Справа № 826/16866/13-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В.П.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

за участю:

позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3

третьої особи
ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційні
скарги Державної виконавчої служби
України та ОСОБА_5 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 25 листопада 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби
України, за участю третіх осіб ОСОБА_4,
Акціонерного товариства "Банк
регіонального розвитку", ОСОБА_5 про
скасування постанови та зобов'язання
вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної виконавчої служби України,
за участю третіх осіб ОСОБА_4,
Акціонерного товариства "Банк
регіонального розвитку", ОСОБА_5, в
якому просив скасувати постанову від
08.10.2013 року про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження по
ВП №31321716, зобов'язати відповідача
зняти арешт з майна, яке не належить
боржнику - ОСОБА_4 (реєстраційний номер
НОМЕР_1) по ВП №31321716, а саме: з квартири
149 за адресою АДРЕСА_1, всі судові
витрати по справі покласти на
відповідача.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25 листопада 2013 року позов задоволено
частково.

Скасовано постанову від 08.10.2013 року про
арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження по ВП №31321716 в
частині накладення арешту на нерухоме
майно, а саме: квартиру за адресою
АДРЕСА_1; зобов'язано відповідача зняти
арешт з майна, яке належить позивачу, а
саме: з квартири 149 за адресою АДРЕСА_1
та вирішено питання розподілу судових
витрат.

Відмовлено в позові в частині
скасування постанови від 08.10.2013 року
про арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження по ВП №31321716 в
частині накладення арешту на нерухоме
майно, а саме: будинок загальною площею
590,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2; майнові
права на будинок загальною площею 590,60
кв.м. за адресою: АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції в частині
задоволення позовних вимог, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій просив
його скасувати в цій частині та
ухвалити нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовити повністю.

Третя особа ОСОБА_5 також з даним
рішенням не погодився, в апеляційній
скарзі просив скасувати постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 25 листопада 2013 року в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог та ухвалити в цій частині нову
постанову про задоволення позовних
вимог.

В судове засідання з'явилися позивач,
третя особа - ОСОБА_4, представник
третьої особи ОСОБА_5, апеляційну
скаргу ОСОБА_5 підтримали та просили її
задовольнити з підстав, викладених в
апеляційній скарзі. Проти апеляційної
скарги відповідача заперечили та
просили відмовити в її задоволенні.

Також до суду з'явився представник
відповідача, власну апеляційну скаргу
підтримав, просив її задовольнити,
проти апеляційної скарги ОСОБА_5
заперечував та просив відмовити в її
задоволенні.

Представник третьої особи -
Акціонерного товариства "Банк
регіонального розвитку" до суду не
з'явився, хоча він був належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу у
його відсутності, відповідно до ч. 4 ст.
196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача,
представника третьої особи - ОСОБА_5,
третю особу - ОСОБА_4 та представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційних скарг,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга відповідача підлягає залишенню
без задоволення, апеляційна скарга
ОСОБА_5 підлягає задоволенню, постанова
суду - скасуванню в частині відмови у
задоволенні позовних вимог, з таких
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
07.04.2005 між АБ «Банк регіонального
розвитку», як кредитором, та ОСОБА_4, як
позичальником, був укладений договір
кредиту №27/10-3541 від 07.04.2005 року зі
змінами, внесеними до нього
додатковими угодами.

Виконання зобов'язань за вказаним
договором було забезпечено іпотечним
договором № 027/ДІ388І від 07.04.2005 року,
згідно з умовами якого зобов'язання
ОСОБА_4 забезпечувались іпотекою
майнових прав на об'єкт нерухомого
майна, яке стане власністю ОСОБА_4 у
майбутньому, а саме: будинок АДРЕСА_2,
загальною площею 590,66 кв.м.

01.11.2006 року між АБ «БРР», як кредитором,
та ОСОБА_4, як позичальником, був
укладений кредитний договір №14/10-161 від
01.11.2006 року зі змінами, внесеними до
нього додатковими угодами, виконання
зобов'язань за яким було забезпечено
іпотечним договором від 08.11.2006 року,
відповідно до якого зобов'язання
ОСОБА_4 забезпечувалися іпотекою на
майно: квартира АДРЕСА_1.

