Справа № 818/1172/14
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 р.Справа № 818/1172/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: П'янової Я.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Конотопської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 10.06.2014р. по справі №
818/1172/14

за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1

до Конотопської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

30.04.2014 року позивачка, Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1, звернулася до суду
з позовом до Конотопської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області, в якому просила
скасувати податкові
повідомлення-рішення Конотопської
ОДПІ:

- № від 29.01.2014 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем єдиний податок з фізичних
осіб в розмірі 3493,25 грн.;

- № від 29.0 1.2014 року, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на доходи фізичних
осіб, що сплачується податковими
агентами, із доходів платника податку у
вигляді заробітної плати в розмірі 510,00
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями;

- № від 29.01.2014 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем адміністративні штрафи та
інші санкції в розмірі 510,00 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 10.06.14 року
по справі № 818/1172/14 зазначений позов
задоволено.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Конотопської ОДПІ № від 29.01.2014
року, № від 29.01.2014 року, №
від 29.01.2014 року.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що постанову винесено
з порушенням норм процесуального та
матеріального права.

Відповідно до ст. 197 КАС України дана
справа розглядається в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
посадовими особами Конотопської ОДПІ
буда проведена документальна
позапланова виїзна перевірка ФОП
ОСОБА_1 за період з 01.01.2010 року по 31.12.2012
року, за результатами якої складено акт
№ 113/17-1//81 від 14.03.2013 року.

Як зазначено в акті перевірки, дана
перевірка проводилася на виконання
Постанови прокурора Конотопської
міжрайонної прокуратури від 20.02.2013 року
на підставі підпункту 78.1.11. пункту 78.1.
статті 78; пункту 78.2. статті 78
Податкового Кодексу України;
відповідно до наказу начальника
Конотопської ОДПІ від 25.02.2013 року за №
160 та направлення від 26.02.2013 року за №
0171-80, виданого Конотопською ОДПІ.

За результатами перевірки ФОП ОСОБА_1
встановлено порушення:

- вимог пп..296.1.1 ст. 296, п.296.7 ст. 296
Податкового Кодексу України, Наказу
Міністерства фінансів України від
15.12.2011 року за № 1637 "Про затвердження
форм книги обліку доходів і книги
обліку доходів та витрат та порядків їх
ведення" в частині неведення в 1
кварталі 2012 року книги обліку доходів
та відображення не в повному обсязі
доходу, який був задекларований ФОП
ОСОБА_1 в податковій декларації
платника єдиного податку - фізичної
особи-підприємця за 2012 рік.

- вимог п.292.1 ст. 292 та пп.296.1.1 ст.296
Податкового Кодексу України, у
результаті заниження оподатковуваного
доходу за 2012 рік на загальну суму 69865,00
грн., що призвело до безпідставного
неутримання та неперерахування до
бюджету податкового зобов'язання з
єдиного податку III групи за 2012 рік в
сумі 3493,25 грн.

- вимог п. 176.2. ст. 176 Податкового Кодексу
України у результаті невідображення в
податкових розрахунках сум доходу,
нарахованого на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
(ф. № 1ДФ) за 2010-2012 рр. суми доходів, які
повинні бути нараховані та сплачені на
користь платників податків ФОП ОСОБА_2
та ФОП ОСОБА_3 за оренду нежитлових
приміщень.

На підставі акту перевірки від 14.03.2013
року за №113/17-1//81/3 прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № від 29.01.2014 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем єдиний податок з фізичних
осіб в розмірі 3493,25 грн.

- № від 29.01.2014 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на доходи фізичних
осіб, що сплачується податковими
агентами, із доходів платника податку у
вигляді заробітної плати в розмірі 510,00
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

- № від 29.01.2014 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем адміністративні штрафи та
інші санкції в розмірі 510,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеними
рішеннями ФОП ОСОБА_1 оскаржила їх до
Головного управління Міндоходів у
Сумській області.

Рішенням від 21.03.2014 року за №
4470/м/18-28-10-03-04-29/33ск ГУ Міндоходів у
Сумській області залишило скаргу без
задоволення.

Рішення ГУ Міндоходів у Сумській
області було оскаржено до Міністерства
доходів і зборів України, але Рішенням
про результати розгляду повторної
скарги №2276/М/99-99-10-01-03-14 від 14.04.2014 року
відмовило у її задоволенні.

Не погодившись із вищезазначеними
рішеннями відповідача, позивачка для
захисту своїх прав звернулася до суду з
адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що оскаржені податкові
повідомлення-рішення не відповідають
вимогам чинного законодавства, вимогам
п. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, у зв'язку з чим
вони підлягають визнанню
протиправними та скасуванню.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов висновку про необхідність
захисту прав позивача, визнання
протиправними та скасування
податкових повідомленнь-рішень
Конотопської ОДПІ № від 29.01.2014
року, № від 29.01.2014 року, № від
29.01.2014 року.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП
ОСОБА_1 здійснювала ведення обліку
доходів за 1 квартал 2012 року в книзі
доходів та витрат, форма якої
відповідно наведеного вище Наказу № 1637
була дійсна до 01.01.2012 року.

Правові засади застосування спрощеної
систему оподаткування, обліку а також
справляння єдиного податку з 01.01.2012
року встановлені розділом XIV
"Спеціальні податкові режими" в статтях
№ 291 - № 300 Глави "Спрощена система
оподаткування, обліку та звітності"
Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 296.1.1 ст.296 Податкового
Кодексу України платники єдиного
податку першої і другої груп та
платники єдиного податку третьої та
п'ятої групи, які не є платниками
податку на додану вартість, ведуть
книгу обліку доходів шляхом щоденного,
за підсумками робочого дня,
відображення отриманих доходів.

Форма книги обліку доходів, порядок її
ведення затверджуються центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
фінансової політики.

Форма книги обліку доходів затверджена
Наказом Міністерства фінансів України
від 15.12.2011 року за № 1637 "Про
затвердження форм книги обліку доходів
і книги обліку доходів та витрат та
порядків їх ведення" та зареєстрована в
Міністерстві юстиції України 27.11.2011
року за № 1534/20272.

Разом з тим, згідно пункту 4 Наказу № 1637
він набирає чинності з дня його
офіційного опублікування, але не
раніше 01.01.2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
книга обліку доходів та витрат, форма
якої відповідно наведеного вище Наказу
№1637 була дійсна до 01.01.2012 року та яку
вела позивачка в першому кварталі 2012
року була анульована посадовими особам
податкового органу 03.04.2012 року, а книга
нового зразку видана 03.04.2012 року.

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи, зволікання у реєстрації книги
відбулось з вини саме посадових осіб
податкового органу, що не було
спростовано відповідачем під час
розгляду справи в суді першої
інстанції.

Відтак, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
відсутня вина позивача щодо порушення
п.296.1 ст.296 Податкового кодексу України
та Наказу Міністерства фінансів
України від 15.12.2011 року за № 1637, отже
штрафні санкції згідно податкового
повідомлення-рішення від 29.01.2014 року №
застосовані необґрунтовано.

Щодо встановлення в акті перевірки
заниження загальної суми доходу за 2012
рік, відображеної у податковій
декларації платника єдиного податку -
фізичної особи-підприємця в сумі 69865,00
грн. в результаті не включення до
загальної суми доходу власних
заощаджень, якими поповнювався
банківський рахунок підприємця,
колегія суддів зазначає наступне.

В ході проведення перевірки було
встановлено, що загальна сума доходу
позивачки за 2012 рік складає 617576,42 грн. З
них, за даними книги обліку доходів і
витрат отримано готівкою 277872, 24 грн., на
розрахунковий рахунок - 339704,18 грн.

При цьому на переконання посадових
осіб податкового органу, ФОП ОСОБА_1 не
в повному обсязі відобразила в
деклараціях платника єдиного податку
ФОП за 2012 рік суму фактично отриманих
коштів, оскільки не включила до суми
отриманих доходів суми коштів, які
надійшли на її розрахунковий рахунок у
вигляді її власних заощаджень та
повернення позикових коштів.

Так, в результаті перевірки посадовими
особами податкового органу сформовано
висновок, що позивачкою не
задекларовано 69865,00 грн., що надійшли на
її розрахунковий рахунок в наступних
періодах:

- січень 2012 року - 28865,00 грн.;

- квітень 2012 року - 8000 грн.;

- червень 2012 року - 5000 грн.;

- серпень 2012 року - 3200 грн.;

- вересень 2012 року - 3300 грн.;

- жовтень 2012 року - 2000 грн.;

- листопад 2012 року - 19500 грн.

Виходячи із вищевикладеного, колегія
суддів зазначає, що такі висновки
посадових осіб податкового органу є
необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 292.1. ст. 292 ПК
України, доходом платника єдиного
податку є, зокрема, для фізичної особи -
підприємця - дохід, отриманий протягом
податкового (звітного) періоду в
грошовій формі (готівковій та/або
безготівковій); матеріальній або
нематеріальній формі, визначеній
пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до
доходу не включаються отримані такою
фізичною особою пасивні доходи у
вигляді процентів, дивідендів, роялті,
страхові виплати і відшкодування, а
також доходи, отримані від продажу
рухомого та нерухомого майна, яке
належить на праві власності фізичній
особі та використовується в її
господарській діяльності.

Підпунктом 14.1.56. п. 14.1 ст. 14 ПК України
передбачено, доходи - загальна сума
доходу платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі у виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Відповідно до п.4 Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 3 "Звіт про
фінансові результати", затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 31.03.1999 р. за №87, який діяв у
перевіряємий період, доходами є
збільшення економічних вигод у вигляді
надходження активів або зменшення
зобов'язань, які призводять до
зростання власного капіталу (крім
зростання капіталу за рахунок внесків
власників).

