Справа № 872/14134/13
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2014 рокусправа № 804/6026/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Кругового О.О.

суддів:
Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О..

за участю:

представника відповідача:
Товстої Н.А.

представника позивача: Мороз С.В..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу державної
податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
15 липня 2013 року у справі №804/6026/13-а за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «С.І. ГРУП ТРАНС» до
державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в :

26 квітня 2013 року товариство з
обмеженою відповідальністю «С.І. ГРУП
ТРАНС» звернулось до суду з
адміністративним позовом, в якому
просило визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення № від 26.12.2012 р., яке
винесено державною податковою
інспекцією в Амур-Нижньодніпровському
районі м.Дніпропетровська ДПС.

В обґрунтування позовних вимог
ТОВ «С.І. ГРУП ТРАНС» вказував на
правомірність включення до
податкового кредиту сум ПДВ шляхом
подання заяви про відмову контрагента
в реєстрації податкових накладних (Д8)
разом з Декларацією з ПДВ за звітний
період, в якому отримано ці податкові
накладні. Так, на думку позивача ним
дотримано вимоги чинного податкового
законодавства при формуванні
податкового кредиту за рахунок
незареєстрованих податкових накладних
у встановлені Законом строки, а отже
оскаржуване податкове
повідомленні-рішення, яким ТОВ «С.І.
ГРУП ТРАНС» визначено суму грошового
зобов'язання за основним платежем з
податку на додану вартість та
застосовано штрафні санкції є
протиправним та підлягає скасуванню.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 15
липня 2013 року адміністративний позов
задоволено: визнано незаконним та
скасовано податкове повідомлення -
рішення № від 26.12.2012 р

Не погодившись з рішенням суду
держава податкова інспекція в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області звернулась
з апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції вимог норм матеріального та
процесуального права просить
оскаржувану постанову суду скасувати
та прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийняте в межах
повноважень, на підставі та у спосіб,
визначений Конституцією України та
Законами України, а відтак підстави для
його скасування відсутні.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом норм
матеріального права, надану правову
оцінку досліджених судом доказів по
справі, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що 13 грудня 2012 року
посадовими особами проведено
камеральну перевірку податкової
звітності з податку на додану вартість
за завітні (податкові) періоди - січень,
квітень, травень, серпень 2012 року
товариства з обмеженою
відповідальністю «С.І. ГРУП ТРАНС», за
результатами якої складено акт
№5251/15-2/35042793 від 13 грудня 2012 року.

Перевіркою встановлено:

порушення п. 198.6 ст. 198 п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України та пп. 4.6.3
п. 4.6 Порядку №1492 підприємством ТОВ
«С.І. ГРУП ТРАНС» завищено суму
податкового кредиту, що призвело до
заниження суми податку на додану
вартість , яка за результатами звітного
періоду підлягає платі платником
податку до бюджету в сумі 259 170 грн.

На підставі висновків акут
перевірки податковим органом прийнято
податкове повідомлення - рішення
№ від 26 грудня 2012 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість з вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) за основним
платежем на суму 259 170 грн., та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 129585 грн..

Правомірність та обґрунтованість
податкового повідомлення - рішення №
№ від 26 грудня 2012 року є предметом
спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем було надано до податкового
органу заяву про відмову постачальника
надати податкову накладну за формою
(Д8) у строки та в порядку встановлені
Законом, крім того на момент здійснення
перевірки у відповідача були присутні
передбачені чинним законодавством
документи первинного бухгалтерського
обліку, що підтверджують право
позивача для формування за рахунок
господарських операцій звітність з
податку на додану вартість.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г) в
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного
фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

У відповідності ж з п.198.6 ст.198 ПК
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами
матеріального права, визначено
підстави для формування платником
податків податкового кредиту з податку
на додану вартість і до таких підстав
віднесено: наявність господарської
операції, сплата податку на додану
вартість у вартості товарів (робіт,
послуг), факт сплати податку на додану
вартість має підтверджуватися
відповідними податковими накладними,
використання придбаних товарів (робіт,
послуг) в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності
платника податку.

Згідно п.201.1. ст.201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: а) у паперовому
вигляді;б) в електронній формі з
дотриманням умови щодо реєстрації у
порядку, визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У відповідності до п.201.4. ст. 201
Податкового кодексу України податкова
накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця.

Відповідно до п. 201.7. означеної статті
Податкового кодексу України податкова
накладна складається на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг,
послуг не містить відокремленої
вартості, перелік (номенклатура)
частково поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує,
державну податкову і митну політику, та
враховується при визначенні загальних
податкових зобов'язань.

Пунктом 201.10. ст. 201 Податкового кодексу
України встановлено, що податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової
накладної та/або розрахунку
коригування в електронному вигляді до
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує,
державну податкову і митну політику, є
дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні
та/або розрахунки коригування
сформовано з порушенням вимог,
передбачених відповідно пунктом 201.1
статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192
цього Кодексу, протягом операційного
дня продавцю надсилається квитанція в
електронному вигляді у текстовому
форматі про неприйняття їх в
електронному вигляді із зазначенням
причин.

Якщо протягом операційного дня не
надіслано квитанції про прийняття або
неприйняття, така податкова накладна
вважається зареєстрованою в Єдиному
реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або
розрахунків коригування до податкових
накладних у Єдиному реєстрі податкових
накладних здійснюється не пізніше
п'ятнадцяти календарних днів,
наступних за датою їх складання.

Порядок ведення Єдиного реєстру
податкових накладних встановлюється
Кабінетом Міністрів України. Покупець
має право звіряти дані отриманої
податкової накладної на відповідність
із даними Єдиного реєстру податкових
накладних.

Відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Виявлення розбіжностей даних
податкової накладної та Єдиного
реєстру податкових накладних є
підставою для проведення
контролюючими органами документальної
позапланової виїзної перевірки
продавця та у відповідних випадках
покупця товарів/послуг.

У разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту.

Тобто, виходячи з системного аналізу
вищезазначених статей, визначальною
підставою для віднесення сум податку
до податкового кредиту, при
відсутності реєстрації податкової
накладної в Єдиному реєстрі податкових
накладних, є наявність факту подання
скарги на продавця за відмову в
реєстрації податкової накладної
(додаток 8), та підтвердження здійснення
господарської операції, за наслідками
якої складено податкову накладну,
відповідними первинними документами.

Судом встановлено, що ТОВ «І.С. ГРУП
ТРАНС» було своєчасно, в межах строку
визначеного Законом, надано до
податкового органу заяву про відмову
постачальника надати податкову
накладну за формою згідно (Д8).

При цьому, податковий орган
дійшов висновку про протиправність дій
платника податку з огляду на ненадання
ним разом із заявою документів
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують здійснення
господарських операцій, що мали місце
із відповідним контрагентом у
перевіряємий період.

Разом з тим, судом першої
інстанції встановлено, що на момент
проведення перевірки у позивача були
наявні всі передбачені законодавством
документи первинного бухгалтерського
обліку. Невідповідності означених
документів вимогам Закону податковим
органом під час перевірки встановлено
не було.

При цьому, п.56.21 ст. 56 ПК України
встановлено, що у разі коли норма цього
Кодексу чи іншого нормативно -
правового акту, виданого на підставі
цього Кодексу, або коли норми різних
законів чи різних нормативно - правових
актів, або коли норми одного і того ж
самого нормативно - правового акта
суперечать між собою та припускають
неоднозначне (множинне) трактування
прав та обов'язків платників податків
або контролюючих органів, внаслідок
чого, рішення приймається на користь
платника податків.

Отже, ненадання до заяви про
відмову постачальника надати
податкову накладну (порушення ним
порядку заповнення та / або реєстрації
в Єдиному реєстрі податкових
накладних) копій товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням товарів/послуг або
копій первинних документів, складених
відповідно Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», що підтверджують
факт отримання товарів/послуг, не є
безумовною підставою для невизнання
податковим органом права платника
податків на включення сум ПДВ згідно
таких накладних до податкового кредиту
та про завищення цим платником
податків сум податкового кредиту.

Крім того, суд апеляційної інстанції
зазначає, що формування підприємством
податкового кредиту не може ставитись
у пряму залежність від додержання
податкової дисципліни третіми особами.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, або припустився інших
порушень при здійсненні господарської
діяльності, це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо включення сум податку, сплачених
ним в ціні придбаних товарів (робіт,
послуг), до складу податкового кредиту
та має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
відмова контрагентів позивача в
проведенні реєстрації податкових
накладних в Єдиному реєстрі не може
слугувати підставою для корегування
податкових показників позивача, за
умови наявності у нього документів
первинного бухгалтерського обліку по
господарчим операціям із зазначеним
контрагентом, отже висновки суду
першої інстанції щодо скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 26.12.2012 р, як такого, що
порушує права платника податку є
правомірними та обґрунтованими.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та відсутність підстав для
його скасування.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області - без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
15 липня 2013 року у справі №804/6026/13-а - без
змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
О.О. Круговий

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко