Справа № 2а-8028/12/2670
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року м.
Київ К/800/23392/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі міста Києва Державної
податкової служби на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 04.04.2013 року
у справі №2а-8028/12/2670 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фенікс Контракт» до
Державної податкової інспекції у
Оболонському районі міста Києва
Державної податкової служби про
визнання неправомірними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Фенікс Контакт» звернулось до
суду з позовом до ДПІ у Оболонському
районі міста Києва ДПС про визнання
неправомірними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
23.02.2012 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання за платежем -
податок на прибуток, створений за
участю іноземних інвесторів, на
загальну суму 713295,00 грн.; від 30.05.2012 року
№ про зменшення суми від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток за ІІ квартал 2011
року у розмірі 3680053,50 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12.12.2012 року в задоволенні
адміністративного позову було
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 04.04.2013 року
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове рішення про
часткове задоволення позову. Визнано
неправомірним та скасовано в повному
обсязі податкове повідомлення-рішення
від 23.02.2012 року № , яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем - податок на прибуток,
створений за участю іноземних
інвесторів, на загальну суму - 713295,00 грн.
Визнано неправомірним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
30.05.2012 року № в частині зменшення
суми від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 3655143,50 грн. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
подав касаційну скаргу, в якій просить
його скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
оскільки вважає, що постанову суду
апеляційної інстанції було прийнято з
порушенням норм матеріального права та
без належного врахування всіх обставин
справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем була
проведена перевірка позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства, за
результатами якої встановлено
порушення позивачем норм п.1.32 ст.1, п.5.1,
пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України від 28.12.1994
року № 334/94-ВР «Про оподаткування
прибутку підприємств» (далі - Закон №
334/94-ВР) та пп.14.1.258 п.14.1 ст.14, пп.139.1.9 п.139.1
ст.139, пп.153.1.3, пп.153.1.4 п.153.1 ст.153,
підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні
положення» Податкового кодексу
України.

На підставі висновків перевірки та
процедури адміністративного
оскарження відповідачем прийняті
спірні податкові повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов частково, суд
апеляційної інстанції виходив з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР
встановлено, що валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону №
334/94-ВР до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №
334/94-ВР не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що всі необхідні первинні
бухгалтерські документи для
підтвердження витрат на послуги з
ведення бухгалтерського та
податкового обліку є в наявності у
позивача.

Крім того, у відповідності до пп. 1.1 ст. 1
Закону № 334/94-ВР кредит - кошти та
матеріальні цінності, які надаються
резидентами або нерезидентами у
користування юридичним або фізичним
особам на визначений строк та під
процент. Кредит розподіляється на
фінансовий кредит, товарний кредит,
інвестиційний податковий кредит та
кредит під цінні папери, що засвідчують
відносини позики. Фінансовий кредит -
кошти, які надаються банком-резидентом
або нерезидентом, кваліфікованим як
банківська установа згідно із
законодавством країни перебування
нерезидента, або резидентами і
нерезидентами, які мають статус
небанківських фінансових установ,
згідно з відповідним законодавством, а
також іноземними урядами або його
офіційними агентствами чи
міжнародними фінансовими
організаціями та іншими
кредиторами-нерезидентами у позику
юридичній або фізичній особі на
визначений строк, для цільового
використання та під процент.

Правила надання фінансових кредитів
встановлюються Національним банком
України (стосовно банківських
кредитів), а також Кабінетом Міністрів
України (стосовно небанківських
фінансових організацій) відповідно до
законодавства.

Постановою Правління Національного
банку України від 22 грудня 1999 року № 602
затверджено Положення про порядок
реєстрації договорів, які передбачають
виконання резидентами боргових
зобов'язань перед нерезидентами за
залученими від нерезидентів кредитами,
позиками в іноземній валюті.
Враховуючи, що кредитний договір між
позивачем та його контрагентом було
зареєстровано у Головному управлінні
Національного банку України по м. Києву
та Київській області, зазначений
кредитний договір є фінансовим
кредитом відповідно до підпункту 1.11.1 п.
1.11 ст. 1 Закону № 334/94-ВР.

Порядок відображення в податковому
обліку курсових різниць по кредитах в
іноземній валюті регулюється
підпунктом 7.3.3 пункту 7.3 статті 7 Закону
№ 334/94-ВР.

Згідно з абзацами першим, третім цієї
норми балансова вартість
заборгованості, основна сума якої (без
процентів, комісій та винагород)
виражена в іноземній валюті,
відображається у податковому обліку
платника податку шляхом перерахунку її
суми в гривні за офіційним (обмінним)
курсом Національного банку України, що
діяв на дату її оприбуткування
(виникнення).

Непогашена протягом звітного періоду
заборгованість, виражена в іноземній
валюті, розглядається умовно проданою
(погашеною) в останній день звітного
періоду за офіційним валютним
(обмінним) курсом Національного банку
України, що діяв на такий день. При
цьому, балансова вартість такої
заборгованості у наступному звітному
періоді визначається на підставі
такого перерахунку.

Таким чином, непогашена сума
фінансового кредиту є заборгованістю в
іноземній валюті, що підлягає
перерахунку в порядку наведених норм
Закону. Курсова ж різниця щодо
заборгованості виникає при зміні
балансової вартості такої
заборгованості внаслідок зміни
валютного курсу. При цьому, у складі
валових витрат чи валових доходів
платника підлягає відображенню
курсова різниця, отримана при
порівнянні балансової вартості
заборгованості на початок звітного
періоду або на дату виникнення такої
заборгованості і балансової вартості
на кінець звітного періоду в
залежності від того, яка із цих
вартостей є більшою.

Сума ж процентів, нарахованих на
основну суму кредиту, строк оплати яких
минув на дату закінчення звітного
періоду, є поряд з такою основною сумою
кредиту заборгованістю в іноземній
валюті у розумінні підпункту 7.3.3 пункту
7.3 статті 7 Закону №334/94-ВР.

Враховуючи, що за правилами підпункту
5.5.1 пункту 5.5 статті 5 Закону № 334/94-ВР
проценти відносяться до валових витрат
за датою їх нарахування, та по
нарахованих, але не виплачених
процентах розраховуються курсові
різниці, що підлягають включенню до
валових витрат платника або його
валових доходів відповідно.

Таким чином, підприємство обґрунтовано
включило до валових витрат збиток,
отриманий внаслідок зміни валютного
курсу на час перерахунку балансової
вартості заборгованості перед
нерезидентом зі сплати процентів за
користування позикою, що свідчить про
правомірне формування позивачем
від'ємного значення об'єкту
оподаткування податком на прибуток.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суд
апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для часткового
задоволення позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржуване судове
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі міста Києва Державної
податкової служби відхилити.

Постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 04.04.2013 року у справі №2а-8028/12/2670
залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.