Справа № 826/4632/14
Суддя: Соколова О.А.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 червня 2014 року № 826/4632/14

Окружний адміністративний суду міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Соколової О.А.,
суддів Вєкуа Н.Г., Мазур А.С.,
розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної фінансової інспекції
України

третя особа Державне підприємство з
питань поводження з відходами як
вторинною сировиною

про визнання неправомірними дії,

встановив:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної фінансової
інспекції України, третя особа
Державне підприємство з питань
поводження з відходами як вторинною
сировиною про визнання неправомірними
дії. З урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог, позивач просив суд
скасувати пункт 7 вимоги Державної
фінансової інспекції України № 07-14/1307
від 28.09.2012 року в частині стягнення з
ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої
внаслідок зайвої виплати заробітної
плати у розмірі 77496,64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
проведеною ревізією окремих питань
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства з питань
поводження з відходами як вторинною
сировиною, відповідачем встановлено
ряд порушень, які відображені в акті
ревізії № 07-23/401 від 16.08.2012 року, на
підставі якого винесена оскаржувана
вимога № 07-14/1307 від 28.09.2012, що порушує
права та законні інтереси позивача, у
зв'язку з чим останній звернувся до
суду з адміністративним позовом.

В судовому засіданні 27.05.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, просив
адміністративний позов задовольнити.

Представник третьої особи в судовому
засіданні 27.05.2014 року проти позову
заперечив з підстав його
необґрунтованості.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, надав заперечення на
адміністративний позов, якими
зазначив, що оскаржувана вимога
винесена відповідачем на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та чинним
законодавством України, з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надане,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття такого рішення.

Оскільки в судове засідання прибули не
всі особи, що беруть участь у справі,
суд, в порядку статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, ухвалив розглядати справу в
письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали адміністративної
справи, оцінивши наявні в ній докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, що мають значення
для прийняття рішення, судом
встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 був призначений на
посаду голови правління ВАТ
"Туристичний комплекс "Пролісок" від
22.02.2007 року наказом №27 та 28.05.2007 року з
ним укладено контракт №15.

За п.п.1.2, 4.1 вищевказаного контракту,
керівник зобов'язується безпосередньо
через адміністрацію підприємства
здійснювати поточне управління
(керівництво) товариством,
забезпечувати його високоприбуткову
діяльність, ефективне використання і
збереження закріпленого за
товариством майна та майна, що не
увійшло до статутного фонду
товариства. У випадку невиконання або
неналежного виконання обов'язків
передбачених цим контрактом, сторони
несуть відповідальність відповідно до
законодавства України.

12.01.2010 року на підставі протоколу
загальних зборів акціонерів
акціонерного товариства та наказу №5
позивача було звільнено з займаної
посади згідно п.8 ст.36 КЗпП України, цим
же наказом зазначено вважати контракт
№15 таким, що втратив чинність.

Відповідач - Державна фінансова
інспекція України є контролюючим
органом, який в розумінні статей 1 і 8
Закону України "Про основні засади
здійснення державного контролю в
Україні" здійснює державний фінансовий
контроль.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статус Державної фінансової інспекції
України, її функції та правові основи
діяльності на момент виникнення
спірних правовідносин визначав Закон
України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ
"Про основні засади здійснення
державного контролю в Україні" (далі -
Закон № 2939).

Відповідно до ст. 2 Закону № 2939,
головними завданнями органу
державного фінансового контролю є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи. Державний
фінансовий контроль забезпечується
органом державного фінансового
контролю через проведення державного
фінансового аудиту, перевірки
державних закупівель та інспектування.
Порядок проведення органом державного
фінансового контролю державного
фінансового аудиту, інспектування та
перевірок державних закупівель
установлюється Кабінетом Міністрів
України.

Статтею 8 Закону № 2939 передбачені
основні функції органу державного
фінансового контролю, а саме, орган
державного фінансового контролю: 1)
здійснює державний фінансовий
контроль та контроль за: виконанням
функцій з управління об'єктами
державної власності; цільовим
використанням коштів державного і
місцевих бюджетів; цільовим
використанням і своєчасним
поверненням кредитів (позик), одержаних
під державні (місцеві) гарантії;
складанням бюджетної звітності,
паспортів бюджетних програм та звітів
про їх виконання (у разі застосування
програмно-цільового методу у
бюджетному процесі), кошторисів та
інших документів, що застосовуються в
процесі виконання бюджету; станом
внутрішнього контролю та внутрішнього
аудиту у розпорядників бюджетних
коштів; усуненням виявлених недоліків
і порушень; 2) розробляє пропозиції щодо
усунення виявлених недоліків і
порушень та запобігання їм у
подальшому; 3) вживає в установленому
порядку заходів до усунення виявлених
під час здійснення державного
фінансового контролю порушень
законодавства та притягнення до
відповідальності винних осіб; 4)
здійснює інші повноваження, визначені
законами України та покладені на нього
Президентом України.

Згідно п.1 ст.10 Закону № 2939, органу
державного фінансового контролю
надається право перевіряти в ході
державного фінансового контролю
грошові та бухгалтерські документи,
звіти, кошториси й інші документи, що
підтверджують надходження і
витрачання коштів та матеріальних
цінностей, документи щодо проведення
процедур державних закупівель,
проводити перевірки фактичної
наявності цінностей (коштів, цінних
паперів, сировини, матеріалів, готової
продукції, устаткування тощо).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", фінансова
звітність - бухгалтерська звітність, що
містить інформацію про фінансове
становище, результати діяльності та
рух грошових коштів підприємства за
звітний період.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Відповідно до п.2 Порядку проведення
інспектування Держаною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 550 від
20.04.2006 р. (далі - Порядок № 550)
інспектування полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
об'єкта контролю і проводиться у формі
ревізії, яка повинна забезпечувати
виявлення фактів порушення
законодавства, встановлення винних у
їх допущенні посадових і матеріально
відповідальних осіб.

У відповідності до вимог ст.4 Закону №
2939, інспектування здійснюється органом
державного фінансового контролю у
формі ревізії та полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

За результатами перевірки складено Акт
планової ревізії окремих питань
фінансово-господарської діяльності №
07-23/40 від 16.08.2012 року.

Відповідно до п.7 ст.10 Закону № 2939,
органу державного фінансового
контролю надається право пред'являти
керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Пунктом 46 № 550, визначено, якщо вжитими
в період ревізії заходами не
забезпечено повне усунення виявлених
порушень, контролюючим органом у строк
не пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих дні
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Так, відповідачем на виконання
вищезазначених норм 28.09.2012 року
винесено вимогу № 07-14/1307 від 28.09.2012 року
про усунення виявлених порушень.

Пунктом 7 вищезазначеної вимоги
зазначено стягнути в порядку ст. 130-136
Кодексу законів про працю України,
завдану внаслідок зайвої виплати
заробітної плати з колишнього
головного бухгалтера ДП «Укрресурси»
ОСОБА_1 - 77496,64 грн.

З огляду на те, що ОСОБА_1 дізналась про
порушення свої прав лише 06.03.2014 року,
під час слухання цивільної справи №
755/11454/13-ц у Дніпровському районному
суді міста Києва, а тому на думку суду
позивачем не порушено строки звернення
до суду із цим позовом.

Як вбачається з матеріалів справи,
в ході проведення ревізії окремих
питань фінансово-господарської
діяльності "Укрекоресурси" та його
відокремлених структурних підрозділів
за 2011 рік та завершений звітний період
2012 року, встановлено що в порушення п. 1
ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 96-ХІУ,
протягом ревізійного періоду окремим
працівникам здійснювалося нарахування
та виплата премій у розмірах більших,
ніж це визначено відповідними наказами
директора ДП «Укрекоресурси» про
преміювання працівників за вказані
періоди, що призвело до зайвого
нарахування та виплати премій
працівникам на загальну суму 61 714,71 грн.
(у 2011 році на суму 60 427,21 грн., у 2012 році на
суму 1287,50 грн.) та, відповідно,
перерахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на загальну суму
22 785,08 грн. (у 2011 році на суму 22309,73 грн., у
2012 році на суму 475,35 грн.). Внаслідок
чого, об'єкту контролю - ДП
«Укрекоресурси» завдано матеріальної
шкоди (збитки) на загальну суму 844999,79
грн.

Зазначене порушення допущено
колишніми головними бухгалтерами
ОСОБА_3 на загальну суму 5 240,30 грн.
(серпень 2011 року) та ОСОБА_1 на загальну
суму 77 496,64 грн. (вересень, листопад,
грудень 2011 року).

Згідно пункту 2.13 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88, керівник підприємства,
установи забезпечує фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій, що були проведені, у
первинних документах та виконання
всіма підрозділами, службами і
працівниками правомірних вимог
головного бухгалтера щодо порядку
оформлення та подання для обліку
відомостей і документів.

Суд зазначає, що завданням
адміністративного суду є перевірка
правомірності (легальності) рішення,
дії чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень з огляду на чіткі критерії,
які зазначені у частині 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлені критерії, якими керується
адміністративний суд при перевірці
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень. Відповідність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень передбаченим
частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям перевіряється судом з
урахуванням закріпленого статтею 9
Кодексу адміністративного судочинства
України принципу законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуюче вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги є необґрунтованими,
безпідставними, та такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59,
69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111,112, 121, 122-143, 151-154,
158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

У задоволенні адміністративного
позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленими статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий Суддя
О.А. Соколова

Судді
Н.Г. Вєкуа

А.С. Мазур