Справа № 872/16730/13
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2014 року

справа № 804/9578/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого судді: Коршуна А.О. (доповідач)

суддів: Панченко О.М. Чередниченко В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Чепурко А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Дніпропетровської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду

від 12.09.2013р. у справі №804/9578/13-а

за позовом:

Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Інвест»

до:

про:

Дніпропетровської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

12.07.2013р. Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Інвест» (далі – ТОВ «АТБ-Інвест») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби (далі – Дніпропетровська МДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення /а.с. 2-7/.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2013р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження в адміністративній справі №804/9578/13-а та справу призначено до судового розгляду / а.с. 1 /.

Дніпропетровська об’єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, яка є правонаступником відповідача у даній адміністративній справі, не погодившись з постановою суду першої інстанції від 12.09.2013р., подала апеляційну скаргу / а.с. 61-66/, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було з’ясовано усі обставини справи, які мають значення для її вирішення та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до постановлення ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просила суд скасувати постанову суду першої інстанції від 12.09.2013р. та постановити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні заявлених ним позовних вимог.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2013р. у справі №804/9578/13-а здійснено процесуальне правонаступництво та замінено відповідача - Дніпропетровську міжрайонну державну податкову інспекцію Дніпропетровської області Державної податкової служби, правонаступником - Дніпропетровською об’єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі – Дніпропетровська ОДПІ) /а.с. 76/.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, та посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи було об’єктивно та повно з’ясовано усі обставини справи, які мали значення для її вирішення та постановлено рішення у справі без порушень норм чинного законодавства, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції від 12.09.2013р. у даній справі залишити без змін.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився. Відповідач про день, годину та місце розгляду даної справи апеляційним судом повідомлений належним чином / а.с. 78,80/, надав суду письмове клопотання / а.с. 81/, у якому просив суд розглянути справу у відсутність свого представника. За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу у відсутність представника відповідача.

Заслухавши у судовому засіданні представників позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали даної адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ТОВ «АТБ-Інвест», ідентифікаційний код 30691543, зареєстровано як юридичну особу 23.03.2000р. виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, та як платник податків, у тому числі ПДВ, підприємство перебуває на податковому обліку у відповідача у справі. / а.с. 36-37/.

Під час розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що відповідачем у період з 06.02.2013р. по 14.02.2013р. було проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства України при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з підприємством ТОВ «ТЕП «Транссервіс» за жовтень 2012р., за результатами якої було складено акт №148/226/30691543 від 21.02.2013р. (далі – акт перевірки).

Як вбачається з наданої суду ксерокопії акту перевірки / а.с. 8-19/ податковим органом за результатами перевірки було зроблено висновки про:

- не реальність здійснення господарських операцій між ТОВ «АТБ-Інвест» та його контрагентом-постачальником ТОВ «ТЕП «Трансервіс» за жовтень 2012р.;

- порушення п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України яке призвело до завищення від’ємного значення різниці між сумою податкового зобов’язання і сумою податкового кредиту за жовтень 2012р. (рядок 19) на суму 133333,33 грн.

При цьому, крім вищезазначеного з акту перевірки / а.с. 8-15/ вбачається, що вищезазначені висновки за результатами перевірки відповідачем також було зроблено з урахуванням акту ДПІ у Солом’янському районі м. Києва №44/22.317/23535301 від 09.01.2013р. про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ТЕП «Транссервіс», з урахуванням висновків якого відповідачем у справі зроблено висновок про неможливість встановлення походження товарів, які зазначені у документах виписаних ТОВ «ТЕП «Транссервіс» на адресу контрагентів-покупців, що свідчить про неможливість підтвердження реальності факту здійснення господарських операцій між ТОВ «ТЕП «Транссервіс» та ТОВ «АТБ-Інвест» у жовтні 2012р., тому ці операції не спричиняють реального настання правових наслідків, що свідчить про відсутність права на формування витрат, що враховуються при визначенні об’єкта оподаткування, та податкового кредиту з урахуванням господарських операцій з цим контрагентом.

