Справа № 872/14271/13
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2014 рокусправа № 804/10861/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Іванова С.М.

суддів: Чабаненко
С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 12 вересня
2013 року у справі за адміністративним
позовом Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернулось
Дніпропетровське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, у
якому просить суд стягнути з
відповідача
адміністративно-господарську санкцію
та пеню у розмірі 12949, 96 гривень.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
відповідач не працевлаштував 1
інваліда на робоче місце, а тому у
відповідності до вимог ст. 20 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
повинен сплатити адміністративну
санкцію та пеню.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 12
вересня 2013 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що позовні вимоги є
безпідставними, оскільки відповідачем
було вжито всіх передбачених
законодавством заходів для
забезпечення нормативу робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим рішенням, у поданій
апеляційній скарзі позивач, вказує на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та
ст. 41 КАС України не перешкоджає
розгляду справи без фіксування
судового засідання технічними
засобами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
останньої, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідно до Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України № 70 від 31.01.2007 р. на
відповідача покладено обов'язок
щорічно до1 лютого року, що настає за
звітним, подавати відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
відомості про середню річну заробітну
плату на підприємстві,
середньооблікову чисельність штатних
працівників облікового складу та про
кількість працюючих інвалідів.

Протягом 2012 року середньооблікова
кількість штатних працівників на
підприємстві відповідача складала 19
осіб, що зазначено у звіті про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2012 рік форми №
10-ПІ, при цьому кількість інвалідів які
повинні працювати на робочих місцях,

створених відповідно до вимог статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" - 1.

Згідно копій звітів про наявність
вакансій за формою № 3-ПН відповідач
протягом 2012 року звітував до
Криворізького міського центру
зайнятості, що підтверджується листом
Криворізького міського центру
зайнятості, а саме подавав звіти за
формою 3-ПН за травень, червень, липень,
серпень, вересень, жовтень, листопад,
грудень, із заповненням графи 15, що
містяться в матеріалах справи,
оскільки до травня 2012р. один інвалід
був працевлаштований відповідачем, що
підтверджується копією трудового
договору від 20.09.2010 року

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" підприємства,
установи і організації за рахунок
коштів Фонду соціального захисту
інвалідів або за рішенням місцевої
ради за рахунок власних коштів, у разі
необхідності, створюють спеціальні
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, здійснюючи для цього
адаптацію основного і додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інваліда.

У відповідності з ч. 1, 2 ст. 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Згідно до ст. 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Відповідно статті 18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гаранти,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з ч. 3 ст. 18 цього Закону, державна
служба зайнятості здійснює пошук
підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин, згідно статті
218 Господарського кодексу України, є
вчинене ним правопорушення у сфері
господарювання.

Відтак, при вирішенні питання про
правомірність стягнення
адміністративно-господарських санкцій
слід виходити із загальних норм права
відносно відповідальності за
порушення зобов'язань та встановлення
в діях або бездіяльності роботодавця
складу правопорушення з метою
застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій.

Елементами правопорушення є вина та
наявність причинного зв'язку між самим
порушенням та його наслідками.

Із матеріалів справи вбачається, що
визначені органи влади повідомлялися
відповідачем про наявність вакансії
для працевлаштування інвалідів, робоче
місце для працевлаштування інваліда
відповідачем створено.

Аналіз норм чинного законодавства
України щодо соціальної захищеності
інвалідів свідчить про те, що на
підприємства покладено обов'язок по
забезпеченню певної кількості робочих
місць для працевлаштування інвалідів,
а не обов'язок їх безпосереднього
працевлаштування.

Отже, якщо роботодавець вживав
необхідних заходів для недопущення
господарського правопорушення, то
застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських санкцій
у зв'язку з меншою, ніж установлено
нормативом, середньообліковою
чисельністю працюючих інвалідів, є
безпідставним.

Відповідна правова позиція викладена і
в постанові Верховного суду України
від 26 червня 2012 року, що
у відповідності до ст. 244-2 КАС України є
загальнообов'язковою при розгляді
подібних правовідносин.

За таких підстав, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку щодо
відмови у задоволенні
адміністративного позову, оскільки
відповідачем було вжито всіх
передбачених законодавством заходів
для забезпечення нормативу робочих
місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції і не дають
підстав для висновку про помилкове
застосування судом першої інстанції
норм матеріального або процесуального
права, яке призвело б до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
залишення оскаржуваного рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
12 вересня 2013 року у справі за
адміністративним позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.В. Шлай