Справа № 2а-1670/5998/12
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2014 р. м. Київ
К/800/8519/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів : Логвиненко А.О.
(доповідач), Донець О.Є., Мороз В.Ф.

здійснивши попередній розгляд
касаційної скарги Державної
фінансової інспекції в Полтавській
області на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
5.10.2012р. та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 28.01.2013р. у справі

за позовом Державної фінансової
інспекції в Полтавській області

до відповідача Аграрного коледжу
управління і права Полтавської
державної аграрної академії

про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

13.09.2012р. до суду надійшов позов
Державної фінансової інспекції в
Полтавській області (далі
Фінінспекція) про зобов'язання
Аграрного коледжу управління і права
Полтавської державної аграрної
академії (далі Коледж) виконати вимогу
позивача. Позов мотивовано тим, що, за
наслідками проведеної Фінінспекцією
ревізії діяльності навчального
закладу, останньому направлено вимогу
із зобов'язанням вчинити дії по
усуненню порушень законодавства, проте
відповідач відмовився виконувати
належним чином вимогу Фінінспекції.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 5.10.2012р.,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28.01.2013р., в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовими рішеннями,
Фінінспекція звернулась з касаційною
скаргою, в якій, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
просила їх скасувати та задовольнити
позов. При цьому скаржник зазначив, що
суди дійшли помилкового висновку про
необґрунтованість позовних вимог.

У своїх запереченнях відповідач
вважає, що судові рішення є законними
та обґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за наслідками
проведеної позивачем ревізії складено
акт від 12.06.2012р. №07-21/193 та 21.06.2012р.
направлено в адресу Коледжу вимогу
№16-07-3-14/5666 про усунення виявлених
ревізією порушень. Зокрема, в пункті 3
вимоги відповідача зобов'язано
забезпечити відшкодування коштів
загального фонду кошторису на суму
99163,85грн., а в пункті 11 - повернення зайво
сплачених коштів за ремонт в загальній
сумі 11065,85грн.

Основні завдання, цілі, права та
обов'язки органів державного
фінансового контролю визначаються
Законом України «Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні» та Положенням про
Державну фінансову інспекцію України,
затвердженим Указом Президента
України від 23.04.2011р. №499/2011.

Відповідно до приписів частини 1
статті 2442, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

В постанові Верховного Суду України
від 20.05.2014р. по справі №21-93а14 зазначено :

«Згідно з Положенням Державна
фінансова інспекція України (далі -
Держфінінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра фінансів
України, входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно
до покладених на неї завдань вживає в
установленому порядку заходів до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства та притягнення
до відповідальність винних осіб, а
саме: вимагає від керівників та інших
підконтрольних установ усунення
виявлених порушень законодавства;
звертається до суду в інтересах
держави, якщо підконтрольною установою
не забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів <...>
(підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення
Держфінінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право в установленому порядку,
зокрема, пред'являти керівникам та
іншим особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства; при виявленні збитків,
завданих державі чи об'єкту контролю,
визначати їх розмір згідно з методикою,
затвердженою Кабінетом Міністрів
України.

Також Положенням установлено, що
Держфінінспекція України має право
звернутися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Зазначені норми кореспондуються з
положеннями пункту 7 статті 10 Закону N
2939-XII, згідно з якими державній
контрольно-ревізійній службі надано
право пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, вилучати в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджету та у разі виявлення
порушень законодавства пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного
фінансового контролю спрямована на
корегування роботи підконтрольної
організації та приведення її у
відповідність із вимогами
законодавства і у цій частині вона є
обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

На підставі наведеного колегія
суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку про
наявність у органу державного
фінансового контролю права заявляти
вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході перевірки
підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки…

Зважаючи на те, що збитки стягуються
у судовому порядку за позовом органу
державного фінансового контролю,
правильність їх обчислення перевіряє
суд, який розглядає цей позов, а не
позов підконтрольної установи про
визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо
застосування зазначених норм
матеріального права вже була
висловлена колегією суддів Судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України у постановах
від 15 квітня та 13 травня 2013 року (справи
NN 21-40а14, 21-89а14 відповідно)».

Оскільки зміст прав та повноважень
органів фінансового контролю,
визначений Законом України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»,
співпадає з обсягом повноважень
Державної контрольно-ревізійної
служби, яка діяла на підставі приписів
Закону України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в
Україні», колегія суддів доходить
висновку, що до спірних правовідносин
також може бути застосовано правову
позицію Верховного Суду України.

Таким чином, судами попередніх
інстанцій зроблено правильний
висновок про те, що позов Фінінспекції
про зобов'язання відповідача виконати
пункти 3, 11 вимоги №16-07-3-14/5666
задоволенню не підлягають, і доводи
касаційної скарги правильність цих
висновків не спростовують та не дають
підстав для скасування чи зміни
судових рішень.

Згідно зі статтею 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231, 254
КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Полтавській
області залишити без задоволення,
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 5.10.2012р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28.01.2013р. -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України в
порядку, передбаченому ст. 235-244 КАС
України.

Судді
А.О.
Логвиненко

О.Є.
Донець

В.Ф. Мороз