Справа № 2а-3730/10/1470
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року м.
Київ К/800/24663/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Центральному
районі міста Миколаєва Миколаївської
області Державної податкової служби на
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14.02.2013 року
та постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 22.12.2010 року
у справі №2-а-3730/10/1470 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтермет-ВС» до
Державної податкової інспекції у
Центральному районі міста Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби, за участю
Прокуратури Миколаївської області, про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2010 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтермет-ВС»
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень № /0 від 03.06.2010
року, яким позивачу нараховано податок
на прибуток в сумі 198454,00 грн. та
застосовано штрафну санкцію в розмірі
99227,00 грн.; № /0 від 03.06.2010 року, яким
позивачу нараховано податок на додану
вартість в сумі 307377,00 грн. та
застосовано штрафну санкцію в розмірі
153689,00 грн. в частині 302159,00 грн. податку
на додану вартість та 151080,00 грн.
застосованої штрафної санкції;
визнання протиправними дій ДПІ у
Центральному районі м. Миколаєва щодо
визнання укладених ТОВ «Інтермет-ВС»
угод з контрагентами такими, що
порушують публічний порядок,
суперечать інтересам держави та
суспільства та такими, що вчинені
удавано з метою приховування сплати
податків третіх осіб.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 22.12.2010 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 14.02.2013 року у даній справі позов
задоволено частково. Визнано
неправомірними та скасовано податкові
повідомлення-рішення № /0 від
03.06.2010 року; № /0 від 03.06.2010 року в
частині донарахування податку на
додану вартість у сумі 302159,00 грн. та
застосування штрафної санкції у сумі
151080,00 грн. В іншій частині позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною податковою
інспекцією у Центральному районі м.
Миколаєва було проведено планову
виїзну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інтермет-ВС» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2007 року по
31.12.2009 року.

За наслідками перевірки встановлені
порушення п. 3.1 ст. 2, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п.
5.3 ст. 5 Закону України від 28.12.1994 року №
334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств» (далі - Закон № 334/94-ВР), пп.
7.4.1 п. 7.4, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України
від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на
додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР),
ч. 1, 5 ст. 203, п. 1, 2 ст. 215, ст. 228 ЦК України.

На підставі висновків перевірки
Державною податковою інспекцією у
Центральному районі м. Миколаєва
прийнято спірні податкові
повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов частково, суди
виходили з наступних мотивів, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР
встановлено, що валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону №
334/94-ВР до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №
334/94-ВР не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що всі необхідні первинні
бухгалтерські документи є в наявності
у позивача.

Згідно з п. 5.11 ст. 5 Закону № 334/94-ВР
встановлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Крім того, податковий кредит - сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим Законом
(пункт 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР).

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в матеріалах справи
наявні всі необхідні первинні
документи, які складені у
відповідності до вимог підпункту 7.2.1
пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР, що
підтверджують право позивача на
податковий кредит у відповідний
період.

Доводи відповідача про нікчемність
угод, укладених між позивачем та його
контрагентами, судами попередніх
інстанцій правомірно не прийняті до
уваги, оскільки в матеріалах справи
відсутні докази на підтвердження
такого факту.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для часткового
задоволення позову.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому, відповідно до п. 3 ст. 2201
КАС України, касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Центральному
районі міста Миколаєва Миколаївської
області Державної податкової служби
відхилити.

Ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14.02.2013 року
та постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 22.12.2010 року
у справі №2-а-3730/10/1470 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.