Справа № 804/14717/13-а
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 червня 2014 рокусправа № 804/14717/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Божко Л.А.

суддів:
Лукманової О.М. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового
засідання: Сонник А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 04
грудня 2013 року по справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "РМ ВОСТОК" до
Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю "РМ Восток"
(далі - позивач) звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі -
відповідач) про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 17.07.2013
року.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 04
грудня 2013 року позов задоволено;
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м.Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
17.07.2013 року.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на не повне з'ясування
судом обставин справи, просив
постанову суду скасувати та прийняти
нову, якою відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду,
дослідивши матеріали справи, суд
апеляційної інстанції вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Посадовою особою відповідача
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку позивача щодо
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість по взаємовідносинам з
платниками податків ТОВ "Ривс" () за серпень 2011 року, ТОВ
"Віконні системи" () за
жовтень, листопад 2011 року.

За результатами перевірки складено акт
від 10.07.2013 року №21/224/32366508 (далі - акт
перевірки) (а.с.55-75)

Перевіркою встановлено порушення
позивачем: п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість за серпень 2011 року у
розмірі 41 667грн., за жовтень 2011 року у
розмірі 20 223грн., за листопад у розмірі 16
22грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено року податкове
повідомлення-рішення № від 17.07.2013
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість у розмірі 117 172,50 грн.
(а.с.9)

З матеріалів справи вбачається, що між
ТОВ "РМ Восток" (покупець) з ТОВ "Ривс"
(постачальник) укладено договір
поставки від 01.08.2011 року №35/08, згідно
якого постачальник зобов'язується
передати у власність покупцю товар в
асортименті, а покупець зобов'язується
прийняти товар та оплатити його на
умовах даного договору.

Між ТОВ "РМ Восток" (покупець) та ТОВ
"Віконні системи" (постачальник)
укладено договір поставки від 03.10.2011
року №40/10, умовами якого передбачено,
що постачальник зобов'язується
передати у власність покупцю товар в
асортименті, а покупець зобов'язується
прийняти товар та оплатити його на
умовах даного договору (а.с.28-29).

Також між ТОВ "РМ Восток" (покупець)
укладено договір поставки з ТОВ "Ривс"
(постачальник) від 01.08.2011 року №35/08,
умовами якого передбачено, що
постачальник зобов'язується передати у
власність покупцю товар в асортименті,
а покупець зобов'язується прийняти
товар та оплатити його на умовах даного
договору (а.с.30-31).

У підтвердження реальності виконання
умов вказаних договорів оформлено
(виписано) видаткові та податкові
накладні, довіреності на тримання.
Розрахунки між підприємствами
здійснювались в безготівковій формі,
що підтверджується платіжними
дорученнями, що підтверджено
матеріалами справи (а.с.32-48).

Акт перевірки не містить обставин про
встановлення будь-яких недоліків
вказаних первинних бухгалтерських
документів.

Частиною 2 ст. 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року
№996-XIV (далі - Закон №996) бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, що фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена також п.п.1.2 п.1,
п.п.2.1 п.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
року за № 168/704 (далі - Положення № 88) де
зазначено, що первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Таким чином, реальність здійснення
будь-яких господарських операцій має
бути підтверджена відповідними
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку.
Документи (у тому числі договори,
накладні, рахунки тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Отже, податкова накладна, заповнена
особою, що зареєстрована як платник
податку на додану вартість, без
порушень порядку її заповнення та
зареєстрована в Єдиному реєстрі
податкових накладних у встановлені
строки, дає право на включення
зазначених в ній сум податку на додану
вартість до складу податкового кредиту
покупця.

Щодо посилання відповідача в акті
перевірки позивача на акти перевірки
ДПІ у Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська від 21.12.2012 року
№7211/224/34914473 та від 21.12.2012 року
№7212/224/33972398.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду по
справі №804/1873/13-а від 28.03.2013 року, яка
залишена без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 09.07.2013 року,
визнано протиправними дії Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби щодо проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ривс", за
результатами якої був складений акт
від 21 грудня 2012 року №7211/224/34914473 (а.с.22-27).

Також постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
13.03.2013 року по справі №804/1261/13-а, яка
залишена без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 30.04.2013 року,
адміністративний позов ТОВ "ВИРОБНИЧА
КОМПАНІЯ "ВІКОННІ СИСТЕМИ" задоволено
частково, зокрема, визнано
протиправними дії Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби, які полягають у
проведенні перевірки ТОВ "ВИРОБНИЧА
КОМПАНІЯ "ВІКОННІ СИСТЕМИ", () в результаті яких було складено
акт про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
№7212/224/33972398 від 21.12.2012 року (а.с.10-21).

З урахуванням викладеного, висновки
зафіксовані в актах перевірок
контрагентів, не можуть бути підставою
для обмеження права позивача на
податковий кредит за умови реальності
господарської операції.

Щодо посилань податкового органу на
відсутність товарно-транспортних
накладних при поставці товарів.

Товарно-транспортна накладна (далі ТТН)
- єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для (п.1
14.Наказу Мінтрансу від 14.10.1997 р. №363 "Про
затвердження Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні" (далі Наказ №363)): списання
товарно-матеріальних цінностей
(здійснюється під час відвантаження
товарів на складі вантажовідправника);
обліку на шляху їх переміщення
(здійснюється перевізником під час
транспортування); оприбуткування,
складського, оперативного та
бухгалтерського обліку (здійснюється у
вантажоодержувача під час отримання
товару); для розрахунків за перевезення
вантажу та обліку виконаної роботи
(здійснюється між автопідприємством та
замовником перевезення).

Отже, ТТН не призначена для обліку
використання транспортованих товарів
у господарській діяльності
вантажоодержувача (покупця), а відтак
наявність (відсутність) ТТН не може
бути підставою для висновку про
відсутність зв'язку придбаних товарів
із господарською діяльністю покупця.

Вимоги щодо обов'язкового складання
ТТН під час перевезень автомобільним
транспортом встановлені Наказом №363,
але вказаний Наказ розповсюджується
лише на взаємовідносини, що виникають
між перевізниками та замовниками
перевезень (преамбула Наказу №363).

Відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірності
прийнятого ним рішення з урахуванням
всіх встановлених фактичних обставин
та вимог законодавства.

На підставі викладеного, суд
апеляційної інстанції, перевіривши в
межах апеляційної скарги рішення суду
першої інстанції, погоджуючись з його
висновками, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, постанову суду першої
інстанції - залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 04
грудня 2013 року - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 04
грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС України
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання чинності.

Головуючий:
Л.А. Божко

Суддя:
О.М. Лукманова

Суддя:
Т.С. Прокопчук