Справа № 804/8056/14
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2014-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
25 липня 2014 р. Справа № 804/8056/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛуніної О.С. при
секретаріГамовій Л.І. за участю:
представника позивача - представника
відповідача - Панишка А.О. Базалук Л.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Публічного акціонерного
товариства «Дніпровський
металургійний комбінат ім. Ф.Е.
Дзержинського» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
У червні 2014 року Дніпропетровське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів (далі - позивач)
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до ПАТ
«Дніпровський металургійний комбінат
ім. Ф.Е. Дзержинського» (далі -
відповідача) в якому, з урахуванням
уточнених позовних вимог, просить:
-стягнути з ПАТ «Дніпровський
металургійний комбінат ім. Ф.Е.
Дзержинського» на користь держави в
особі Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів заборгованість зі сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 14 983 122,44 грн.;
-стягнути з ПАТ «Дніпровський
металургійний комбінат ім. Ф.Е.
Дзержинського» на користь держави в
особі Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів пеню у розмірі 4 494,94 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідач не
виконав норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2013 році,
встановлений ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21.03.1991 року за
№ 875-ХІІ (зі змінами та доповненнями),
внаслідок чого до нього застосовані
адміністративно-господарські санкції
у сумі 14 983 122,44 грн.; та нарахована пеня у
сумі 4 494,94 грн. Через несплату цих сум, у
відповідача утворилась заборгованість
на загальну суму 14 987 617,38 грн., що в свою
чергу, завдає шкоди інтересам держави,
не дозволяє в повній мірі створити
інвалідам відповідні умови, які дають
можливість вести повноцінний спосіб
життя. У добровільному порядку
відповідач відмовляється сплачувати
заборгованість, тому позивач вимушений
звернутись до суду з даним позовом за
захистом інтересів держави.
Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі та просив його задовольнити.
Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечувала,
просила відмовити у його задоволенні.
Надала письмові заперечення, у яких
посилається на те, що законодавство
України обов'язок з працевлаштування
інвалідів покладає на орган державної
влади з питань праці та соціальної
політики, органи місцевого
самоврядування, громадські
організації інвалідів, але цьому мають
передувати первинні дії підприємств,
установ і організацій зі створення
робочих місць для інвалідів та з
відповідного інформування зазначених
органів з метою працевлаштування
інвалідів. Протягом 2013 року до центу
зайнятості направлялись звіти про
наявність вакансій на підприємстві,
проте, центом зайнятості для
працевлаштування направлено лише три
особи з обмеженими фізичними
можливостями. Таким чином,
підприємством виконано вимоги чинного
законодавства України щодо створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів та інформування
відповідного центру зайнятості з метою
їх працевлаштування. Крім того, з
урахуванням специфіки діяльності ПАТ
«Дніпровський металургійний комбінат
ім. Ф.Е. Дзержинського», більшість посад
на підприємстві пов'язана з важкими та
небезпечними умовами праці де
заборонена праця інвалідів.
Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши доводи та дослідивши письмові
докази, суд вважає за необхідне
адміністративний позов задовольнити
виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 07.05.2012 року ПАТ
«Дніпровський металургійний комбінат
ім. Ф.Е. Дзержинського» зареєстроване
як юридична особа, основним видом
діяльності якого є виробництво і
реалізація агломерату, чавуну, сталі,
виробничо-технічного призначення:
кисню, азоту та інертних газів, товарів
широкого вжитку, продукції сільського
господарства, продуктів харчування.
Як вбачається з матеріалів справи,
28.02.2014 року товариством подано до
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік,
згідно якого середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу становить 12 239 осіб з
середньорічною заробітною платою у
сумі 52 388,54 грн. Кількість інвалідів -
штатних працівників, які повинні
працювати на робочих місцях, створених
відповідно до вимог ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
становить 490 осіб, з яких
працевлаштовано 204 особи.
Таким чином, у 2013 році на підприємстві
обліковувалась вільна кількість місць
для інвалідів - 286 осіб.
Судом також встановлено, що позивачем
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів за 2013
рік, яка складає 14 983 122,44 грн. (за
непрацевлаштованих 286 інваліда).
У зв'язку з тим, що відповідач
самостійно не сплатив зазначену суму
адміністративно-господарських
санкцій, позивач на цю суму нарахував
пеню - 4 494,94 грн., що підтверджується
відповідним розрахунком.
Таким чином, загальна сума
заборгованості відповідача перед
державою складає 14 987 617,38 грн.
Відповідно до ч. 8 ст. 69 Господарського
