Справа № 818/568/14
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 р.Справа № 818/568/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: П'янової Я.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у м. Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
13.05.2014р. по справі № 818/568/14

за позовом Дочірнього підприємства
"Сумський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України"

до Державної податкової інспекції у
м. Сумах Головного управління
Міндоходів у Сумській області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

24.02.2014 року позивач, Дочірнє
підприємство "Сумський облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України",
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області, в якому просив
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
13.02.2014 року № /8554, яким застосовано
штраф у розмірі 154148,62 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 13.05.14 року
по справі № 818/568/14 зазначений позов
задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області від 13.02.2014 року №
/8554, яким Дочірнє підприємство
"Сумський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" зобов'язано сплатити
штраф у розмірі 154148,62 грн. за платежем
податок на додану вартість.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що постанову винесено
з порушенням норм процесуального та
матеріального права.

Відповідно до ст. 197 КАС України дана
справа розглядається в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в
ході перевірки позивача Державною
податковою інспекцією у м.Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області було встановлено
несвоєчасну сплату до бюджету
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість згідно податкової
декларації від 20.11.2013 року за жовтень 2013
року, якою платник податків самостійно
визначив суму податкового зобов'язання
в сумі 1661989,00 грн., граничний термін
сплати якого становить 30.11.2013 року, але
згідно платіжного доручення від 18.12.2013
року № 1893519 суму сплаченого боргу
(1403148,17 грн.) було зараховано 19.12.2013 року,
тобто із затримкою на 18 днів.

Також перевіркою встановлено
порушення терміну сплати податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість згідно податкової декларації
від 19.02.2013 року № та договору про
розстрочення податкового боргу від
07.03.2013 року № 27, який становить 04.03.2013
року, але згідно платіжного доручення
від 18.12.2013 року № 1893519 суму сплаченого
боргу (137780,00 грн.) було зараховано 19.12.2013
року, тобто з затримкою на 3 дні (з 04.03.2013
року по 07.03.2013 року) та на 289 днів (з 04.03.2013
року по 19.12.2013 року).

ДП "Сумський облавтодор" подало до
контролюючого органу уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок, поданий до декларації з
податку на додану вартість за липень 2013
року (№ від 13.12.2013) на суму 558,00
грн., граничний термін сплати якої
становить 13.12.2013 року, але фактично
зараховано до бюджету 19.12.2013 року
згідно платіжного доручення від 18.12.2013
року № 1893519, тобто з затримкою на 5 днів.

Відповідачем було встановлено
порушення позивачем абз. а) п.50.1 ст.50,
п.57.1 ст. 57, п.203.2 ст. 203 Податкового
Кодексу України, у зв'язку з чим
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 13.02.2014 року №
/8554, яким зобов'язано позивача
сплатити штраф у розмірі 10% погашеної
суми податкового боргу, тобто у сумі
154148,61 грн.

Позивач, не погодившись із
вищезазначеним рішенням відповідача,
для захисту своїх прав звернувся до
суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що акт камеральної перевірки від
30.01.2014 року № 289/18-19-15-02/31931024, складений
відповідачем з порушенням пп.75.1.1 ст.75
та п. 76.1 ст.76 Податкового кодексу
України, не може слугувати доказом
порушення позивачем вимог Податкового
кодексу України та підставою для
прийняття податкового
повідомлення-рішення від 13.02.2014 року №
/8554.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов висновку про необхідність
захисту прав позивача та скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області від 13.02.2014 року №
/8554, яким Дочірнє підприємство
"Сумський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" зобов'язано сплатити
штраф у розмірі 154148,62 грн. за платежем
податок на додану вартість.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

30.01.2014 посадовою особою ДПІ у м. Сумах
проведено камеральну перевірку
платіжної дисципліни до бюджету
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість згідно податкової
декларації з податку на додану
вартість за жовтень 2013 року, згідно
договору про розстрочення податкового
боргу від 07.03.2013 року № 27, наданого на
податковий борг, який виник по
податковій декларації з податку на
додану вартість за січень 2013 року,
згідно уточнюючого розрахунку
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок поданого до декларації з
податку на додану вартість за липень 2013
року.

За результатами вказаної перевірки
складено акт від 30.01.2013 року №
289/18-19-15-02/31931024, яким встановлено
несвоєчасну сплату позивачем до
бюджету податкового зобов'язання по
податку на додану вартість згідно
податкової декларації з податку на
додану вартість за жовтень 2013 року (від
20.11.2013 року № ), згідно договору
про розстрочення податкового боргу від
07.03.2013 року № 27, наданого на податковий
борг, який виник по податковій
декларації з податку на додану
вартість за січень 2013 року, згідно
уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок, поданого
до декларації з податку на додану
вартість за липень 2013 року (від 13.12.2013
року № ), чим порушено абзац а
пункт 50.1 статті 50 глави 2 розділу II,
пункт 57.1 статті 57 глави 4 розділу ІІ
пункт 203.2 статті 203 розділу V
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року № 2755-VІ.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 13.02.2014 року №
/8554, яким до позивача застосовано
штрафні санкції у розмірі 154148,62 грн.

Статтею 14 п.п.14.1.175 Податкового кодексу
України визначено, що податковий борг -
це сума узгодженого грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), але не
сплаченого платником податків у
встановлений Кодексом строк, а також
пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

В силу п.100.2 ст.100 Податкового кодексу
України платник податків має право
звернутися до контролюючого органу із
заявою про розстрочення та
відстрочення грошових зобов'язань або
податкового боргу.

Порядок розстрочення та відстрочення
грошових зобов'язань або податкового
боргу платника податків
встановлюється центральним органом
державної податкової служби або
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи в межах їх повноважень (п.
100.13 ст.100 Податкового кодексу України).

За змістом п. 1.4 Порядку розстрочення
(відстрочення) грошових зобов'язань
(податкового боргу) платників податків,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 30.11.2012 року N 1261
(надалі - Порядку №1261) розстрочення
(відстрочення) грошових зобов'язань
(податкового боргу) вважається наданим,
якщо на підставі заяви платника
податків прийнято відповідне рішення
органу державної податкової служби та
укладено договір про розстрочення
(відстрочення). Визначення сум грошових
зобов'язань (податкового боргу), що
підлягають розстроченню
(відстроченню), здійснюється за даними
автоматизованої інформаційної системи
(далі - АІС), що ведеться органами
державної податкової служби.

Пунктом 1.9 Порядку № 1261 передбачено, що
строк дії розстрочення (відстрочення)
грошового зобов'язання починається з
дати, визначеної законом для сплати
податку, збору, які передбачено
розстрочити (відстрочити), та
закінчується датою, зазначеною у
договорі, за винятком випадків
дострокового погашення такого
грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі відповідних заяв позивача
згідно ст.100 Податкового кодексу
України рішенням від 06.03.2013 року №
2638/10/19-109 відповідачем надане
розстрочення податкового боргу з ПДВ у
сумі 1267194,87 грн. на період з 06.03.2013 року
по 13.12.2013 року зі строками сплати: 12.04.2013
року - 140799,00 грн.; 14.05.2013 року - 140799,00 грн.;
14.06.2013 року - 140799,00 грн.; 12.07.2013 року - 140799,00
грн.; 14.08.2013 року - 140799,00 грн.; 13.09.2013 року -
140799,00 грн.; 14.10.2013 року - 140799,00 грн.; 14.11.2013
року - 140799,00 грн.; 13.12.2013 року - 140802,87 грн.

07.03.2013 року між позивачем та
відповідачем укладено договір про
розстрочення (відстрочення) грошових
зобов'язань (податкового боргу) № 27,
відповідно до якого орган державної
податкової служби надає платнику
розстрочення (відстрочення) грошових
зобов'язань (податкового боргу) на
загальну суму 1267194,87 грн. під проценти
строком з 06.03.2013 року по 13.12.2013 року,
розмір процентів дорівнює розміру
пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129
Податкового Кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що визначені
цим рішенням та укладеним на його
виконання договором про розстрочення
суми грошових зобов'язань позивач
сплачував своєчасно і в повному обсязі,
що підтверджується платіжними
дорученнями, відповідно до яких
позивачем здійснювалась оплата
податкового боргу та відсотків за
користування розстрочкою погашення
боргу.

Здійснюючи платіж 01.06.2014 року по даному
договору розстрочки, позивачем було
здійснено нарахування процентів за
весь час користування розстрочкою (за 32
дні - з 30.04.2013 року по 01.06.2013 року).

