Справа № 2а-6086/11/1470
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2014 року м.
Київ К/800/34697/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 03.10.2011 року
та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23.04.2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Вознесенської районної державної
адміністрації Миколаївської області,
треті особи: ТОВ "Вознесенська
протиерозійна станція", прокурор
Миколаївської області, про визнання
протиправними висновків Комісії з
врегулювання земельних відносин про
відмову наданні їй в оренду земельної
ділянки та зобов'язання відповідача
надати в оренду земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась до
адміністративного суду з позовом до
Вознесенської районної державної
адміністрації Миколаївської області
про визнання протиправними висновків
Комісії з врегулювання земельних
відносин про відмову наданні їй в
оренду земельної ділянки, а також
зобов'язання відповідача надати їй в
оренду земельну ділянку.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 03.10.2011 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 23.04.2013 року, у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовими рішеннями
першої та апеляційної інстанції у
справі, ОСОБА_3 подала до Вищого
адміністративного суду України
касаційну скаргу у якій, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанції та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з 1978 року Вознесенській
міжколхозній протиерозійній станції
надано у безстрокове, безплатне
користування для будівництва
виробничої бази 3,7 га землі в межах
Таборівської сільради.

На зазначеній земельній ділянці
Вознесенською міжколхозною
протиерозійною станцією в подальшому
було побудовано дві адміністративні
будівлі, будівля котельної, огорожа,
пожежні водойми, механізовані
майстерні, незавершене будівництво
опорної стіни, незавершене будівництво
майданчика №1, незавершене будівництво
майданчика №2.

В подальшому Вознесенська міжколхозна
протиерозійна станція була
реорганізована в ТОВ «Вознесенська
протиерозійна станція», яка стала її
правонаступником.

В 2006 році на підставі рішень
господарського суду про визнання права
власності ПП «Імпреза» набуло право
власності на нерухоме майно, яке
належало ТОВ «Вознесенська
протиерозійна станція».

16.12.2008 року ПП «Імпреза» продало
зазначені об'єкти нерухомості ОСОБА_3

В 2009 році Вищим господарським судом всі
судові рішення, ухвалені на користь ПП
«Імпреза» були скасовані, а
провадження по справам під час нового
розгляду або припинено або позовну
заяву залишено без розгляду.

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду від 20.12.2009 року
задоволено позов ТОВ «Вознесенська
протиерозійна станція» до ОСОБА_3 про
витребування з її незаконного
володіння спірних об'єктів
нерухомості, розташованих за адресою
АДРЕСА_1.

Ухвалою колегії суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області від 15.03.11
зазначене рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

23.02.2010 року ОСОБА_3 була подана заява до
Вознесенської райдержадміністрації
щодо надання їй в оренду з правом
викупу земельної ділянки, яка
знаходиться під об'єктами нерухомості,
розташованої за адресою АДРЕСА_1.

На засіданні комісії з врегулювання
земельних відносин Вознесенської
райдержадміністрації від 06.08.2010 року
вирішено рекомендувати голові
райдержадміністрації відмовити ОСОБА_3
у наданні земельної ділянки в оренду,
оскільки вона досі рахується за ТОВ
«Вознесенська протиерозійна станція».

Звертаючись із позовом, ОСОБА_3
зазначила, що вона має право на оренду
земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1
на підставі того, що на цій ділянці
розміщені належні їй об'єкти
нерухомості.

Відповідно до частини 1 статті 124
Земельного кодексу України передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки.

Отже, у даному випадку, висновок
комісії з врегулювання земельних
відносин Вознесенської
райдержадміністрації від 06.08.2010 року не
є правовим документом, який
безпосередньо встановлює права чи
обов'язки та, відповідно, не є актом
індивідуальної дії у розумінні частини
першої статті 17 КАС України. Зазначений
висновок має рекомендаційний характер.

Висновок комісії з врегулювання
земельних відносин Вознесенської
райдержадміністрації від 06.08.2010 року не
є рішенням суб'єкта владних
повноважень у розумінні статті 17 КАС,
самі по собі не зумовлює виникнення
будь-яких прав і обов'язків для осіб.
Вказаний висновок та додаток до нього є
документом, з урахуванням якого
приймається відповідне рішення
райдержадміністрації, а тому оцінка
висновку може бути надана судом при
вирішенні спору щодо оскарження
рішення, прийнятого на підставі такого
висновку.

Отже, твердження позивача про
порушення його прав висновком комісії
з врегулювання земельних відносин
Вознесенської райдержадміністрації
від 06.08.2010 року є необґрунтованим, тому
вимога про його скасування не може бути
задоволена.

Стосовно позовної вимоги про
зобов'язання відповідача надати в
оренду земельну ділянку колегія суддів
також погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про відсутність
підстав для її задоволення, оскільки
рішення про відмову у наданні
земельної ділянки в оренду
відповідачем не приймалось.

З огляду на зазначене колегія суддів
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли правильного висновку
про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки рішення судів
першої та апеляційної інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновків судів не спростовують,
підстави для призначення справи до
розгляду в судовому засіданні
відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що при розгляді
справи судами допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
порушення норм процесуального права,
які передбачені ст.ст. 225 - 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
як підстави для зміни, скасування
судового рішення, залишення позовної
заяви без розгляду або закриття
провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити,
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 03.10.2011 року
та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23.04.2013 року
у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: