Справа № 826/3553/14
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2014-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/3553/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Ісаєнко
У Х В А Л А

Іменем України

28 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Ісаєнко
Ю.А.;

суддів: Оксененка
О.М., Федотова І.В.,

за участю секретаря:
Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємства «Корсар» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 29 травня 2014 року у
справі за позовом Приватного
підприємства «Корсар» до Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю м. Києва про визнання
протиправною та скасування постанови
про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності від 02.09.2013 року №422/13,
припису про усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил від
02.09.2013 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
адміністративним позовом до Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю м. Києва про визнання
протиправною та скасування постанови
про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності від 02.09.2013 року №422/13,
припису про усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил від
02.09.2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 29
травня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною
постановою, позивач подав апеляційну
скаргу з підстав неповного з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 29 травня 2014 року та
ухвалити нове судове рішення про
задоволення позову.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги апеляційної
скарги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату, час і
місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, постанову
суду першої інстанції - без змін, з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
посадовими особами відповідача
проведено позапланову перевірку
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил ПП
«Корсар»; назва та місцезнаходження
об'єкта будівництва: заклад
громадського харчування (ресторан
«Korsar»), що розташований в підвальних
приміщеннях та прибудовах до житлової
будівлі на вул. Сагайдачного, 14-В у
Подільському районі м. Києва; за
наслідками перевірки складено акт від
02.09.2013 року.

Згідно акту перевірку, за вказаною
адресою позивачем виконані роботи з
реконструкції нежитлових приміщень
підвалу під заклад громадського
харчування, а саме:

- влаштовано отвір в капітальній
стіні між приміщеннями 10/9.5 та 11/9.1
згідно технічної документації
Київського бюро технічної
інвентаризації, складеної 24.09.2003 року;

- прибудовано капітальну веранду з
сторони вул. Андріївська;

- прибудовано тамбур 1/17.2 згідно
технічної документації БТІ;

влаштовано систему втяжної вентиляції,
конструкцію якої відведено з
прибудованого тамбуру 1/17.2 та стіну
внутрішньо - дворового фасаду будинку
№12 по вул. Сагайдачного.

На час перевірки вище зазначені
приміщення експлуатуються ПП «Корсар»
під заклад громадського харчування
(ресторан Korsar) без прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта у встановленому законодавством
порядку, чим порушено вимоги частини
восьмої статті 39 Закону України «Про
врегулювання містобудівної
діяльності». Категорія складності
об'єкта будівництва відповідно до ДБН
А2.2-3:2012 «Склад та зміст проектної
документації на будівництво», ДБН
В1.2-14:2009 «Загальні принципи
забезпечення надійності та
конструктивної безпеки будівель,
споруд, будівельних конструкцій та
основ».

На підставі акту перевірки 02.09.2013 року
відповідачем складено припис про
усунення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил б/н,
яким від позивача вимагається усунути
допущені порушення законодавства у
сфері містобудівної діяльності
відповідно до вимог чинного
законодавства в термін до 04.11.2013 року.

26.09.2013 року відповідачем на підставі
акту перевірки винесено постанову
№422/13, якою на підставі акту перевірки,
припису, протоколу про правопорушення
у сфері містобудівної діяльності від
16.09.2013 року позивача визнано винним у
вчиненні правопорушення, що
передбачено абз. 4 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності», та вирішено накласти
штраф у розмірі 103230,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погоджується
колегія суддів, виходив з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 34 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
замовник має право виконувати
будівельні роботи після реєстрації
органом державного
архітектурно-будівельного контролю
декларації про початок виконання
будівельних робіт - щодо об'єктів
будівництва, що належать до I - III
категорій складності.

Згідно положень частини першої та
восьмої статті 36 вказаного Закону
право на виконання підготовчих робіт
(якщо вони не були виконані раніше
згідно з повідомленням або
зареєстрованою декларацією про
початок виконання підготовчих робіт) і
будівельних робіт на об'єктах, що
належать до I - III категорій складності,
підключення об'єкта будівництва до
інженерних мереж та споруд надається
замовнику та генеральному підряднику
чи підряднику (у разі якщо будівельні
роботи виконуються без залучення
субпідрядників) після реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт. Замовник відповідно
до закону несе відповідальність за
повноту та достовірність даних,
зазначених у поданій ним декларації
про початок виконання будівельних
робіт, та виконання будівельних робіт
без зареєстрованої декларації.

Частиною першою та восьмою статті 39
Закону передбачено, що прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, що належать до I - III категорій
складності, та об'єктів, будівництво
яких здійснювалося на підставі
будівельного паспорта, здійснюється
шляхом реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації. Форма декларації про
готовність об'єкта до експлуатації,
порядок її подання і реєстрації
визначаються Кабінетом Міністрів
України. Експлуатація закінчених
будівництвом об'єктів, не прийнятих
(якщо таке прийняття передбачено
законодавством) в експлуатацію,
забороняється.

Отже, як вірно зазначено судом першої
інстанції, право виконувати будівельні
роботи щодо об'єктів будівництва, що
належать до I - III категорій складності,
виникає виключно після реєстрації
органом державного
архітектурно-будівельного контролю
декларації про початок виконання
будівельних робіт, а виконувати
будівельні роботи без реєстрації
зазначеної декларації забороняється;
експлуатація ж закінчених
будівництвом об'єктів що належать до I -
III категорій складності дозволяється
після реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю
поданої замовником декларації про
готовність об'єкта до експлуатації.

Відповідно до абзацу 4 пункту 6 частини 2
статті 2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності»
суб'єкти містобудування, які є
замовниками будівництва об'єктів (у
разі провадження містобудівної
діяльності), або ті, що виконують
функції замовника і підрядника
одночасно, несуть відповідальність у
вигляді штрафу за такі правопорушення,
а саме експлуатація або використання
об'єктів будівництва, не прийнятих в
експлуатацію, а також наведення
недостовірних даних у декларації про
готовність об'єкта до експлуатації чи
акті готовності об'єкта до
експлуатації об'єктів III категорії
складності - у розмірі дев'яноста
мінімальних заробітних плат.

Цією нормою відокремлено як суб'єктів
містобудування, замовників
будівництва об'єктів, які здійснюють
містобудівну діяльність, тобто діють в
порядку передбаченому Законом України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», а також осіб, що виконують
функції замовника і підрядника
одночасно, тобто фактично здійснюють
містобудівну діяльність але діють поза
межами вказаного Закону, зокрема, без
реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю
декларації про початок виконання
будівельних робіт.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
25.04.2002 року між представництвом Фонду
державного майна України в
Подільському районі м. Києва
(продавець) та ПП «Корсар» (покупець)
укладено договір купівлі-продажу
приміщення, відповідно до якого
продавець продав, а покупець купив
нежиле приміщення площею 107,7 кв.м.,
розташоване в місті Києві за адресою:
вул. Сагайдачного № 14-В. Згідно акту
прийняття-передачі від 01.07.2002 позивач
прийняв зазначене нежиле приміщення.

Також, 20.11.2003 року між позивачем та ТОВ
«Дефіс» укладено договір оренди №1,
відповідно до якого ПП «Корсар»
(орендодавець) надає, а орендар (ТОВ
«Дефіс») приймає у тимчасове
використання приміщення площею 107,7
кв.м., розташоване в місті Києві за
адресою: вул. Сагайдачного № 14-В;
останній зобов'язується не виконувати
переоснащення та перепланування
приміщення без письмової згоди
орендодавця.

Згідно акту здачі-прийняття робіт
(надання послуг) від 20.11.2003 року № 1,
позивач передав в оренду ТОВ «Дефіс»
вказане приміщення загальною площею
107,7 кв.м. та літній майданчик площею 15
кв.м, проте, при придбанні цього
приміщення в жодних
правовстановлюючих документах про
наявність літнього майданчику не
вказано.

Отже, позивач придбав зазначене вище
приміщення без вказаних в акті
перевірки реконструкцій, в той же час
позивач, як новий власник таких
приміщень, здав їх в оренду ТОВ «Дефіс»
вже з прибудованим літнім майданчиком
площею 15 кв.м.

При цьому, як вірно зазначено судом
першої інстанції, будь-яких доказів на
підтвердження того, що ПП «Корсар» було
наділене відповідно до вимог Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» правом на
здійснення відповідних робіт,
позивачем суду першої та апеляційної
інстанції не надано, як і не надано
жодних доказів на підтвердження того,
що такі роботи чи їх частина замовлені
та/або виконані попереднім власником
або орендарем цих приміщень.

Крім того, у наявному в матеріалах
справи технічному плані за поверхами
КПКМБТУ ТА РПВ НА ОНМ від 24.09.2003 року не
вказано про наявність літнього
майданчику та інших встановлених в
акті перевірки реконструкцій, а також у
примітці такого плану зазначено, що
дозвіл на будівельні роботи щодо
тамбура 1/17.2 до зазначеного органу не
поданий.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що позивач, як зацікавлена особа,
замовив вказані в акті перевірки
роботи з реконструкції нежитлових
приміщень підвалу на вул. Сагайдачного,
14-В у Подільському районі міста Києва,
відповідно останній фактично
виконував функції замовника і
підрядника одночасно щодо
встановлених в акті перевірки
реконструкцій нежитлових приміщень
підвалу за вказаною адресою, тому є
суб'єктом містобудування, та,
відповідно, несе відповідальність за
виявлені порушення.

Відповідно до статті 32 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» усі об'єкти будівництва за
складністю архітектурно-будівельного
рішення та/або інженерного обладнання
поділяються на I, II, III, IV і V категорії
складності. Категорія складності
об'єкта будівництва визначається
відповідно до будівельних норм та
державних стандартів на підставі класу
наслідків (відповідальності) такого
об'єкта будівництва. Віднесення об'єкта
будівництва до тієї чи іншої категорії
складності здійснюється проектною
організацією і замовником будівництва.
Порядок віднесення об'єктів до IV і V
категорій складності визначається
Кабінетом Міністрів України.

Аналіз приписів наведеної статті у
системному зв'язку з іншими нормами
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та Порядку
дає підстави для висновку, що вона
встановлює загальне правило
визначення категорії складності
об'єкта будівництва. У випадках же, коли
проектна документація на об'єкт
будівництва відсутня чи об'єкт їй не
відповідає, віднесення такого об'єкта
будівництва до тієї чи іншої категорії
складності належало до компетенції
органу державного
архітектурно-будівельного контролю, а
саме Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України та її територіальних органів.

Державна архітектурно-будівельна
інспекція України за змістом статей 6, 7
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» здійснює
управління у сфері містобудівної
діяльності, зокрема контроль за
дотриманням законодавства, вимог
будівельних норм, державних стандартів
і правил, положень містобудівної
документації всіх рівнів, вихідних
даних для проектування об'єктів
містобудування, проектної
документації.

Частиною третьою статті 41 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та частиною
другою статті 3 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» до
повноважень органу державного
архітектурно-будівельного контролю
віднесено також розгляд справ про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності та застосування санкцій за
ці правопорушення, наприклад,
накладення штрафу за експлуатацію
неприйнятого в експлуатацію об'єкта
будівництва. Розмір штрафу за таке
правопорушення залежить від категорії
складності об'єкта будівництва (пункт 6
частини другої статті 2 Закону України
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності»).

Визначення категорії складності
об'єкта будівництва за відсутності
проектної документації, у якій би було
зазначено відповідну категорію, не
віднесено до компетенції жодного
іншого державного органу.

Отже, як вірно зазначено судом першої
інстанції, у Інспекції наявні
повноваження на віднесення об'єкта
будівництва до тієї чи іншої категорії
складності.

Згідно з ч. 11 ст. 2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» штраф
може бути накладено на суб'єктів
містобудування протягом шести місяців
з дня виявлення правопорушення, але не
пізніш як через три роки з дня його
вчинення.

В контексті хронології правового
регулювання спірних відносин поняття
«експлуатація не прийнятого в
експлуатацію об'єкта» не може
тлумачитись як триваюче
правопорушення. Змістом цього
правопорушення є невиконання обов'язку
із введення в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта містобудування до
початку його експлуатації. Суспільна
небезпека такого правопорушення
насамперед полягає не в недотриманні
встановленого правопорядку, а в
небезпеці, яка може мати місце в
результаті відсутності контролю за
безпечністю побудованого об'єкта
містобудування з початку його
використання.

Таким чином, логічним висновком має
бути судження про те, що обов'язок
введення об'єктів будівництва в
експлуатацію, відповідальність за
експлуатацію об'єктів, не введених в
експлуатацію, можуть стосуватися лише
тих суб'єктів, які після закінчення
будівництва та початку використання,
маючи відповідний обов'язок, не ввели
об'єкти містобудування в експлуатацію,
за що встановлена відповідна
відповідальність.

Проте, колегія суддів погоджується з
судом першої інстанції про відсутність
підстав для застосування норм частини
одинадцятої статті 2 Закону України
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» внаслідок сплину строків
для притягнення позивача до
відповідальності, як на те посилається
останній, оскільки позивачем не надано
жодних доказів на підтвердження того,
коли саме здійснені встановлені в акті
перевірки реконструкції нежитлових
приміщень підвалу на вул. Сагайдачного,
14-В у Подільському районі міста Києва в
тому вигляді, в якому вони зафіксовані
на фотокартках, які наявні в матеріалах
справи, тобто з якого моменту необхідно
вести відлік невиконання обов'язку із
введення в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта містобудування до
початку його експлуатації.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, з повним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновки суду першої
інстанції, у зв'язку з чим підстави для
скасування або зміни постанови суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Корсар» залишити без
задоволення, постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 29
травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено
01.08.2014 року)

Головуючий суддя:
Ю.А. Ісаєнко

Суддя:
О.М. Оксененко

Суддя:
І.В. Федотов

Головуючий суддя
Ісаєнко Ю.А.

Судді:
Оксененко О.М.

Федотов І.В.