Справа № 2а-1/11 (2а-188/11)
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2014 року м.
Київ К/800/36558/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Бережанського районного
суду Тернопільської області від 04.02.2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 16.05.2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Бережанської міської ради,
треті особи: Управління Держкомзему в
Бережанському районі Тернопільської
області, ОСОБА_3, про скасування рішення
№ 972 від 27.01.2010 року та за позовом ОСОБА_3
до Бережанської міської ради, треті
особи: Управління Держкомзему в
Бережанському районі Тернопільської
області, ОСОБА_4, про скасування рішень
сесії Бережанської міської ради № 503
від 22.02.2008 року, № 1004 від 18.03.2010 року, №
1172 від 29.10.2010 року, рішень виконавчого
комітету Бережанської міської ради №
2047 від 18.10.2010 року та № 2082 від 28.10.2010
року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
Бережанської міської ради про
скасування рішення Бережанської
міської ради за № 972 від 27.01.2010 року.

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про
скасування рішень Бережанської
міської ради за № 503 від 22.02.2008 року, №
1004 від 18.03.2010 року, № 1172 від 29.10.2010 року,
рішень виконавчого комітету
Бережанської міської ради № 2047 від
18.10.2010 року та № 2082 від 28.10.2010 року.

Ухвалою Бережанського районного суду
Тернопільської області від 27.01.2011 року
зазначені позови об'єднано в одне
провадження.

Постановою Бережанського районного
суду Тернопільської області від 04.02.2011
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16.05.2013 року,
у задоволенні позовних вимог позивачам
відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями
першої та апеляційної інстанції у
справі в частині відмови у задоволенні
її позовних вимог, ОСОБА_3 подала до
Вищого адміністративного суду України
касаційну скаргу у якій, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанції та прийняти нове
рішення, яким її позов задовольнити.

Відповідно до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 є співвласниками
будинковолодіння АДРЕСА_1.

Бережанська міська рада на підставі
заяви ОСОБА_3 прийняла рішення від
27.01.2010 року № 972, яким за
будинковолодінням АДРЕСА_1 закріпила
земельну ділянку площею 748,66 кв.м.
Співвласникам будинку рекомендовано
вирішити питання встановлення правил
користування даною земельною ділянкою
на підставі взаємного погодження або у
судовому порядку.

Рішенням Бережанської міської ради №
503 від 22.02.2008 року надано ОСОБА_4 дозвіл
на розробку в одну стадію проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для будівництва
господарського будинку з гаражем в
АДРЕСА_1 із земель запасу житлової та
громадської забудови не наданих у
власність чи користування.

Рішенням Бережанської міської ради №
1004 від 18.03.2010 року внесено зміни в
рішення Бережанської міської ради № 503
від 22.02.2008 року, відповідно до яких
вирішено надати ОСОБА_4 дозвіл на
розробку в одну стадію проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для будівництва
гаражу в АДРЕСА_1 із земель запасу
житлової та громадської забудови не
наданих у власність чи користування.

Рішенням виконавчого комітету
Бережанської міської ради № 2047 від
18.10.2010 року надано дозвіл на розробку
містобудівного обґрунтування ОСОБА_4 з
метою будівництва гаража по АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету
Бережанської міської ради № 2082 від
28.10.2010 року затверджено ОСОБА_4
містобудівне обґрунтування щодо
відведення земельної ділянки для
будівництва гаража по АДРЕСА_1.

Рішенням Бережанської міської ради №
1172 від 29.10.2010 року затверджено проект
землеустрою щодо відведення у
власність ОСОБА_4 земельної ділянки
площею 94 кв.м. для будівництва та
обслуговування індивідуального
автогаражу АДРЕСА_1 із земель міста не
наданих у власність чи користування.
Передано зазначену земельну ділянку у
власність ОСОБА_4

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про
скасування рішень Бережанської
міської ради за № 503 від 22.02.2008 року, №
1004 від 18.03.2010 року, № 1172 від 29.10.2010 року,
рішень виконавчого комітету
Бережанської міської ради № 2047 від
18.10.2010 року та № 2082 від 28.10.2010 року,
оскільки вважає, що вказані рішення
прийняті з порушенням, зокрема, статті
42 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 42 Земельного
кодексу України земельні ділянки, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території
державної або комунальної власності,
надаються в постійне користування
підприємствам, установам і
організаціям, які здійснюють
управління цими будинками. У разі
приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників. Порядок
використання земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначається співвласниками.

ОСОБА_3 вважає, що оскарженими нею
рішеннями порушено зазначену норму у
зв'язку з тим, що частину (площею 94 кв.м.)
земельної ділянки, яка закріплена за
будинковолодінням АДРЕСА_1 (площею 748,66
кв.м.) надано у власність ОСОБА_4 без
врахування того факту, що порядок
використання земельної ділянки має
визначатись співвласниками.

Як встановлено, на момент прийняття
оскаржених ОСОБА_3 рішень право
власності на земельну ділянку площею
748,66 кв.м. визначено ще не було. Вказану
земельну ділянку було лише закріплено
за будинковолодінням АДРЕСА_1 згідно з
рішенням Бережанської міської ради від
27.01.2010 року № 972.

До того ж, оскаржені рішення щодо
відведення у власність ОСОБА_4
земельної ділянки площею 94 кв.м. для
будівництва та обслуговування
індивідуального автогаражу приймались
при наявності письмової згоди ОСОБА_3
на будівництво ОСОБА_4 гаражу.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
порушення статті 42 Земельного кодексу
України при прийнятті оскаржених
рішень.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до пункту «б» частини 1
статті 12 Земельного кодексу України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Згідно з частинами 6 - 9 статті 118
Земельного кодексу України (у редакції,
чинній на час прийняття оскаржених
рішень) громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада
розглядає клопотання у місячний строк
і дає дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян особами, які
мають відповідні дозволи (ліцензії) на
виконання цих видів робіт, у строки, що
обумовлюються угодою сторін.

Розроблений проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
подається Комісії з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою (далі - Комісія).

Комісія протягом трьох тижнів з дня
одержання проекту надає відповідному
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування свій
висновок щодо погодження проекту або
відмови у його погодженні. У разі
відмови у погодженні проект
повертається заявнику у зазначений у
цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту
може бути лише невідповідність його
положень вимогам законів та прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів.

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
двотижневий строк з дня отримання
погодженого проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки (а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

Пунктом «д» частини 1 статті 121
Земельного кодексу України
передбачено, що громадяни України
мають право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності для
будівництва індивідуальних гаражів в
розмірах не більше 0,01 гектара.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону
України від 21.05.1997 року № 280/97-ВР «Про
місцеве самоврядування в Україні» рада
в межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.

Обставини, які були встановлені у цій
справі свідчать, що оскаржені рішення
стосувались відведення у власність
ОСОБА_4 земельної ділянки площею 94 кв.м.
для будівництва та обслуговування
індивідуального гаражу із земель міста
не наданих у власність чи користування.

Отже, зазначені рішення були прийняті
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З огляду на зазначене колегія суддів
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли правильного висновку
про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки рішення судів
першої та апеляційної інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновків судів не спростовують,
підстави для призначення справи до
розгляду в судовому засіданні
відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що при розгляді
справи судами допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
порушення норм процесуального права,
які передбачені ст.ст. 225 - 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
як підстави для зміни, скасування
судового рішення, залишення позовної
заяви без розгляду або закриття
провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити,
постанову Бережанського районного
суду Тернопільської області від 04.02.2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 16.05.2013 року у цій справі залишити
без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: