Справа № 810/3916/14
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2014 року 810/3916/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
Лисенко В.І., за участю секретаря
судового засідання Глазун Т.О.

представника позивача: Бунта В.О.,

представника відповідача: Геращенко
С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільпо ПДВПП»
доКиївської міжрегіональної митниці
Міндоходів провизнання протиправними
та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
товариство з обмеженою
відповідальністю «Сільпо ПДВПП» з
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про визнання
протиправним та скасування рішення
відповідача про коригування митної
вартості від 27.12.2013 №100250002/2013/500550/2.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що оскаржуване
рішення відповідача про визначення
митної вартості товарів є
протиправними, оскільки ТОВ «Сільпо
ПДВПП» на законних підставах,
правомірно і правильно визначило митну
вартість товарів, а
відповідач, у свою чергу, безпідставно
відмовив позивачу у визначенні митної
вартості за першим (основним) методом.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечував з мотивів, викладених у
письмових запереченнях. Вважав, що
рішення від 27.12.2013 №100250002/2013/500550/2 про
коригування митної вартості прийняте
правомірно, просив суд у задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку що позовні вимоги
підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

25 березня 2013 року між ТОВ «Сільпо
ПДВПП» (покупець) та компанією «Aimon Group
Limited» (Китай) було укладено Контракт
№003/13, відповідно до умов якого,
продавець продає, а покупець купує
непродовольчі товари в асортименті,
кількості, по ціні відповідно до
специфікацій, які невід'ємною частиною
даного контракту.

Відповідно до пункту 2.1 Контракту №003/13
ціна на товар зазначається в інвойсах
на кожну партію товару. Ціна включає в
себе вартість продукту, тари, упаковки,
маркування, завантаження товару в
порту відправлення та призначення,
витрат з митного оформлення вантажу в
країні експортера, транспортування
товару до міста призначення, витрат на
страхування вантажу на час
транспортування.

Пунктом 3.1 Контракту №003/12 визначено, що
постачання здійснюється за умовами CFR
Іллічівськ згідно Інкотермс 2010.

У грудні 2013 з метою митного оформлення
товару імпортованого позивачем на
підставі вищезазначеного контракту,
товариством до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
було подано митну декларацію
№100250002/2013/038233 від 26.12.2013.

При цьому, митна вартість товару була
визначена із застосуванням основного
методу - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції) (1,84 Доллара США за
кілограм товару).

На підтвердження заявлених відомостей
було надано: картку обліку особи, яка
здійснює операції за товарами;
міжнародну автомобільну накладну (CMR);
коносамент; рахунок-фактуру (інвойс);
пакувальний лист;
зовнішньоекономічний договір
(контракт); інформацію про позитивні
результати здійснення
санітарно-епідеміологічного контролю
товару; інформацію про позитивні
результати здійснення радіологічного
контролю товару; резервну позицію;
сертифікат про походження товару
загальної форми; інші
товаросупроводжуючі документи.

Перелік зазначених документів
наведений у графі 44 ВМД від 26.12.2013
№100250002/2013/038233.

Як убачається із заперечень
відповідача на адміністративний позов,
під час здійснення митного контролю
правильності визначення позивачем
митної вартості імпортованого товару,
у митного органу виникли сумніви щодо
достовірності наданих декларантом до
митного оформлення відомостей, у
зв'язку з тим, що надані документи
містять неповні відомості та
розбіжності.

У зв'язку з чим, керуючись
статтею 53 Митного кодексу, митним
органом було витребувано у ТОВ «Сільпо
ПДВПП» додаткові документи для
підтвердження заявленої декларантом
митної вартості товарів, а саме:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту);
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; виписку з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями та/або
інформацію біржових організацій про
вартість товару або сировини.

У подальшому, 27.12.2013 на виконання
вимог митного органу про надання
додаткових документів, що
підтверджують митну вартість товарів,
ТОВ «Сільпо ПДВПП» листом №250 було
надано додаткові документи, зокрема:
експортну декларацію; ухвалу суду по
аналогічним поставкам, де скасовані
рішення про коригування; статистика;
дебіт ноту; постанову суду по
аналогічним поставкам, яким скасовано
рішення про коригування митної
вартості товарів; платіжне доручення;
виписка по особовому рахунку; інвойси
по попереднім поставкам до платіжного
доручення; каталоги виробника товарів;
комерційну пропозицію; лист щодо
третіх осіб; прайс-лист.

Проте, розглянувши надані позивачем
додаткові документи, Київською
міжрегіональною митницею Міндоходів
було відмовлено позивачу у митному
оформлені товару за заявленою митною
вартістю та прийнято рішення про
коригування митної вартості від 27.12.2013
№100250002/2013/500550/2, яким визначено митну
вартість імпортованого позивачем
товару за шостим (резервним) методом на
рівні 2,56 Доллара США за кілограм
товару.

Не погоджуючись із спірним
рішенням відповідача про коригування
митної вартості товарів, позивач
звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Відносини з приводу митного контролю
та митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, справлянням
митних платежів регулюються
положеннями Митного кодексу України
від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з
01.06.2012, а також положеннями Податкового
кодексу України та інших законів
України з питань оподаткування.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу
України метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

В силу приписів статті 318 Митного
кодексу України митний контроль
передбачає виконання митними органами
мінімуму митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи.

Відповідно до статті 248 Митного кодексу
України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення, зокрема: код товару
згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість
товарів; митна вартість товарів та
метод її визначення; суми митних
платежів; спосіб забезпечення сплати
митних платежів (у разі застосування
заходів гарантування їх сплати) (стаття
257 МК України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58
Митного кодексу України також
передбачено, що митною вартістю
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті. При цьому, ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом. При цьому,
декларант зобов'язаний: заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом;
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації (стаття 52
Митного кодексу України).

Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, зокрема, є:
декларація митної вартості та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

В силу частини п'ятої статті 53 Митного
кодексу України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 Митного кодексу України
вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Це також відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 № 3018-VI "Про внесення
змін до Закону України "Про приєднання
України до Протоколу про внесення змін
до Міжнародної конвенції про спрощення
та гармонізацію митних процедур", якими
запроваджено стандартні правила: на
підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Частиною третьою статті 53 Митного
кодексу України передбачено, що в разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу
України передбачено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Згідно із частинами четвертою та п'ятою
статті 54 Митного кодексу України
митний орган під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний,
зокрема, здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а також у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54
Митного кодексу України митний орган
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Аналіз положень частини третьої статті
53 та статей 54, 58 Митного кодексу
свідчить про те, що митний орган при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості
зобов'язаний перевірити складові
числового значення митної вартості,
правильність розрахунку, здійсненого
декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 Митного кодексу України.

Митний орган має право відійти від
наведених вище законодавчих обмежень,
що пов'язують з перевіркою основного
переліку документів, які підтверджують
митну вартість, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише
якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, адже
такі вади не дозволяють митному органу
законно здійснити визначений законом
мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в
документах, усунення сумнівів щодо
підробки документів або з'ясування
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, які виявились відсутніми,
закон надає право митному органу
витребувати від декларанта інші
додаткові документи, що перелічені в
частині другій статті 53 Митного
кодексу України.

Як убачається з матеріалів
справи, під час здійснення контролю за
правильністю визначення
задекларованої позивачем митної
вартості товару, відповідачем було
проаналізовано інформацію, що
містилась у товаросупровідних
документах та виявлено у поданих
документах ряд неточностей та/або
розбіжностей.

На підставі викладеного, на
підтвердження заявленої митної
вартості товару, відповідачем
витребувано у позивача додаткові
документи.

У своїх запереченнях
відповідач зазначає, що надані
позивачем до митного оформлення
документи, містять такі розбіжності:

- неможливо визначити дійсну митну
вартість товару, так як відсутня така
складова митної вартості, як вартість
робіт, пов'язаних із пакуванням, тобто,
не виконується умова наявності всіх
складових митної вартості;

- умови оплати зазначені в інвойсі
відрізняються від тих, що зазначені в
контракті;

- надані прайс-листи мають неповну
інформацію, крім того, прайс-листи не
містять інформації стосовно сайтів для
пошуку та контактів із фірмами у мережі
Інтернет, що суперечать суті
прайс-листа, як комерційної пропозиції
продавця необмеженій кількості
потенційних покупців.

Водночас, суд критично ставиться
до таких тверджень відповідача з
огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи,
зокрема пункту 4.2 Контракту №003/13,
товари мають бути упаковані відповідно
до інвойсу та пакувального листа.

Тобто, вартість робіт, пов'язаних із
пакуванням, входить в загальну суму,
яка зазначена в інвойсі, що спростовує
твердження відповідача щодо
відсутності деяких складових вартості
товару.

Суд звертає увагу, що відмінності між
умовами оплати поставки у контракті та
інвойсі не спростовує правильність
визначення декларантом митної
вартості товару за ціною контракту, не
ставить під сумнів достовірність і
точність відомостей про вартість
товару, які містяться в передбачених
законом і доданих до митного
оформлення документах.

Щодо відсутності у наданих позивачем
прайс-листах інформації щодо умов
продажу товару, а саме: найменування
товару, артикулу, якості товару,
одиниці виміру (штуки, упаковки), ціни з
обов'язковим зазначенням валюти,
передбачені системи знижок,
виробника/виробників, умови поставки,
умови платежу, термін поставки,
характер тари та упаковки, дата його
складання або ж число, з якого дані ціни
вводяться в дію, термін дії, контактна
інформація про продавця та будь-які
інші положення, що стосуються умов
продажу товарів, суд зазначає про те, що
необхідна інформація міститься в
контракті та інших
товаросупроводжуючих документах, що
були надані позивачем під час митного
оформлення та під час судового
розгляду справи.

Суд звертає увагу, що прайс-лист
формується продавцем самостійно, а
відтак покупець (позивач) не може
впливати на його зміст або якимось
чином змінювати інформацію зазначену у
ньому.

У той же час, право митного органу на
витребування від декларанта
додаткових документів виникає лише у
разі наявності обґрунтованого сумніву
у повноті та/або достовірності
відомостей про митну вартість товарів.

Крім того, суд не приймає до уваги,
посилання відповідача на ЄАІС
Держмитслужби, як на підставу для
коригування митної вартості товарів,
так як, відомості, які містяться в ЄАІС
Держмитслужби, мають лише допоміжний
інформаційний характер при прийнятті
митним органом відповідних рішень.

Та обставина, що в автоматизованій
системі аналізу та управління ризиками
є інформація про те, що товар, який
задекларовано однією особою, іншими
особами розмитнювався за іншою
вартістю, за відсутності інших
визначених законом підстав, що
обумовлюють межі і способи здійснення
митним органом контролю митної
вартості, не утворює підстав для
відмови у визнанні заявленої
декларантом митної вартості за
основним методом та її визначенні за
резервним методом, адже торгові
відносини є різноманітними,
здійснюються на принципах автономії
волі та свободи договору, при цьому
безліч обставин можуть впливати на їх
ціну (характеристика товару, виробник,
торгова марка, умови і обсяги поставок,
наявність знижок тощо).

Суд зазначає, що автоматизована
система аналізу та управління ризиками
з об'єктивних причин не може містити
усієї інформації, що стосується
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності, товарів і умов їх продажу,
тому такі дані не можуть мати більше
значення, ніж надані декларантом
первинні документи про товар.

Під час судового розгляду відповідач
не надав суду інших доказів на
підтвердження того, що позивач в
деклараціях митної вартості зазначив
не всі складові числового значення
митної вартості товару, неправильно
здійснив розрахунок, вніс до
декларації недостовірні або неточні
відомості, або що надані митному органу
документи містили розбіжності, ознаки
підробки або не всі відомості, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості
задекларованих товарів.

Наведене свідчить, що в даному випадку
митний орган взагалі не мав підстав для
витребування у позивача додаткових
документів на підтвердження митної
вартості та повинен був розмитнити
імпортований товариством товар за
першим, основним методом.