кодексу України, підприємство, з правом
найму робочої сили, забезпечує
визначену, відповідно до закону,
кількість робочих місць для
працевлаштування, зокрема, інвалідів.
Відповідальність підприємства за
невиконання даної вимоги
встановлюється законом.
Спеціальним законом, який визначає
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні і гарантує їм рівні
з усіма іншими громадянами можливості
для участі в економічній, політичній і
соціальній сферах життя суспільства,
створення необхідних умов, які дають
можливість інвалідам вести
повноцінний спосіб життя згідно з
індивідуальними здібностями і
інтересами, є Закон України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» (далі - Закон № 875-ХІІ).
Згідно ч. 2 ст. 17 цього Закону,
підприємства, установи і організації
за рахунок коштів Фонду соціального
захисту інвалідів або за рішенням
місцевої ради за рахунок власних
коштів, у разі необхідності, створюють
спеціальні робочі місця для
працевлаштування інвалідів,
здійснюючи для цього адаптацію
основного і додаткового обладнання,
технічного оснащення і пристосування
тощо з урахуванням обмежених
можливостей інваліда.
Частиною 1 ст. 18 Закону № 875-ХІІ
встановлено, що забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.
Нормами ч. 3 ст. 18 Закону № 875-ХІІ
передбачено, що підприємства, установи,
організації зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону №
875-ХІІ, для підприємств, установ,
організацій установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації самостійно
розраховують кількість робочих місць
для працевлаштування інвалідів
відповідно до нормативу, встановленого
частиною першою цієї статті, і
забезпечують працевлаштування
Згідно ст. 20 Закону № 875-ХІІ,
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 25 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю.
Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №70 від 31 січня 2007р.,
інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Поняття робоче місце інваліда,
спеціальне робоче місце інваліда
визначено ст. 1 Закону України «Про
реабілітацію інвалідів в Україні» від
06.10.2005р. за № 2961-IV (набрав чинності з
01.01.2006р.), і розуміється як:
- робоче місце інваліда - місце або
виробнича ділянка постійного або
тимчасового знаходження особи у
процесі трудової діяльності на
підприємствах, в установах і
- спеціальне робоче місце інваліда -
окреме робоче місце або ділянка
виробничої площі, яка потребує
додаткових заходів з організації праці
особи з урахуванням її індивідуальних
функціональних можливостей,
обумовлених інвалідністю, шляхом
пристосування основного і додаткового
устаткування, технічного обладнання
Проте, позивачем не надано доказів щодо
створення робочих місць для 286 чоловік.
Більш того, протягом 2013 року відповідач
шляхом подачі щомісячних звітів за
фомою № 3-ПН про наявність вільних
робочих місць для працевлаштування
інвалідів інформував державну службу
зайнятості населення про наявність
лише 2, 3 та 11 вільних посад для
працевлаштування інвалідів, що є
правопорушенням у сфері
Також, суд не приймає у якості доказу
наказ про створення спеціальних
робочих місць для інвалідів від 29.12.2012
року № 1507 щодо бронювання таких місць,
оскільки жодними нормами чинного
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини, не передбачено такого
способу створення робочих місць для
інвалідів. Так, законодавством чітко
встановлено, що підприємства
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
здійснювати адаптацію основного та
додаткового обладнання.
Отже, відповідачем не було виконано у
повному обсязі обов'язку, покладеного
на нього приписами ст.. 17, 18, 19 ЗУ «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» щодо інформування
про утворення (пристосуванню) робочих
місць та наявності вакансій для
працевлаштування інвалідів, створення
робочих місць відповідно до нормативу.
Тобто, відповідач не вжив необхідних
заходів, спеціально передбачених
законодавством, чинним на момент
виникнення спірних правовідносин, щодо
недопущення правопорушення у сфері
Суд не приймає до уваги надані
відповідачем для порівняння постанови
Верховного Суду України, оскільки у них
суд встановив, що підприємства
виконали вимоги Закону № 875-ХІІ,
створили робочі місця для інвалідів та
належним чином проінформували
уповноважені органи про їх наявність,
тобто вжили всіх передбачених законом
заходів для організації
працевлаштування інвалідів. Обставини,
у справі, що розглядається, не є
подібними до обставин, встановлених у
справах, копії рішень яких долучено до
матеріалів справи. При цьому, в
матеріалах справи міститься постанова
ВСУ від 17.09.2013 року, якою залишено в силі
рішення першої інстанції про стягнення
з ПАТ «Дніпровський металургійний
комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського»
адміністративно-господарських санкцій
та пені з тих самих обставин, що і у
даній справі. Отже, судом касаційної
інстанції встановлено, що відповідачем
і раніше не виконувались у повному
обсязі обов'язки по інформуванню щодо
утворення (пристосування) робочих
місць та наявності вакансій для
працевлаштування інвалідів.

Суд критично ставиться до твердження
відповідача стосовно інвалідів, які
направлені фондом та не були
працевлаштовані у зв'язку з їх
професійною непридатністю. Так, з
матеріалів справи вбачається, що на 286
нормативу місць створено лише дві
вакансії «токар» та «електромонтер з
ремонту та обслуговування
електроустаткування. При цьому,
відповідно до п. 5 та п. 104 Переліку робіт
з підвищеною небезпекою, дані види
робіт відносяться до робіт з
підвищеною небезпекою.

Таким чином, відповідач не здійснив усі
залежні від нього заходи щодо
утворення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, а також не
надав жодних доказів того, чи
розроблені заходи щодо створення
робочих місць для інвалідів, чи
визначені види виробництв, цехів та
дільниць, де доцільно використовувати
працю інвалідів, чи розроблені та
затверджені інструкції про робоче
місце інваліда, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України (далі - ГК України),
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення (ч. 2 ст. 218 ГК України).

Як вбачається з вище наведених норм
чинного законодавства, відповідач несе
господарсько-правову відповідальність
у вигляді застосування до останнього
адміністративно-господарських
санкцій, саме за вчинення
правопорушення у сфері господарювання,
а невід'ємним елементом останнього є
наявність вини. Вказані вище докази
такі як звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
за формою 10-ПІ, відсутність доказів
щодо звітування про наявність вакансій
за формою № 3-ПН протягом 2013 року до
органів служби зайнятості із
зазначенням усіх вакантних місць для
працевлаштування інвалідів та
вчинення відповідачем інших
додаткових дій для працевлаштування
інвалідів свідчать про те, що
відповідач вчинив правопорушення у
сфері господарювання, тобто порушив
правила здійснення господарської
діяльності в сфері соціального захисту
прав та законних інтересів інвалідів,
оскільки наявна вина у тому, що на
підприємстві у 2013 році не було повністю
виконано норматив по працевлаштуванню
інвалідів.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських
санкцій і пені підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
проводять відповідно до закону за
рахунок прибутку, який залишається в їх
розпорядженні після сплати всіх
податків і зборів (обов'язкових
платежів).

Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого ч. 1ст. 19 цього
Закону.

Таким чином, відповідачем на час
розгляду справи, в добровільному
порядку не сплачені
адміністративно-господарські санкції
та пеня у загальній сумі 14 987 617,38 грн., у
зв'язку з чим дана сума підлягає
примусовому стягненню.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України,
судові витрати у справі з відповідача
не стягуються.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 72, 86, 94, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Публічного акціонерного
товариства «Дніпровський
металургійний комбінат ім. Ф.Е.
Дзержинського» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Дніпровський
металургійний комбінат ім. Ф.Е.
Дзержинського» на користь
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господаоські санкції
у сумі 14 983 122,44 грн., пеню за порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у сумі 4 494,94 грн., а разом - 14 987 617,38 грн.
(чотирнадцять мільйонів дев'ятсот
вісімдесят сім тисяч шістсот
сімнадцять гривень тридцять вісім
копійок).

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
31 липня 2014 року.

Суддя
О.С. Луніна