Справа № 802/1830/14-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/1830/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Віятик Н.В.
Суддя-доповідач: Драчук Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Смілянця Е. С.

при секретарі: Александровій К.В.

за участю представників сторін:

представника позивача - Жученко Т.П.

представників відповідача - Шаміс Р.П.,
Королюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Вінницького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 26 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Вінницького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Крепость" про
стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И В :

22.05.2014 року позивач - Вінницьке обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулось до Вінницького
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Крепость" про
стягнення заборгованості.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 26.06.2014 року
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
26.06.2014 року та прийняти нове рішення,
яким задоволити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав доводи апеляційної
скарги в повному обсязі, представники
відповідача, в свою чергу, заперечив
проти апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, колегія суддів
вважає, що в задоволенні апеляційної
скарги необхідно відмовити з наступних
підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Крепость" є
роботодавцем, що використовує найману
працю та зобов'язане виконувати
соціальні програми щодо охорони прав
малозахищених верств населення, в тому
числі інвалідів, зокрема шляхом
створення чи виділення робочих місць
для працевлаштування інвалідів згідно
законодавства України.

На виконання встановленого обов'язку
відповідачем кожного місяця протягом
2013 року до Могилів - Подільського МЦЗ
подано звітність "Про наявність
вакансій" за формою №3-ПН, з
інформування щодо наявності вакансій
для інвалідів .

Згідно поданого відповідачем до
відділення Фонду звіту "Про зайнятість
і працевлаштування інвалідів за 2013 рік"
форми №10-ПІ, середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу ТОВ "Крепость"
становить 28 осіб (рядок 1),
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність на підприємстві відсутні
(рядок 2), сума коштів
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів - 0 грн.
(рядок 6). Кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог статті 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" становить 1 особа
(рядок 3)(а.с.5).

Листом Могилів-Подільського МЦЗ
№04-20/830 від 29.04.2014 року повідомлено
позивача, що ТОВ "Крепость" подало
інформацію про наявність вільних
робочих місць за формою №3-ПН для
працевлаштування інвалідів протягом
2013 року. Також повідомлено, що протягом
2013 року на запропоновані відповідачем
вакансії направленні особи у зв'язку з
відмовою не працевлаштовані на
підприємстві. Факти відмови
роботодавця відсутні. Додатково
проінформовано, що роботодавця було
запрошено на семінари (а.с. 8).

Оскільки, на думку позивача,
відповідачем не виконано нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, до останнього застосовано
адміністративно-господарську санкцію,
що стало підставою для звернення з
позовом до суду.

За результатом розгляду справи, суд
першої інстанції, керуючись
положеннями Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні", прийшов до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами та висновкам суду першої
інстанції, колегія суддів враховує
наступне.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" (далі - Закон) для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Згідно статті 18 Закону забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підприємства зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі інформацію,
необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленою Кабінетом Міністрів
України.

Статтею 20 Закону, передбачено, що
підприємства, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Таким чином, аналізуючи вище вказане,
суд робить висновок про те, що нормами
законодавства передбачено
підприємства надавати державній
службі зайнятості інформацію,
необхідну для організації
працевлаштування інвалідів.

Порядок подання підприємствами,
установами, організаціями та
фізичними особами, що використовують
найману працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та
інформації, необхідної для організації
їх працевлаштування затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
№70 від 31.01.2007 року "Про реалізацію
статей 19 та 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 2 Порядку, звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів роботодавці подають
(надсилають рекомендованим листом)
щороку до 1 березня відділенням Фонду, в
яких вони зареєстровані, за формою,
затвердженою Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом, а інформацію про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Згідно з матеріалами справи, на запит
позивача вих. №01-10/240 від 31.03.2014 року
щодо надання інформації про наявність
вільних робочих місць для
працевлаштування інвалідів,
Могилів-Подільський МЦЗ надав
відповідь вих. №04-20/830 від 29.04.2014 року
повідомивши позивача, що ТОВ "Крепость"
подало інформацію про наявність
вільних робочих місць за формою №3-ПН
для працевлаштування інвалідів
протягом 2013 року.

Окрім цього, відповідно до корінців
направлення на працевлаштування
виданих Могилі-Подільським МЦЗ
№000602 від 07.06.2013 року, №0007003
від 28.05.2013 року, №0007002 від 27.05.2013
року, згідно до яких підприємству
направлено особи на працевлаштування,
однак за відмовою останніх інваліди у
ТОВ "Крепость" не зареєстровані.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про те, що відповідач
виконав вимоги ст. 18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" та вжив необхідні
заходи для недопущення правопорушення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про те, що відповідач діяв
на підставі та в межах закону.

З урахуванням вищевикладених норм
чинного законодавства, що регулюють
спірні правовідносини сторін, та
встановлених обставин даної справи,
колегія суддів дійшла висновку про
безпідставність заявлених позивачем
вимог, які обгрунтовано залишені судом
першої інстанції без задоволення.

Апелянтом не надано достатніх доказів
в підтвердження доводів апеляційної
скарги, у зв'язку з чим остання
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції при
ухваленні оскаржуваного рішення
правильно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку, та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстави для задоволення вимог
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Вінницького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів, -
залишити без задоволення, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 26 червня 2014
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Драчук Т. О.

Судді
Загороднюк А.Г.

Смілянець Е. С.