Крім того, суд зазначає, що незважаючи
на безпідставність вимоги митного
органу надати додаткові документи,
позивачем було подано всі наявні у
нього додаткові документи на
підтвердження митної вартості
імпортованого товару.

Також, судом встановлено, що митним
органом безпідставно здійснено
розмитнення імпортованого позивачем
товару за шостим (резервним методом)
без застосування попередніх п'яти.

Відповідно до частини першої статті 57
Митного кодексу визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами:

основний - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції);

другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Згідно із частинами другою та третьою
статті 57 Митного кодексу основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до статті 58 Митного кодексу
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у пункті 2 частини першої
статті 57 цього Кодексу.

Згідно із статтею 59 Митного кодексу у
разі якщо митна вартість оцінюваних
товарів не може бути визначена згідно з
положеннями статті 58 цього Кодексу, за
основу для її визначення береться
вартість операції з ідентичними
товарами, що продаються на експорт в
Україну з тієї ж країни і час експорту
яких збігається з часом експорту
оцінюваних товарів або є максимально
наближеним до нього.

При застосуванні цього методу
визначення митної вартості за основу
береться прийнята органом доходів і
зборів вартість операції з ідентичними
товарами з дотриманням умов,
зазначених у цій статті. При цьому під
ідентичними розуміються товари,
однакові за всіма ознаками з
оцінюваними товарами, у тому числі за
такими, як

1) фізичні характеристики;

2) якість та репутація на ринку;

3) країна виробництва;

4) виробник.

Незначні зовнішні відмінності не
можуть бути підставою для відмови у
розгляді товарів як ідентичних, якщо в
цілому такі товари відповідають
вимогам частини другої цієї статті.

Статтею 60 Митного кодексу визначено, що
у разі якщо митна вартість оцінюваних
товарів не може бути визначена згідно з
положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу,
за митну вартість береться прийнята
органом доходів і зборів вартість
операції з подібними (аналогічними)
товарами, які продано на експорт в
Україну і час експорту яких збігається
з часом експорту оцінюваних товарів
або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними)
розуміються товари, які хоч і не
однакові за всіма ознаками, але мають
схожі характеристики і складаються зі
схожих компонентів, завдяки чому
виконують однакові функції порівняно з
товарами, що оцінюються, та вважаються
комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними
(аналогічними), враховуються якість
товарів, наявність торгової марки та
репутація цих товарів на ринку.

При цьому, відповідно до частини
четвертої статті 57 Митного кодексу
застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

Як убачається зі змісту оскаржуваного
рішення, відповідач зазначає, що
використати попередні методи
визначення митної вартості можливості
не було у зв'язку з відсутністю цінової
інформації на ідентичні чи подібні
товари, а також через відсутність
основи для віднімання (додавання)
вартості.

Однак, суд критично ставиться до
посилань відповідача щодо
неможливості застосування послідовно
попередніх п'яти методів визначення
митної вартості товару та не приймає
до уваги зазначені причини, так як на
думку суду, такі причини неможливості
застосування попередніх методів
визначення митної вартості товару
повинні бути зазначені в рішенні про
коригування митної вартості товару із
зазначенням докладної інформації та
джерел, що використовувались при
визначенні митної вартості за
резервним методом.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин, враховуючи той
факт, що відповідачем не надано доказів
на спростування доводів позивача, суд
дійшов висновку, що митний орган
неправомірно відмовив позивачу у
визначені задекларованої ним митної
вартості товару за основним методом, а
відтак, прийняте за наслідками такої
відмови рішення про коригування митної
вартості від 27.12.2013 №100250002/2013/500550/2 є
протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно із частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір, таким чином,
судові витрати підлягають стягненню з
Державного бюджету на користь
позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
рішення Київської регіональної
митниці Міндоходів про коригування
митної вартості товарів від 27.12.2013
№100250002/2013/500550/2.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільпо ПДВПП»
сплачений судовий збір у розмірі 182 (сто
вісімдесят дві) гривні 70 копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Лисенко В.І.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 21 липня 2014 р.