Як вбачається з матеріалів справи, в
січні 2014 року здійснивши камеральну
перевірку податкової звітності
позивача з ПДВ відповідач на підставі
ст.126 Податкового кодексу України
нарахував позивачеві штрафні санкції
за несвоєчасну сплату розстроченого
договором про розстрочення
податкового боргу від 07.03.2013 року № 27 за
період з дати виникнення податкового
боргу до дати укладання договору про
розстрочення.

Визначаючи кількість днів затримки
сплати (прострочення платежу), яка має
вирішальне значення для розміру
штрафних санкцій, що підлягають
застосуванню, окрім розміру
узгодженого але не сплаченого
податкового боргу по кожному з
податків, відповідач враховував також
дату виникнення і дату сплати боргу,
вважаючи датою сплати дату
розстрочення податкового боргу.

Досліджуючи правомірність дій
відповідача щодо нарахування
зазначених вище штрафних санкцій та
прийняття спірного податкового
повідомлення-рішення у цій частині,
колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із п. 100.2 ст. 100 Податкового
кодексу України платник податків, який
звертається до контролюючого органу із
заявою про розстрочення, грошових
зобов'язань, вважається таким, що
узгодив суму такого грошового
зобов'язання.

Відповідно до п. 100.1 ст. 100 Податкового
кодексу України розстроченням,
відстроченням грошових зобов'язань або
податкового боргу є перенесення
строків сплати платником податків його
грошових зобов'язань або податкового
боргу під проценти, розмір яких
дорівнює розміру пені, визначеному
пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу.

Згідно із п.100.6 ст.100 Податкового
кодексу України розстрочені суми
грошових зобов'язань або податкового
боргу (в тому числі окремо - суми
штрафних (фінансових) санкцій)
погашаються рівними частками
починаючи з місяця, що настає за тим
місяцем, у якому прийнято рішення про
надання такого розстрочення.

Період при сплаті розстрочених
(відстрочених) грошових зобов'язань
(податкового боргу) дорівнює
календарному місяцю або іншому строку
за згодою сторін, який зафіксовано у
договорі про розстрочення
(відстрочення) (п.1.5 Порядку №1261).

Таким чином, виходячи з системного
правового аналізу зазначених вище норм
Податкового кодексу України та Порядку
№1261, суд вважає, що у результаті
прийняття відповідачем рішення про
розстрочення позивачеві податкового
боргу та укладення відповідного
договору про розстрочення, визначені
Податкового кодексу України строки
сплати податкових зобов'язань,
розстрочених зазначеним договором,
переносяться на строки сплати цих
податків та податкових платежів,
передбачені договором про
розстрочення.

Тому строками сплати розстрочених
грошових зобов'язань з ПДВ слід вважати
не строки сплати цього податку,
визначені Податковим кодексом України,
а строки, передбачені договором про
розстрочення податкового боргу від
07.03.2013 року № 27, які визначені ст. 100
Податкового кодексу України як строки
сплати цих зобов'язань.

Відтак кількість днів затримки сплати
розстрочених податкових зобов'язань
для розрахунку штрафних санкцій,
передбачених ст.126.1 ст.126 Податкового
кодексу України слід визначати,
виходячи з того, що днем виникнення
заборгованості з узгодженого
грошового зобов'язання з відповідного
податку та податкового платежу є
визначені договором про розстрочення
податкового боргу терміни їх сплати.

Колегія суддів зазначає, що визначаючи
розміри штрафних санкцій, застосованих
спірними податковими повідомленнями -
рішеннями, відповідач невірно (без
врахування строків, передбачених
договором про розстрочення) визначив
кількість днів затримки сплати, що в
свою чергу спричинило невірний вибір
відповідачем розміру штрафних санкцій,
які слід застосувати за порушення ним
строків сплати, визначених договором
про розстрочення.

З розрахунку штрафних санкцій
вбачається, що нарахування проводилось
відповідачем за весь період до повного
погашення позивачем боргу без
врахування факту укладання позивачем
договору про розстрочення податкового
боргу. Такі дії відповідача суперечать
вимогам п. 3.9 Порядку № 1261, відповідно
до вимог якого на розстрочені
(відстрочені) грошові зобов'язання
(податковий борг) пеня та штрафи не
нараховуються з дати укладання
(підписання) договору до закінчення
строку дії договору про розстрочення
(відстрочення) грошового зобов'язання
(податкового боргу). Аналогічну норму
містить п. 3.9 "Порядку розстрочення
(відстрочення) грошових зобов'язань
(податкового боргу) платників
податків", затвердженого Наказом
Міністерства доходів і зборів України
від 10.10.2013 року N 574, який діяв на момент
проведення відповідачем перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем враховано лише частину
платіжних доручень наданих позивачем.
Крім того відповідачем не в повному
обсязі враховувались суми, сплачені
позивачем за договором про
розстрочення податкового боргу від
07.03.2013 року № 27.

Спростовуючи твердження податкового
органу про нарахування ним штрафних
санкцій у зв'язку зі спрямуванням
коштів, сплачених позивачем як сума
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість, в погашення
податкового боргу, колегія суддів
виходить з наступного.

В силу п.126.1 ст.126 Податкового кодексу
України у разі якщо платник податків не
сплачує узгоджену суму грошового
зобов'язання протягом строків,
визначених цим Кодексом, такий платник
податків притягується до
відповідальності у вигляді штрафу у
таких розмірах: при затримці до 30
календарних днів включно, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 10
відсотків погашеної суми податкового
боргу; при затримці більше 30
календарних днів, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 20
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач шляхом подання платіжних
доручень своєчасно вніс грошові
зобов'язання з податку на додану
вартість.

Водночас, згідно з п.п.14.1.152. п.14.1 ст.14
вказаного Кодексу погашення
податкового боргу - це зменшення
абсолютного значення суми такого
боргу, підтверджене відповідним
документом.

Статтею 87 Податкового кодексу України
визначено джерела погашення
податкового боргу, а пунктом 87.9 цієї
статті встановлено, що у разі наявності
у платника податків податкового боргу
органи державної податкової служби
зобов'язані зарахувати кошти, що
сплачує такий платник податків, в
рахунок погашення податкового боргу
згідно з черговістю його виникнення
незалежно від напряму сплати,
визначеного платником податків.
Спрямування коштів платником податків
на погашення грошового зобов'язання
перед погашенням податкового боргу
забороняється, крім випадків
спрямування цих коштів на виплату
заробітної плати та єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Проте погашення податковим органом
раніше існуючого податкового боргу
підприємства за рахунок своєчасно
сплачених позивачем грошових
зобов'язань з податку на додану
вартість є дією податкового органу, а
не позивача, а тому в діях останнього
відсутній склад податкового
правопорушення, яке полягає у
несвоєчасній сплаті грошових
зобов'язань.

Щодо нарахування позивачу штрафних
санкцій за несвоєчасну сплату до
бюджету податкового зобов'язання з
податку на додану вартість згідно
податкової декларації з ПДВ за жовтень
2013 року на суму 1 661 989,00 грн., колегія
суддів зазначає наступне.

Як встановлено з податкової декларації
з ПДВ за жовтень 2013 року, позивачем
20.11.2013 року було задекларовано суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість за підсумками
поточного звітного (податкового)
періоду, що підлягає сплаті до бюджету
у розмірі 1661989,00 грн., граничний термін
сплати якого становив 30.11.2013 року.

Згідно платіжного доручення від 18.12.2013
року № 1893519 на погашення суми податку
на додану вартість згідно декларації
за жовтень 2013 року 19.12.2013 року позивачем
перераховано 1836388,00 грн. (з яких 1661989,00
грн. - сума платежу, 166199,00 грн. - штраф 10%,
8200,00 грн. - пеня за 18 днів затримки).

Колегія суддів зазначає, що на момент
здійснення посадовими особами
відповідача камеральної перевірки
даних, задекларованих позивачем у
податковій звітності з податку на
додану вартість, позивачем було
сплачено у повному обсязі як основну
суму платежу за декларацією з податку
на додану вартість за жовтень 2013 року,
так і штрафні санкції і пеню у повному
обсязі. Дана обставина підтверджується
також копією картки особового рахунку
платника податків.

Щодо твердження відповідача стосовно
несвоєчасної сплати податкового
зобов'язання з ПДВ згідно уточнюючого
розрахунку позивача у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок у поданій декларації за липень
2013 року на суму 558,00 грн. колегія суддів
зазначає наступне.

11.12.2013 року позивачем подано уточнюючий
розрахунок зі сплати ПДВ за липень 2013
року на суму 558,00 грн.

13.12.2013 року позивачем до відповідача
надіслано уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань з ПДВ до
декларації за липень 2013 року з
від'ємним значенням на суму - 558,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що
дане від'ємне значення було сформовано
за рахунок того, що на момент подачі
вказаного уточнюючого розрахунку у
позивача виникла переплата податкових
зобов'язань з ПДВ.

Колегія суддів зазначає, що підставою
для прийняття спірного податкового
повідомлення-рішення від 13.02.2014 року №
/8554 слугував акт камеральної
перевірки податкової звітності
позивача.

Згідно із пп. 75.1.1 ст. 75 Податкового
кодексу України камеральною
вважається перевірка, яка проводиться
у приміщенні органу державної
податкової служби виключно на підставі
даних, зазначених у податкових
деклараціях (розрахунках) платника
податків.

Відповідно до п. 76.1 ст. 76 Податкового
кодексу України камеральній перевірці
підлягає вся податкова звітність
суцільним порядком.

За змістом листа ДПА України від 23.03.2011
року N 8073/7/16-1617 "Щодо питань
адміністрування податку на додану
вартість" під час камеральних
перевірок аналізуються розбіжності,
виявлені за результатами електронної
обробки (звірки) податкової звітності з
податку на додану вартість та обробки
даних Єдиного реєстру податкових
накладних, реєстрів виданих та
отриманих податкових накладних.

Зазначеним вище Листом ДПА України
роз'яснено, що за результатами
проведених камеральних перевірок
працівники підрозділів оподаткування
юридичних осіб проводять:

- складання актів, підготовку та
направлення податкових
повідомлень-рішень з метою
застосування згідно пункту 120.1 статті
120 Кодексу штрафних санкцій до
платників податків, які не подали у
встановлені терміни до податкового
органу податкову звітність з ПДВ;

- складання актів у разі якщо
результати камеральної перевірки
податкової звітності платника
свідчать про наявність у такій
звітності помилок (порушень);

- підготовку та направлення податкових
повідомлень-рішень у разі якщо
результати камеральної перевірки
податкової звітності платника
свідчать про заниження або завищення
суми його податкових зобов'язань,
завищення суми бюджетного
відшкодування, завищення від'ємного
значення суми податку на додану
вартість (згідно пункту 123.1 статті 123
Кодексу);

- оформлення довідок про неможливість
вручення платнику податку документа
(листа, акта камеральної перевірки,
податкового повідомлення-рішення тощо)
та передача до підрозділу податкової
міліції з метою встановлення
місцезнаходження платника податків;

- формування висновків за наслідками
камеральних перевірок податкової
звітності та опрацювання іншої наявної
в базах даних та звітній частині
облікової справи платника податкової
інформації (результатів Системи
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту у розрізі контрагентів,
розбіжностей у реєстрах виданих та
отриманих податкових накладних
контрагентів, даних митних органів,
інформації Єдиного реєстру податкових
накладних тощо).

Таким чином в процесі камеральної
перевірки податкової звітності
досліджується лише правильність її
заповнення та своєчасність подання
такої звітності. Водночас у
відповідності до положень пп. 75.1.1 ст. 75
та п. 76.1 ст.76 Податкового кодексу
України предметом камеральної
перевірки не може були дослідження
своєчасності сплати платником
податків податкових зобов'язань.

Тому, здійснивши в межах камеральної
перевірки податкової звітності
позивача з ПДВ, перевірку своєчасності
сплати податку на додану вартість
відповідач перевищив надані йому
Податковим кодексом України
повноваження.

Виходячи із вищевикладеного, колегія
суддів зазначає, що акт камеральної
перевірки від 30.01.2014 року №
289/18-19-15-02/31931024 складений відповідачем з
порушенням пп.75.1.1 ст.75 та п. 76.1 ст.76
Податкового кодексу України, не може
слугувати доказом порушення позивачем
вимог Податкового кодексу України та
відповідно підставою для прийняття
податкового повідомлення-рішення від
13.02.2014 року № /8554.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Сумського окружного адміністративного
суду від 13.05.14 року по справі № 818/568/14
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог апелянта - відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 13.05.2014р.
по справі № 818/568/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Зеленський В.В.Судді
П’янова Я.В. Чалий І.С.