З матеріалів справи вбачається, що протягом перевіряємого періоду між позивачем (покупець) у справі та ТОВ «ТЕП «Транссервіс» (продавець) було укладено договори купівлі-продажу нерухомого майна ( від 12.10.2012р.), контрагент позивача за цим договором під час укладення договору та під час виконання сторонами своїх зобов’язань за цим договором був у встановлений чинним законодавством спосіб зареєстрований у якості юридичної особи та зареєстрований платником ПДВ, при цьому позивачем під час проведення перевірки було надано податковому органу усі первинні документи за цим правочином, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов’язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України, та які свідчать про фактичне виконання сторонами своїх зобов’язань за цим договором, а саме передачу продавцем нерухомого майна покупцю та оплату покупцем вартості нерухомого майна , та подальше використання позивачем отриманого за цим договором майна у власній господарській діяльності, і які, у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», є підставою для здійснення бухгалтерського обліку та фінансової звітності, і на підставі яких у відповідні звітні періоди позивачем формувались валові витрати підприємства та визначались податкові зобов’язання та податковий кредит /а.с. 23-35/.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідачем в порушення вимог ч. 2 ст. 71 КАС України не було надано суду будь-яких належних письмових доказів стосовно того, що укладений між позивачем у даній адміністративній справі та ТОВ «ТЕП «Транссервіс» договір купівлі-продажу нерухомого майна від 12.10.2012р. у встановлений чинним законодавством спосіб визнано недійсним або нікчемним.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами у даній адміністративній справі, врегульовано нормами Податкового кодексу України.

Аналіз норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин податкового законодавства, дає можливість зазначити, що жодним нормативно-правових актом України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов’язання іншої юридичної особи, яка є його контрагентом у тих чи інших господарських зобов’язаннях, при цьому це стосується і податкових зобов’язань, оскільки відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, тому при придбанні товару покупець зобов’язаний сплатити вартість товару продавцю, до складу якої входить податок на додану вартість, а продавець зобов’язаний внести цю суму податку на додану вартість до бюджету у відповідному звітному періоду, і у разі невиконання продавцем товару цього обов’язку саме на нього за це покладається відповідальність, і на продавця товару, який є платником податку, нормами чинного законодавства не покладено обов’язку здійснення контролю за дотриманням усіма постачальниками у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення ними господарської діяльності та сплати податків та зборів (обов’язкових платежів) у даному випадку , що свідчить про те, що несплата продавцем товару податку до додану вартість до бюджету в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем товару і не може бути підставою для позбавлення платника податку (покупця товару) на відшкодування податку на додану вартість, у разі якщо такий платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має усі визначені чинним законодавством документи на підтвердження розміру податкового кредиту.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 31.01.2011р. у справі за позовом ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської ОДПІ в Закарпатській області про визнання недійним податкового повідомлення-рішення (реєстраційний номер в ЄДРСР – 14222198), яке відповідно до ст.. 244-2 КАС України є обов’язковим для всіх суб’єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України, які зобов’язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного суду України.

Так, у вищезазначені постанові Верховний суд України зазначив, що у разі коли контрагент не виконав свого зобов’язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що така правова позиція, щодо розв’язання спірних правовідносин, які виникли між сторонами у даній адміністративній справі, узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який під час розгляду справи «БУЛВЕС» АД проти Болгарії ( заява №3991/03) у рішенні від 22.01.2009р. зазначив, що платник податку не повинен нести наслідки невиконання постачальником його зобов’язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, та сплачувати пеню, оскільки такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об’єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке б потягло за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, не було встановлено, тому постанову суду першої інстанції від 12.09.2013р. у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі відповідача у якій податковий орган посилається на обставини, які пов’язані з господарськими відносинами між ТОВ «АТБ-Інвест» та ТОВ «Торгтехніка» у жовтні 2010р. та січні 2011р. не мають відношення до даної адміністративної справи у якій досліджувались господарські взаємовідносини ТОВ «АТБ-Інвест» з підприємством ТОВ «ТЕП «Транссервіс» за жовтень 2012р., і суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.09.2013р. у справі №804/9578/13-а – залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено – 22.07.2014р.

Головуючий: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко