Справа № 820/1716/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" липня 2014 р. м. Київ
К/800/45222/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.,

Весельської Т.Ф.,

Рецебуринського Ю.Й.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу Голови
Державної архівної служби України
Гінзбург Ольги Петрівни на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 30 травня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 13 серпня 2013 року у справі за позовом
директора Державного департаменту
страхового фонду документації ОСОБА_5
до Голови Державної архівної служби
України Гінзбург Ольги Петрівни про
оскарження дисциплінарного стягнення,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2013 року директор Державного
департаменту страхового фонду
документації ОСОБА_5 звернувся до суду
з позовом до Голови Державної архівної
служби України Гінзбург Ольги Петрівни
про скасування наказу Голови Державної
архівної служби України Гінзбург Ольги
Петрівни №5-В від 11.02.2013р. «Про
оголошення догани ОСОБА_5».

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 30 травня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13 серпня 2013
року, позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів, Голова Державної архівної
служби України Гінзбург Ольга Петрівна
звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального і процесуального
права, просила рішення судів скасувати
та прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_5 наказом
Державної архівної служби України №23-К
від 20.07.2011р. був призначений директором
Державного департаменту страхового
фонду документації Державної архівної
служби України, а наказом Державної
архівної служби України №167-К від
26.12.2011р. відповідно розпорядження КМУ
№804-р від 29.08.2011р. «Про внесення змін до
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 29.06.2011р. №607-р «Про
звільнення ОСОБА_5 з посади голови
Державного департаменту страхового
фонду документації» позивача з 26.07.2011р.
призначено на посаду директора
Державного департаменту страхового
фонду документації Державної архівної
служби України за переведенням з
Державного департаменту страхового
фонду документації Міністерства
України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи,
зі збереженням третього рангу
державного службовця.

Наказом голови Державної архівної
служби Гінзбург О.П. №5-В від 11.02.2013р.
«Про оголошення догани ОСОБА_5»
позивачу оголошено догану.

Вказаний наказ, як зазначено в
останньому, був виданий у зв'язку з
відмовою позивача ставити свій підпис
про ознайомлення зі змістом наказу
Укрдержархіву №162 від 31.10.2012р. «Про
скасування наказу Укрдержархіву №134
від 01.08.2012р. «Про призначення головного
технолога в системі страхового фонду
документації» та його виконання, не
вжиттям дієвих заходів контролю за
здійсненням робіт з реконструкції та
ремонтів регіональних центрів СФД
(зокрема, протягом 2010 - 2011 років -
Північного РЦ СФД, протягом 2009 - 2011
років - Південно-західного РЦ СФД),
невиконанням останнім вимог
Укрдержархіву щодо надання звітних
матеріалів за 2012р., що призводить до
затримки у підготовці узагальнених
звітів, відмову від виконання
доручення Голови Укрдержархіву
завізувати наказ Укрдержархіву №162 від
31.10.2012р.; недостатнім контролем за
проведенням робіт з реконструкції
приміщень регіональних центрів СФД.

Задовольняючи позов й скасовуючи
спірний наказ, суди виходили з того, що
обставини невиконання та неналежного
виконання позивачем своїх посадових
обов'язків, зазначені в наказі як
підстава для притягнення його до
дисциплінарної відповідальності, не
конкретизовані й не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи;
крім того, відповідачем було порушено
порядок притягнення до дисциплінарної
відповідальності, зокрема, не було
відібрано від позивача письмових
пояснень.

Загальні засади діяльності, а також
статус державних службовців, які
працюють в державних органах та їх
апараті визначено в Законі України "Про
державну службу" від 16 грудня 1993 року
№3723-XII.

Так, згідно зі статтею 14 вказаного
Закону за невиконання чи неналежне
виконання службових обов'язків,
перевищення своїх повноважень,
порушення обмежень, пов'язаних з
проходженням державної служби, а також
за вчинок, який порочить його як
державного службовця або дискредитує
державний орган, в якому він працює, до
державного службовця застосовуються
дисциплінарні стягнення, передбачені
чинним законодавством про працю
України, а також можуть
застосовуватися такі заходи
дисциплінарного впливу як
попередження про неповну службову
відповідність й затримка до одного
року у присвоєнні чергового рангу або у
призначенні на вищу посаду.

Отже, підставою для притягнення
працівника до дисциплінарної
відповідальності є неналежне
виконання ним службових обов'язків,
порушення трудової дисципліни й для
притягнення працівника до
дисциплінарної відповідальності
достатньо, щоб був зафіксований сам
факт порушення, а вид дисциплінарного
стягнення визначається особою, яка
вирішує питання про його накладення.

Відповідно до статті 147 КЗпП України за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
догана; звільнення.

За правилами статті 147-1 КЗпП України
дисциплінарні стягнення
застосовуються органом, якому надано
право прийняття на роботу (обрання,
затвердження і призначення на посаду)
даного працівника.

Згідно зі статтею148 КЗпП України
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці;
дисциплінарне стягнення не може бути
накладене пізніше шести місяців з дня
вчинення проступку.

Статтею 149 КЗпП України встановлено, що
до застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення; за кожне порушення
трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення; при обранні виду стягнення
власник або уповноважений ним орган
повинен враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника; стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

Таким чином, при наданні оцінки
правомірності порядку накладання на
позивача дисциплінарного стягнення та
законності обставин його накладення,
слід виходити із загальних правил
притягнення працівника до
дисциплінарної відповідальності,
передбачених Кодексом законів про
працю України, з урахуванням
особливостей, встановлених Законом
України "Про державну службу".

З урахуванням вищенаведених вимог
законодавства, наказ про притягнення
до дисциплінарної відповідальності
повинен містити чітке формулювання
суті та обставин допущеного
працівником проступку, підстави
прийняття рішення про притягнення до
відповідальності, час вчинення та час
виявлення самого проступку та
обґрунтування обрання певного виду
стягнення, з урахуванням передбачених
законодавством обставин.

Проте, в тексті оскаржуваного наказу
чітко не зазначено, за які саме
порушення (з врахуванням визначених
посадових обов'язків тощо) позивача
притягнуто до відповідальності, він
містить лише посилання, викладені в
узагальнених формулюваннях (без
вказівки на конкретні обставини), щодо
недоліків в роботі, що виключає,
зокрема, можливість визначення
вчинення проступку як такого та в часі
й можливість перевірити дотримання
відповідачем процедури, строків та
підстав застосування дисциплінарного
стягнення та мотивів, за яких його було
обрано.

Крім того, відповідачем порушено і сам
порядок притягнення до дисциплінарної
відповідальності, зокрема, не
відібрано від позивача письмових
пояснень.

Враховуючи викладене, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли
правильного висновку про відсутність
законних підстав для притягнення
позивача до дисциплінарної
відповідальності, а отже й про
обґрунтованість позовних вимог.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору, а тому
підстав для скасування судових рішень
колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Голови Державної
архівної служби України Гінзбург Ольги
Петрівни залишити без задоволення, а
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 30 травня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 13 серпня 2013 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Весельська Т.Ф.

Рецебуринський Ю.Й.