Справа № 2а-720/10/0770
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/63968/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Екст. ТА. ВІ.» на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 03 жовтня 2013
року по справі № 2а-720/10/0770 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Екст. ТА. ВІ.» до
Регіонального управління Департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів державної податкової
адміністрації України у Закарпатській
області про визнання нечинним рішення
про застосування фінансових санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2010 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Екст.ТА.ВІ.» звернулось до суду з
позовом до Регіонального управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів державної
податкової адміністрації України у
Закарпатській області про визнання
нечинним рішення про застосування
фінансових санкцій №/32 від 05
лютого 2010 року на суму 22800,00 грн.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 11 серпня 2010
року позов задоволено повністю.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 03 жовтня 2013
року скасовано постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 11 серпня 2010
року та прийнято нове рішення про
відмову у задоволенні позову з мотивів
безпідставності заявлених вимог.

Не погодившись із постановою суду
апеляційної інстанції, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 03 жовтня 2013 року як таку, що
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та залишити без змін постанову суду
першої інстанції, оскільки скаржник
вважає її такою, що прийнята з
правильним застосуванням норм чинного
законодавства.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що Регіональним
управлінням Департаменту САТ ДПА
України у Закарпатській області
проведено позапланову виїзну
перевірку з питань додержання ТОВ
«Екст.ТА.ВІ.» вимог, встановлених
законодавством України, які є
обов'язковими до виконання при
здійсненні оптової і роздрібної
торгівлі алкогольними напоями та/або
тютюновими виробами.

За результатами перевірки встановлено
порушення позивачем вимог ст.15 Закону
України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» (далі - Закон №
481/95-ВР) (за зберігання алкогольних
напоїв у місцях зберігання, не внесених
до Єдиного реєстру місць зберігання
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів).

05 лютого 2010 року відповідачем прийнято
рішення №№/32 про застосування до
позивача фінансових санкцій у вигляді
штрафу в розмірі 22800,00 грн.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, апеляційний суд виходив з того,
що позивачем не надано суду
переконливих доказів на підтвердження
тієї обставини, що відокремлені
складські приміщення, де зберігалися
алкогольні напої, не передані йому в
користування, а відтак, не спростовано
законності рішення про застосування
фінансових санкцій №/32 від 05
лютого 2010 року на суму 22800,00 грн.

Однак, з такими висновками
апеляційного суду колегія суддів не
погоджується з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції
та не спростовано апеляційним судом,
твердження відповідача про порушення
позивачем ст.15 Закону № 481/95-ВР
спростовуються тим, що приміщення, де
зберігалися алкогольні напої, не
належало на праві власності,
користування чи на інших правочинах
позивачеві, оскільки як видно із
доданого позивачем до матеріалів
справи Договору оренди, дане
приміщення не перебувало у
користуванні позивача. Даний факт
підтверджується також планом поверхів
будівлі, що додані до даного договору.
Як видно із договору оренди, позивачу
підвальні складські приміщення в
користування не передавалися,
товариство їх не використовує і не
здійснює зберігання алкогольних
напоїв у таких приміщеннях. Крім того,
як видно із листа, підписаного дійсним
власником приміщення, в якому
проводилася перевірка, зазначено, що
дане підвальне приміщення належить
громадянину ОСОБА_2, безпосередньо ним
використовується і алкогольні напої,
які там перебували на час проведення
перевірки, дійсно належать йому, а не
позивачу.

Відповідно до пункту 10 Інструкції
про порядок застосування штрафних

(фінансових) санкцій органами
державної податкової служби,
затвердженої наказом

ДПА України від 17.03.2001 року №
110, факти порушень податкового
та іншого

законодавства посадова особа органу
державної податкової служби оформляє
актом

перевірки, в якому чітко викладається
зміст порушення з обґрунтуванням
порушених

норм законодавчих актів та вказуються
конкретні їх пункти і статті. У даному ж
випадку, відповідачем зроблено
висновок про порушення позивачем ч. 22
ст. 15 Закону №481/95-ВР. Проте, відповідно
до ч.22 ст. 15 Закону №481/95-ВР ліцензія або
рішення про відмову в її видачі
видається заявнику не пізніше 10
календарних днів з дня одержання
зазначених у цьому Законі документів. У
рішенні про відмову у видачі ліцензії
повинна бути вказана підстава для
відмови. Тобто, суб'єктом владних
повноважень застосовано неналежну
норму Закону №481/95-ВР, а отже, відсутні
правові підстави щодо притягнення до
відповідальності позивача власне за
ч. 22 ст. 15 Закону №481/95-ВР.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин місцевий
адміністративний суд дійшов
обґрунтованого висновку щодо
необхідності задоволення позовних
вимог, правильно застосувавши норми
матеріального та процесуального права
до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

З огляду на вказані обставини колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку про
скасування постанови апеляційного
суду з підстав невідповідності її
нормам матеріального та
процесуального права, та залишенні в
силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 223, 226, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд , -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Екст. ТА.
ВІ.» задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 03 жовтня 2013
року скасувати та залишити в силі
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 11 серпня 2010
року по справі № 2а-720/10/0770.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та може
бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.