Справа № 524/8696/13-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 р.Справа № 524/8696/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Покотила В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на постанову
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
13.06.2014р. по справі № 524/8696/13-а

за позовом ОСОБА_3

до Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м. Кременчука Полтавської області

про визнання протиправним та
скасування розпорядження,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_3, звернулась до
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області з
адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м. Кременчука, Полтавської області, в
якому просила суд визнати
протиправним та скасувати
розпорядження відповідача від 13.03.2013
року.

Постановою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 13.06.2014 року у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_3 -
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної постанови, норм
матеріального та процесуального права,
позивач просить постанову
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
13.06.2014 року скасувати та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити у
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач, зокрема, посилається на
порушення судом першої інстанції
приписів Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751,
п. 9 ст. 39 Закону України "Про місцеві
державні адміністрації", що призвело до
неправильного вирішення справи, а
також на доводи та обставини викладені
в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши, в
межах апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Під час судового розгляду справи
встановлено, що з 01.07.2012 року ОСОБА_3
Управлінням праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м. Кременчука Полтавської області
призначено допомогу при народженні
дитини.

12 березня 2013 року, з метою перевірки
цільового використання виплаченої
ОСОБА_3 державної допомоги, державний
соціальний інспектор Управління праці
та соціального захисту населення
ОСОБА_4 мала намір провести фактичне
обстеження сім'ї ОСОБА_3, однак, до
квартири АДРЕСА_1, соціального
інспектора чоловіком отримувача
допомоги, ОСОБА_1, допущено не було та
було заявлено про категоричну відмову
у доступі до житла у майбутньому, про що
інспектором складено акт обстеження
матеріально-побутових умов сім'ї від
12.03.2013 року. (а.с. 8-9)

Враховуючи, що державному соціальному
інспектору не було надано можливості
провести обстеження сім'ї ОСОБА_3, з
метою перевірки цільового
використання допомоги для
забезпечення належних умов для
утримання та виховання доньки
позивача, ІНФОРМАЦІЯ_2, на яку
виплачуються кошти державної допомоги
при народженні дитини, Управлінням
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області, на підставі акту
обстеження матеріально-побутових умов
сім'ї, прийнято розпорядження від 13
березня 2013 року про припинення з 01
квітня 2013 року виплати допомоги при
народженні дитини.

Листом від 13.03.2013 року за вих. № 01-1656
повідомлено позивача про припинення з
01.04.2013 року виплати державної допомоги
спірним розпорядженням від 13.03.2014 року
на підставі акту обстеження
матеріально-побутових умов сім'ї,
внаслідок чинення перешкод у перевірці
цільового використання коштів
державної допомоги.

В подальшому, на неодноразові
звернення ОСОБА_3, Управлінням праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області листами від 29.04.2013
року та від 18.06.2013 року повторно надано
роз'яснення щодо причин призупинення
виплати допомоги при народженні
другої дитини та повідомлено заявника,
що виплата допомоги поновлюється у
разі, коли особа, що фактично здійснює
огляд за дитиною (один з батьків дитини,
опікун), звертається протягом шести
місяців після припинення виплати
допомоги до органу, що призначив
допомогу, з письмовою заявою.

Крім того, судом встановлено, що 21
червня 2013 року ОСОБА_3 до управління
подано заву про поновлення виплати
допомоги, яка була припинена з 01 квітня
2013 року.

26 червня 2013 року, при повторній спробі
обстежити житлове приміщення -
державного соціального інспектора
Кравченко Ю.В., чоловік заявниці
представник по справі ОСОБА_1, повторно
до житлового приміщення не допустив,
тим самим вчинив відповідні перешкоди.

Встановлено, що втретє до обстеження
було залучено працівників служби у
справах дітей виконкому
Автозаводської районної ради м.
Кременчука - ОСОБА_5, ОСОБА_6, які до
житлового помешкання повторно
допущені не були, про що складено акт
від 26 червня 2013 року.

На підставі зазначених обставин,
ОСОБА_3 повторно було відмовлено у
поновленні виплати допомоги, про що
заявника повідомлено листом від 02
липня 2013 року за № 01-5873.

30.09.2014 року позивач звернулась з даним
позовом до суду про скасування
розпорядження відповідача щодо
припинення виплати допомоги при
народженні дитини.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з їх
необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції, виходячи з
наступного.

Стаття 46 Конституції України гарантує,
що громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до преамбули Закону
України "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми" від 21.11.1992 року № 2811-XII (далі -
Закон України № 2811-XII) цей Закон
відповідно до Конституції України
встановлює гарантований державою
рівень матеріальної підтримки сімей з
дітьми шляхом надання державної
грошової допомоги з урахуванням складу
сім'ї, її доходів та віку дітей і
спрямований на забезпечення
пріоритету державної допомоги сім'ям з
дітьми у загальній системі соціального
захисту населення.

Статтею 1 Закону України № 2811-XII порядок
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми та перелік
документів, необхідних для призначення
допомоги за цим Законом,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п.10 Порядку призначення і
виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 27
грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок)
допомога при народженні дитини
надається одному з батьків дитини,
опікуну, які постійно проживають разом
з дитиною, з метою створення належних
умов для її повноцінного утримання та
виховання.