26.04.2007 року між АБ «БРР», як кредитором,
та ОСОБА_4, як позичальником був
укладений кредитний договір № 14/10-63 від
26.04.2007 року зі змінами, внесеними до
нього додатковими угодами, виконання
зобов'язань за яким було забезпечено
договором іпотеки від 26.04.2007 року,
відповідно до умов якого зобов'язання
ОСОБА_4 забезпечувалися іпотекою
майнових прав на об'єкт нерухомого
майна, яке стане власністю ОСОБА_4 у
майбутньому, а саме: будинок АДРЕСА_2,
загальною площею 590,66 кв.м.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
даних кредитних договорів ОСОБА_4, АТ
«Банк регіонального розвитку»
звернулось до суду з позовом про
стягнення сум заборгованості за
кредитними договорами, який 10.01.2012 року
Печерським районним судом м. Києва
задоволено.

20.02.2012 державним виконавцем, за заявою
ліквідатора АБ «Банк регіонального
розвитку», згідно із Законом України
«Про виконавче провадження» винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №2-3215/11 за ЄДРВП ВП №
31321716.

08.10.2013 в межах зазначеного виконавчого
провадження, відповідачем прийнято
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на квартиру
АДРЕСА_1; будинок загальною площею 590,60
кв.м. за адресою: АДРЕСА_2; майнові права
на будинок загальною площею 590,60 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_2, що належить боржнику
ОСОБА_4

Не погоджуючись із вказаною
постановою, вважаючи, що її незаконною,
позивач звернулася до суду із позовом
про її скасування.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд не може в повній мірі
погодитися з таким висновком, при цьому
виходить з наступного.

Колегія суддів враховує, що спори між
особою, на майно якої накладено арешт у
виконавчому провадженні і яка не є
боржником у цьому провадженні, та
органом державної виконавчої служби -
суб'єктом владних повноважень з
приводу рішень, дій чи бездіяльності,
прийнятих (вчинених) під час проведення
опису та арешту майна, що не пов'язані з
визнанням права власності на
арештоване майно, є публічно правовими.

Відповідно до статті 60 Закону України
«Про виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про
зняття арешту з майна арешт з майна
знімається за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини. Копія постанови про зняття
арешту з майна надсилається боржнику
та органу (установі), якому була
надіслана для виконання постанова про
накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт
за постановою начальника відповідного
відділу державної виконавчої служби,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, якщо виявлено
порушення порядку накладення арешту,
встановленого цим Законом. Копія
постанови начальника відділу
державної виконавчої служби про зняття
арешту з майна боржника не пізніше
наступного дня після її винесення
надсилається сторонам та відповідному
органу (установі) для зняття арешту.

Оскільки предметом адміністративного
позову є скасування постанови від
08.10.2013 про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження по
ВП № 31321716 встановленню підлягають щодо
належності зазначеного в цій постанові
майна саме боржнику по виконавчому
провадженню ВП № 31321716 - ОСОБА_4 і щодо
наявності чи відсутності у нього права
власності на майно станом на час
винесення спірної постанови.

Відповідно до статті 328 Цивільного
кодексу України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом. Право власності на майно за
договором, який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.
Якщо ж договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації особами.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяження»
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 вказаного Закону
державний реєстр речових прав на
нерухоме майно - єдина державна
інформаційна система, що містить
відомості про права на нерухоме майно,
їх обтяження, а також про об'єкти та
суб'єктів цих прав.

Згідно з абзацами 1 та 2 ч.1 ст. 28-2 даного
Закону державний виконавець під час
примусового виконання рішень
відповідно до закону користується
інформацією з Державного реєстру прав
про зареєстровані речові права на
нерухоме майно, об'єкт незавершеного
будівництва та обтяження таких прав.

Державний виконавець під час
примусового виконання рішень
відповідно до закону здійснює пошук у
Державному реєстрі прав відомостей про
зареєстровані речові права на нерухоме
майно, об'єкт незавершеного
будівництва та обтяження таких прав і
за його результатом формує
інформаційну довідку з Державного
реєстру прав, яка залишається у
виконавчому провадженні державного
виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що при
винесенні оскаржуваної постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження,
відповідач керувався інформаційною
довідкою з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно від 08.10.2013,
сформованої за результатом пошуку
інформації про зареєстровані речові
права, їх обтяження на об'єкт
нерухомого майна.

З цього приводу, суд першої інстанції
обґрунтовано зазначив, що жодних
відомостей щодо належності боржнику -
ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1, на праві
власності вона не містить.

