприємців, у т. ч., які обрали
спрощену систему зобов'язання зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 17192 грн. 33
коп. та застосовано штрафні санкції в
сумі 1110 грн. 41 коп. та № , згідно
якого позивачу визначено податкове
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування в сумі 517 грн. 04
коп. та застосовано штрафні санкції в
сумі 639 грн. 26 коп.

Також, 28.02.2014 року відповідачем
винесено вимогу № Ф-346 про сплату боргу
(недоїмки) зі сплати єдиного внеску та
штрафу на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на загальну суму
18302 грн. 74 коп., у т.ч. недоїмки в сумі
17192,33 грн. та 1110,41 грн. штрафу.

Що стосується витрат у вигляді
сплачених відсотків за користування
кредитними коштами, колегія суддів
зазначає.

Підпунктом 14.1.27 ст.14 Податкового
кодексу України (далі - ПК) визначено, що
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно п. 138.1. ст. 138 ПК витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно п.п. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138 ПК України,
до складу інших витрат включаються
фінансові витрати, до яких належать
витрати на нарахування процентів (за
користування кредитами та позиками, за
випущеними облігаціями та фінансовою
орендою) та інші витрати підприємства в
межах норм, встановлених цим Кодексом,
пов'язані із запозиченнями (крім
фінансових витрат, які включені до
собівартості кваліфікаційних активів
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку).

В силу вимог п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу
України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Усі витрати позивача підтверджені
первинними документами відповідно до
вимог Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" та Податкового
кодексу України, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про правомірність позивача
щодо віднесення до складу витрат
сплачених відсотків за користування
кредитними коштами.

Що стосується порушень позивачем п.1
ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове соціальне
страхування", колегія суддів зазначає.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.6 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове
соціальне страхування", платник
єдиного внеску зобов'язаний своєчасно
та в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Згідно п.2 ч.1 ст.7 зазначеного Закону
єдиний внесок нараховується для
платників, зазначених у пункті 4 (крім
фізичних осіб - підприємців, які обрали
спрощену систему оподаткування) та 5
частини першої статті 4 цього Закону, -
на суму доходу (прибутку), отриманого
від їх діяльності, що підлягає
обкладенню податком на доходи фізичних
осіб, та на суму доходу, що
розподіляється між членами сім'ї
фізичних осіб - підприємців, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу за місяць, у якому
отримано дохід (прибуток).

Підставою збільшення податковим
органом суми грошового зобов'язання
зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування слугувало
неправомірність віднесення 3447,00 грн.
сплачених відсотків за користування
кредитними коштами до складу валових
витрат.

Оскільки, судом підтверджено
правомірність віднесення вищевказаних
сум до складу валових витрат, то
збільшення відповідачем суми
грошового зобов'язання зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування є
безпідставним.

Що стосується порушень позивачем ч.2
ст.9 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування",
колегія суддів зазначає.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", обчислення
єдиного внеску здійснюється на
підставі бухгалтерських та інших
документів, відповідно до яких
провадиться нарахування (обчислення)
або які підтверджують нарахування
(обчислення) виплат (доходу), на які
відповідно до цього Закону
нараховується єдиний внесок.

Порядок нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування
страхувальниками, визначеними Законом
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", затверджений
наказом Міністерства доходів і зборів
України, від 09.09.2013, № 455 "Про
затвердження Інструкції про порядок
нарахування і сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", відповідно до
положень якої фізичні особи -
підприємці, що застосовують загальну
систему оподаткування та отримують
дохід безпосередньо від цієї
діяльності, сплачують єдиний внесок у
розмірі 34,7 відсотка суми доходу
(прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб. При
цьому сума єдиного внеску не може бути
меншою за розмір мінімального
страхового внеску за місяць, у якому
отримано дохід (прибуток).

За змістом п. 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є чистий оподаткований
дохід, тобто різниця між загальним
оподаткованим доходом (виручка у
грошовій та не грошовій формі) і
документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що позивач
повністю довів ті обставини, на яких
ґрунтуються його вимоги.

Проте, відповідачем в порушення ч. 2 ст.
71 КАС України, не надано доказів на
підтвердження правомірності своїх дій
та доказів про заниження позивачем
розміру єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги в спосіб, визначений
ст.162 КАС України, оскільки відповідач
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатні та беззаперечні докази в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, та не
довів правомірність прийнятих рішень.

Враховуючи те, що постанова суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позовних вимог позивачем
не оскаржувалась, тому не є предметом
апеляційного розгляду.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
впливають на правильність прийнятого
рішення, яке постановлено з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "29" квітня
2014 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Є.В.Одемчук

судді: (підпис)
А.Ю.Бучик

(підпис)
Г.І. Майор

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Є.В.Одемчук

Повний текст cудового рішення
виготовлено "30" липня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична
особа-підприємець ОСОБА_5 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам:
Коростенська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області вул.Коротуна,
3,м.Коростень,Житомирська область,11500

- ,