Справа № 872/14542/13
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 червня 2014 рокусправа № 804/4217/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Кругового О.О.

суддів: Уханенка
С.А. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О..

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача:
Рябоконь С.В..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
серпня 2013 року у справі №804/4217/13-а за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції в Амур-Нижньодніпровському
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в:

26 березня 2013 року Фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з
адміністративний позовом, в якому
просив визнати протиправним та
скасувати податкові повідомлення -
рішення (форми «Р») № від 09.11.2012 р.
та № від 09.11.2012 р. прийняті
Державною податковою інспекцією в АНД
районі м. Дніпропетровська.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є незаконними та
необґрунтованими, оскільки прийняті на
підстав висновків акту перевірки, що не
відповідають суті спірних
правовідносин. Також, позивач зазначає,
що як підприємець він не є податковим
агентом відносно оплати за договорами
цивільно-правового характеру іншим
підприємцям, а тому й податковий
розрахунок сум доходу, нараховано
(сплаченого) на користь інших платників
податку за формою №1-ДФ він подавати не
повинен.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
серпня 2013 року у справі №804/4217/13-а
адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 - задоволено,
визнано протиправними та скасовані
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів в Дніпропетровській
області № та № від 09.11.2012 р..

Не погодившись з рішенням суду
Державна податкова інспекція в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області, відповідач, звернулась з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції вимог норм матеріального та
процесуального права просить
постанову суду скасувати та прийняти
іншу постанову, якою відмовити у
задоволенні адміністративного позову.

Апеляційна скарга мотивована тим,
що оскаржувана постанова суду прийнята
з порушенням норм матеріального та без
повного та всебічного дослідження всіх
обставин справ що призвело до
неправильного вирішення справи по
суті. Так, на думку відповідача, судом
першої інстанції не звернуто увагу на
те, що позивачем в порушення вимог
чинного податкового законодавства не
надано до ДПІ розрахунків сум
утриманого податку з фізичних
осіб-підприємців, з якими позивач мав
господарські відносини у перевіряємий
період.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом норм
матеріального права, надану правову
оцінку досліджених судом доказів по
справі, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що у період з 29.10.2012 р. по
02.11.2012 р. посадовими особами ДПІ в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська проведено
документальну невиїзну перевірку
дотримання вимог податкового
законодавства фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 за період з 01.04.2009 р.
по 31.12.2011 р., за результатами якої
складено акт №4436/17/2/НОМЕР_1 від 09
листопада 2012 року.

В акті перевірки зроблено
висновок про порушення позивачем:

1. абз.2 ст.13 розділу IV Декрету
№13-92, в результаті чого занижено ПДФО
від підприємницької діяльності, на
загальну суму 4330,51 грн., в тому числі за
2010 рік 4330,51 грн.;

2. п.177.2 ст. 177 ПКУ №2755- IV в
результаті чого занижено ПДФО від
підприємницької діяльності, на
загальну суму 5219,5 грн., в тому числі за
2011 рік.;

3. абз. б п. 19.2 ст.19 Закону №889- IV в
частині неподання податкових
розрахунків сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платника
податку, а також сум утриманого з них
податку (форма 1-ДФ) за 1-й квартал 2010
року.

4. ст. 44 ПКУ №2755- IV, в частині не
надання до перевірки банківських
документів за 2009-2010 рік.

На підставі акту перевірки
податковим органом прийнято податкові
повідомлення-рішення:

№ від 09.11.2012 р., яким
збільшено ФОП ОСОБА_3 збільшено суму
грошового зобов'язання за основним
платежем з податку з доході фізичних
осіб-суб'єктів підприємницької
діяльності на суму 9550, 01 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 1304,87 грн..

№ від 09.11.2012 р., яким
застосовано до ФОП ОСОБА_3
адміністративні санкції у розмірі 510
грн..

Правомірність та обґрунтованість
означених податкових
повідомлень-рішень № та №
від 09.11.2012 р. є предметом спору
переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючі позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем правомірно включено до
складу валових витрат суми витрат,
понесених ним при здійсненні
господарської діяльності, та
підтверджені відповідними платіжними
дорученнями та іншими первинними
документами бухгалтерського обліку.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Надаючи правову оцінку
правомірності та обґрунтованості
податковому повідомленню-рішенню
№ від 09.11.2012 р., суд апеляційної
інстанції виходить з наступного.

У відповідності до Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» від
26.12.1992 р. №13-92 оподатковуваним доходом
вважається сукупний ситий дохід, тобто
різниця між валовим доходом (виручки в
грошовій, натуральній формі) і
документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Аналогічні приписи
містить й ст. 177 Податкового кодексу
України.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходу,
належать втрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1994 р. №334/94-ВР.

Відповідно до п.5.1 ст. 5 Закону України
«Про оприбуткування прибутку
підприємств» валовими витратами
виробництва та обігу є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній та нематеріальній формах,
здійснюваних як компенсація вартості
товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно пп.5.2.1 п. 5.2 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією ведення
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії, з урахуванням обмежень,
установленими п. 5.3 - 5.7 цієї статті.

Датою збільшення валових витрат
виробництва (обігу) вважається дата,
яка припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: або дата
списання коштів з банківських рахунків
платника податку на оплату товарів
(робіт, послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх фактичної видачі з
каси платника податку; або дата
оприбуткування платником податку
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного отримання платником
податку результатів робіт послуг).

Таким чином, наведеними нормами
матеріального права, визначено
підстави для віднесення платником
податків валових витрат і до таких
підстав віднесено: наявність факту
сплати протягом звітного періоду сум
на підготовку організацією ведення
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) за умови належного
документального підтвердження
означених витрат.