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з аналізу первинних документів,
зокрема банківських виписок та
товарних чеків встановлено, що
розбіжність між сумою доходу
отриманого на розрахунковий рахунок за
даними книги обліку доходів і витрат та
даними банківських виписок виникла у
зв'язку із здійсненням позивачкою
поповнення розрахункового рахунку
власними коштами. Проведення таких
операцій підтверджується виписками по
рахункам в банківській установі.

Колегія суддів зазначає, що поповнення
власними грошовими коштами
розрахункового рахунку в установі
банку не може розцінюватись як дохід
праника податку ФОП, за умови, що сума
такого поповнення не перевищує суми
коштів отриманих підприємцем в ході
здійснення підприємницької діяльності
в готівковій формі. Зміна активів ФОП з
готівкової форми в безготівкову не
змінює загального фінансового
результату діяльності підприємця.

Відповідно до пп.7.1.5 ст.7 Закону України
"Про платіжні системи" зарахування
коштів на рахунок клієнта здійснюється
як шляхом внесення їх у готівковій
формі, так і шляхом переказу коштів у
безготівковій формі з інших рахунків.
Отже, чинне законодавство передбачає
можливість внесення власних коштів на
власний рахунок власником цього
рахунку.

З огляду на викладені обставини,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
необґрунтованість тверджень посадових
осіб податкового органу про заниження
ФОП ОСОБА_1 податкового зобов'язання з
єдиного податку ІІІ групи за 2012 рік в
сумі 3493,25 (69865,00 грн. * 5%) в результаті
порушення вимог п. 292.1 ст. 292 та п.п. 296.1.1.
ст.296 ПК України.

Щодо порушення ФОП ОСОБА_1 п. 176.2 ст.176
Податкового кодексу України внаслідок
не включення суми доходів, нарахованих
на користь платника податків до
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого на користь платників
податку і сум утриманого з них податку,
таких як ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2,
колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до п.297.3 ст.297
Податкового кодексу України, платник
єдиного податку виконує передбачені
цим Кодексом функції податкового
агента у разі нарахування (виплати,
надання) оподатковуваних податком на
доходи фізичних осіб доходів на
користь фізичної особи, яка перебуває з
ним у трудових або цивільно-правових
відносинах.

Як вбачається з викладеного вище,
платник єдиного податку виконує
функції податкового агента у разі
нарахування доходів лише на користь
фізичної особи. Натомість в даному
випадку йдеться про правовідносини
позивачки з фізичними
особами-підприємцями, які самостійно
сплачують податки за результатами
своєї господарської діяльності.

Окрім того, згідно п. 14.1.180 ст.14
Податкового кодексу України
податковий агент щодо податку на
доходи фізичних осіб - юридична особа
(її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ), самозайнята
особа, представництво нерезидента -
юридичної особи, інвестор (оператор) за
угодою про розподіл продукції, які
незалежно від організаційно-правового
статусу та способу оподаткування
іншими податками та/або форми
нарахування (виплати, надання) доходу (у
грошовій або негрошовій формі)
зобов'язані нараховувати, утримувати
та сплачувати податок, передбачений
розділом IV цього Кодексу, до бюджету
від імені та за рахунок фізичної особи
з доходів, що виплачуються такій особі,
вести податковий облік, подавати
податкову звітність контролюючим
органам та нести відповідальність за
порушення його норм в порядку,
передбаченому статтею 18 та розділом IV
цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 ЦК України,
фізична особа здійснює своє право на
підприємницьку діяльність за умови її
державної реєстрації в порядку,
встановленому законом.

Тобто законодавством чітко
встановлюється різниця між фізичною
особою та фізичною особою -
підприємцем, а критерієм відмінності є
державна реєстрація в якості суб'єкта
підприємницької діяльності.

Отже, фізична особа-підприємець (в
даному випадку позивач) не може бути
податковим агентом по відношенню до
фізичної особи-підприємця, яка
самостійно сплачує податкові
зобов'язання .

Таким чином колегія суддів зазначає, що
висновки посадових осіб податкового
органу про порушення позивачкою
положень п. 176.2 ст. 176 ПК України
внаслідок не включення до податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого на
користь платників податку і сум
утриманого з них податку (ф. № 1- ДФ) за
2010 - 2012 рік сум доходів виплачених ФОП
ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 є
необґрунтованими.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Сумського окружного адміністративного
суду від 10.06.14 року по справі № 818/1172/14
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог апелянта - відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Конотопської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Сумській області залишити
без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 10.06.2014р.
по справі № 818/1172/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Зеленський В.В.Судді
П’янова Я.В. Чалий І.С.