Справа № 751/1913/14
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 751/1913/14
інстанції: Гордійко Ю.Г.
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

29 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді
Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева
Є.І.

Чаку Є.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Головного управління юстиції в
Чернігівській області на постанову
Новозаводського районного суду
Чернігівської області від 03 квітня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Чернігівській
області про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Новозаводського районного
суду Чернігівської області від 03
квітня 2014 року адміністративний позов
ОСОБА_3 до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Чернігівській
області про зобов'язання вчинити дії -
задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою в якій просить суд скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нову, якою відмовити в
задоволенні адміністративного позову.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, Новозаводським районним
судом м. Чернігова винесено рішення від
10 березня 2010 року про стягнення з
Управління праці та соціального
захисту населення Новозаводської
районної у м. Чернігові ради на користь
ОСОБА_3 недоплачені кошти на
оздоровлення за 2009 рік відповідно до ч.
4 статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

17 травня 2010 року Головним управлінням
юстиції в Чернігівській області на
підставі даного рішення було відкрито
виконавче провадження.

30 грудня 2011 відповідачем винесено
постанову про повернення виконавчого
документу на підставі статті 47 Закону
України «Про виконавче провадження».

В грудні 2012 року відкрито виконавче
провадження по даній справі.

27 березня 2013 року прийнято рішення про
повернення виконавчого документа на
підставі п.2 ч.1 статті 47, статті 50 ЗУ
«Про виконавче провадження».

28 січня 2014 року позивачу відмовлено у
відкритті виконавчого провадження.

Не погоджуючись з вказаними рішенням
відповідача позивач оскаржив його в
судовому порядку.

Відповідно до вимог статті 1 Закону
України «Про виконавче провадження» -
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 цього Закону
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, а примусове виконання рішень
здійснюють державні виконавці,
визначені Законом «Про державну
виконавчу службу».

Відповідно до ч. 1, 2 статті 17 Закону
України «Про виконавче провадження» -
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.
Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою серед інших такі виконавчі
документи як виконавчі листи, що
видаються судами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 19 Закону
України «Про виконавче провадження» -
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 статті 25 вказаного
Закону - державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

ОСОБА_3 10 лютого 2014 року повторно
звернувся до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області з заявою про прийняття
виконавчого листа № 2-а-453/10 від 04
березня 2010 року, виданого 17 травня 2010
року, до провадження.

Постановою про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 12 лютого
2014 року старшим державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області Курилець В.І.,
відмовлено у прийнятті до провадження
вказаного виконавчого листа на
підставі ч. 2 статті 3 Закону України
«Про виконавче провадження».

Згідно ч. 2 статті 3 Закону України «Про
виконавче провадження» рішення про
стягнення коштів з державних органів,
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ виконуються
органами, що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Згідно статті 3 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» виконання рішень суду
про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган, здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів. Стягувач за рішенням
суду про стягнення коштів з державного
органу звертається до центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, у строки, встановлені
Законом України «Про виконавче
провадження», із заявою про виконання
рішення суду.

Однак, відповідно до абз. 1 п. 3 розділу
ІІ Прикінцеві та перехідні положення
ЗУ «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» виконавчі
документи за рішеннями суду про
стягнення коштів або рішення суду, що
набрали законної сили, боржниками за
якими є визначені частиною першою
статті 2 цього Закону суб'єкти, які
видані або ухвалені до набрання
чинності цим Законом, подаються до
органу державної виконавчої служби
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим пунктом. Якщо рішення суду
про стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення.

З наведеного вбачається, що позивач мав
право надати виконавчі документи,
боржником за якими є орган державної
влади, до органу державної виконавчої
служби, якщо вони видані до набрання
чинності зазначеним Законом.

З огляду на викладене колегія суддів
прийшла до висновку, що позивач мав
звернутися саме до ДВС, а не до органів,
що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
оскільки виконавчий лист був виданий
позивачу 17 травня 2010 року, а ЗУ «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» набрав чинності з 01
січня 2013 року.

Як наслідок, колегія суддів приходить
до висновку про неправомірність
постанови старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у
Чернігівській області Курилець В.І. від
12 лютого 2014 року, якою позивачу
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження.

Таким чином обґрунтованим є висновок
суду першої інстанції про задоволення
даного адміністративного позову.

Отже суд першої інстанції при
винесенні постанови було дотримано
всіх вимог законодавства, а тому
відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України -
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного
управління юстиції в Чернігівській
області - залишити без задоволення.

Постанову Новозаводського районного
суду Чернігівської області від 03
квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 КАС України та
може бути оскаржена безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції в порядку і строки,
встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Файдюк В.В.

Судді:
Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.