Як вбачається зі змісту акту перевірки
податковий орган дійшов висновку, що
позивачем завищено суму валових витрат
за ІІ-IV квартал 2010 року, вказане, на
думку податкового органу, призвело до
заниження позивачем податку з доходів
фізичних осіб-суб'єктів
підприємницької діяльності, що в свою
чергу стало підставою для визначення
грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб.

Однак з таким висновком податкового
орану неможливо погодитись з огляду на
наступне.

Чинним, на час виникнення спірних
правовідносин, законодавством
передбачено, що підставою для не
включення витрат до валових є
відсутність належного документального
підтвердження означених витрат.

У відповідності до змісту акту
перевірки податковим органом фактично
не досліджувались документи, що
підтверджують правомірність
формування позивачем валових витрат за
наслідками своєї господарської
діяльності.

Враховуючи такі обставини, суд першої
інстанції обґрунтовано, враховуючи
принцип адміністративного судочинства
- офіційне з'ясування обставин справи,
дослідив документальне підтвердження
здійснених позивачем витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходу у 2010 році.

Так, на підтвердження здійснених
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходу у 2010 році позивачем
надано: банківську виписку за період з
01.01.2010 р. по 31.12.2011 р. по рахунку №15
EUR, відкритому у філії
Дніпропетровського ОУ АТ «Ощадбанк»,
та вантажно-митні декларації №505470 від
13.04.2010 року, №505471 від 13.04.2010 р., №513469 від
03.08.2010 р., №515028 від 25.08.2010 р..

Крім того, встановлені обставини
справи свідчать про те, що позивачем
було укладено договір, за яким ФОП
ОСОБА_3. придбав у ВАТ «СВИЛОЦЕЛ»
карбоксиметилцелюлозу (товар), що
використовується замазок, шпаклівок та
клею КМЦ класу КМЦ класу «А», яку було
реалізовано контрагентам.

Судом першої інстанції встановлено, що
у 2010 році з банківського рахунку
позивача списано грошові кошти на
придбання послуг з доставки вказаного
товару з Болгарії: 01.04.2010 р. - у сумі 14954,95
грн. (1400,00 EUR); 01.04.2010 р. - 235006,38 грн. (22000,00
EUR); 28.07.2010 р. - 7201,96 грн. (700,00 EUR); 28.07.2010 р. -
123462,13 грн. (12000,00 EUR); 05.08.2010 р. - 7294,69 грн.
(700,00 EUR); 05.08.2010 р. - 125051,84 грн.(12000,00 EUR).

Всього у ІІ-IV кварталах 2010 року в якості
оплати за товар (без урахування
комісійної винагороди банку за купівлю
іноземної валюти та зборів на
загальнообов'язкове пенсійне
страхування) на користь ВАТ «СВИЛОЦЕЛ»
було перераховано 483520,35 грн. (46000,00 EUR), на
корить перевізника було перераховано
29451,60 грн. (2800,00 EUR). Разом у ІІ-IV кварталах
2010 року в якості оплати за товар та
транспортні послуги було сплачено
512971,95 грн. (48800,00 EUR).

Таким чином, встановлені обставини
справи свідчать про правомірність
збільшення позивачем валових витрат
господарської діяльності, за рахунок
понесених витрат, що належно
підтвердженими документами
бухгалтерського обліку, та як наслідок
правомірно сформовано податок на
прибуток фізичних осіб.

Щодо доводів відповідача стовно
порушення ФОП ОСОБА_3 вимог чинного
податкового законодавства, а саме
неподання розрахунку сум доходу,
нарахованого на користь інших фізичних
осіб платників податку (форма 1-ДФ) суд
зазначає, що в даних спірних
правовідносинах позивач не виступає
податковим агентом щодо формування та
подальшої сплати податкових
зобов'язань за наслідками
господарської діяльності інших
фізичних осіб з якими він перебуває в
господарських правовідносинах. За
таких обставин висновок податкового
органу щодо порушення позивачем вимог
закону при неподанні звітності форми
1-ДФ не ґрунтується на приписах чинного
податкового законодавства та не
приймається судом апеляційної
інстанції.

Надаючи правову оцінку правомірності
та обґрунтованості податковому
повідомленню рішенню № від 09.11.2012
р., суд виходить з наступного.

У відповідності до п.44.1. ст. Податкового
кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згдно з п.44.3. ст.44 Податкового кодексу
України, платники податків зобов'язані
забезпечити зберігання документів,
визначених у пункті 44.1 цієї статті, а
також документів, пов'язаних із
виконанням вимог законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, не
менш як 1095 днів з дня подання
податкової звітності, для складення
якої використовуються зазначені
документи, а у разі її неподання - з
передбаченого цим

При цьому, якщо підчас перевірки у
податкового органу виникає
необхідність в отриманні відповідних
документів первинного бухгалтерського
обліку податковий орган має право
направляти на податкову адресу
платника податку запити із вимогою
надати інформую із її документальним
підтвердження.

Однак матеріали справи не містять
оформлених належним чином запитів про
отримання податковим органом
інформації із її документальним
підтвердженням, що зумовлює підстави
вважати, що відповідачем не було вжито
передбачених законодавством заходів
задля отримання інформації, а тому суд
не вбачає підстав для застосування до
позивача штрафних санкцій у розмірі 510
грн.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції погоджується з висновок суду
першої інстанції, що податкові
повідомлення-рішення підлягають
скасуванню у судовому порядку як такі,
що порушують права та охоронювані
законом інтереси позивача.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та відсутність
підстав для його скасування.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
серпня 2013 року у справі 804/4217/13-а - без
змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

(ухвалу у повному обсязі складено
10.06.2014 р.)

Головуючий:
О.О. Круговий

Суддя:
С.А. Уханенко

Суддя:
Ю.М. Дадим