Відповідно до Пункту 13 Порядку
контроль за цільовим використанням
допомоги і створенням належних умов
для повноцінного утримання та
виховання дітей здійснюється
головними державними соціальними
інспекторами і державними соціальними
інспекторами органів праці та
соціального захисту населення разом з
управліннями (відділами) у справах
сім'ї та молоді, службами у справах
дітей і органами опіки та піклування
шляхом проведення моніторингу виплат і
використання допомоги, вибіркового
обстеження окремих сімей.

З аналізу вищезазначених норм Закону
вбачається, що допомога при народженні
дитини надається з метою створення
належних умов для повноцінного
утримання та виховання дитини, то на
одержувача допомоги покладається
обов'язок щодо створення таких умов та
оскільки така допомога надається за
рахунок державного бюджету, держава
залишає за собою право здійснювати
контроль за використанням відповідних
коштів.

Відповідно до Порядку обміну
інформацією про припинення виплати
допомоги при народженні дитини батькам
(опікунам, усиновителям), прийомним
батькам та батькам-вихователям,
затвердженого спільним наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України, Міністерства охорони
здоров'я України, Міністерства України
у справах сім'ї, молоді та спорту від
14.04.2008 року № 200/196/1481, у разі, якщо
протягом трьох місяців батьки не
відвідували дільничного
лікаря-педіатра (сімейного лікаря), під
спостереженням якого перебуває дитина
віком до одного року лікар або медична
сестра зобов'язані невідкладно
повідомити про це адміністрацію
лікувально-профілактичного закладу.
Адміністрація
лікувально-профілактичного закладу за
місцем проживання дитини протягом
одного робочого дня від часу одержання
повідомлення від лікаря або медичної
сестри подає структурному підрозділу з
питань праці та соціального захисту
населення виконавчих органів міських
рад (далі - орган праці та соціального
захисту населення) інформацію про
таких батьків. На підставі одержаної
інформації головний державний
соціальний інспектор та державний
соціальний інспектор органу праці та
соціального захисту населення разом з
представниками управління (відділу) у
справах сім'ї та молоді, служби у
справах дітей, невідкладно проводять
обстеження умов проживання дитини та в
разі потреби готують пропозиції щодо
припинення виплати допомоги при
народженні дитини.

Судом встановлено, що 24 квітня 2013 року
на адресу Кременчуцької міської
дитячої лікарні, відповідачем
направлено запит щодо перебування на
обліку поліклініки ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, на який 20 травня 2013 року
управлінням отримано відповідь про те,
що ОСОБА_7 не перебуває на обліку в
лікарні, у зв'язку з відмовою батьків
від такого нагляду.

Матеріали справи свідчать, що при
заповненні заяви про призначення
державної допомоги від 28 грудня 2012 року
позивач надала згоду на збір
інформації про сім'ю, доходи, власність
та майно, що відповідно до закону
необхідна для надання державної
допомоги.

Згідно п. 5 ст. 11 Закону України № 2811-XII,
виплата допомоги при народженні дитини
припиняється у разі: позбавлення
отримувача допомоги батьківських прав;
відібрання дитини в отримувача
допомоги без позбавлення батьківських
прав; тимчасового влаштування дитини
на повне державне утримання;
припинення опіки або звільнення
опікуна від його повноважень щодо
конкретної дитини; нецільового
використання коштів і незабезпечення
отримувачем допомоги належних умов для
повноцінного утримання та виховання
дитини; у разі виникнення інших
обставин.

Згідно пункту 23 Порядку призначення і
виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми виплата допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку припиняється: у разі: позбавлення
отримувача допомоги батьківських прав;
відмови отримувача допомоги від
виховання дитини; тимчасового
влаштування дитини на повне державне
утримання; відібрання дитини в
отримувача допомоги без позбавлення
батьківських прав; припинення опіки
або звільнення опікуна від його
повноважень; перебування отримувача
допомоги у місцях позбавлення волі за
рішенням суду; скасування рішення про
усиновлення дитини або визнання його
недійсним; смерті дитини або
отримувача допомоги; виникнення інших
обставин.

Отже, з аналізу викладених правових
норм вбачається, що виплата допомоги
може припинятися у разі виникнення
інших обставин.

Таким чином, оскільки Управління праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області було позбавлене
можливості перевірити цільове
використання коштів і забезпечення
ОСОБА_3 допомоги належних умов для
повноцінного утримання та виховання
дитини ОСОБА_7, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що відповідачем
правомірно припинено виплату даної
допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно п. 51 Порядку призначення і
виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми, посадові особи органів, що
призначають і виплачують державну
допомогу сім'ям з дітьми, винні у
порушенні законодавства про державну
допомогу сім'ям з дітьми, несуть
відповідальність згідно із законом.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені у справі
обставини, колегія суддів приходить до
висновку, що відповідач, приймаючи
розпорядження від 13.03.2013 року про
припинення виплати допомоги при
народженні дитини, діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, а тому колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги про
визнання такого розпорядження
протиправним та його скасування є
необґрунтованими і такими, що не
підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 13.06.2014 року
відповідає вимогам ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги позивача у справі
колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення.

Постанову Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 13.06.2014р. по справі № 524/8696/13-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С. Повний текст ухвали
виготовлений 04.08.2014 р.