В той же час, колегія суддів звертає
увагу на те, що так само в довідці
відсутня інформація щодо належності
ОСОБА_4 будинку за адресою: АДРЕСА_2, що
судом першої інстанції не враховано.

В довідці наведено інформацію про
наявність іпотек і обтяжень на нього в
минулому, що слідує з назв записів: «про
іпотеку» і «про обтяження» та
наявність записів про припинення
кожної із цих іпотек або обтяжень. У
вказаній Інформаційній довідці не
міститься жодного запису «про право
власності», його реєстрацію чи
припинення.

Досліджуючи обставини щодо належності
на праві власності майна, на яке
оскаржуваною постановою було
накладено арешт та заборону його
відчуження, саме боржнику по
виконавчому провадженню ВП № 31321716 -
ОСОБА_4, на час винесення спірної
постанови від 08.10.2013, колегія суддів
виходить з наступного.

Апеляційним судом встановлено, що
згідно з рішенням Макарівського
районного суду Київської області від
12.04.2012 у справі № 1016/43/12, яке набрало
законної сили 23.04.2012, ОСОБА_2 в
результаті розподілу майна подружжя
виділено і визнано право її власності,
зокрема на: квартиру № 149, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
житловий будинок в АДРЕСА_2, загальною
площею 615,9 кв.м.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується копією
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності і/н 10087199 від 27.09.2013 року,
власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2,
право власності на яку виникло на
підставі зазначеного вище рішення
Макарівського районного суду
Київської області від 12.04.2012 року.

Крім того, з наявних у матеріалах
справи витягів з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності від 30.08.2013
вбачається, що на підставі укладених
договорів купівлі-продажу, вказаний
вище будинок придбано ОСОБА_10, та 30.08.2013
зареєстровано його право власності на
нього.

Також, обставини щодо набуття ОСОБА_5
права власності на зазначений житловий
будинок підтверджуються копіями
договорів купівлі-продажу Ѕ частині
житлового будинку, зареєстрованих за №
8498 та 8494, згідно з якими ОСОБА_2
(продавець) передала у власність ОСОБА_5
по Ѕ частині (за кожним з договорів)
житлового будинку АДРЕСА_2, який
належав продавцю на підставі рішення
Макарівського районного суду
Київської області від 12.04.2012 у справі №
1016/43/12.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про наявність
підстав для задоволення позовних вимог
у повному обсязі, при цьому виходить з
того, що станом на 08.10.2013 - дату
винесення оскаржуваної постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження по ВП №
31321716, об'єкти нерухомості, про які
зазначено в згаданій постанові -
квартира АДРЕСА_1, та житловий будинок
АДРЕСА_2, боржнику по виконавчому
провадженню ВП № 31321716 - ОСОБА_4 на праві
власності не належали, що
підтверджується наявними у справі
доказами.

Колегія суддів враховує також наданий
представником третьої особи - ОСОБА_5
розгорнутий витяг з державного реєстру
речових прав на нерухоме майно від
15.07.2014, який містить історію записів у
вказаному Держаному реєстрі про
реєстрацію та припинення права
власності на об'єкт нерухомості:
житловий будинок по АДРЕСА_2.

Посилання відповідача на інформаційну
довідку з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно від 08.10.2013,
сформованої за результатом пошуку
інформації про зареєстровані речові
права, їх обтяження на об'єкт
нерухомого майна, колегія суддів
оцінює критично, оскільки жодних
відомостей щодо належності боржнику -
ОСОБА_4 вказаних вище об'єктів
нерухомості вона не містить, натомість
в ній наявна виключно інформація про
наявність іпотек і обтяжень на нього в
минулому.

Враховуючи викладене, оцінивши докази,
які є у справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позову прийняв рішення з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є зокрема:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, то колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а постанова
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207, 212, 254, 267 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 25 листопада 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби
України, за участю третіх осіб ОСОБА_4,
Акціонерного товариства "Банк
регіонального розвитку", ОСОБА_5 про
скасування постанови та зобов'язання
вчинити дії - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25 листопада 2013 року - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25 листопада 2013
року скасувати в частині відмови у
задоволенні позовних вимог щодо
скасування постанови від 08.10.2013 року
про арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження по ВП №31321716 в
частині накладення арешту на нерухоме
майно, а саме: будинок загальною площею
590,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2; майнові
права на будинок загальною площею 590,60
кв.м. за адресою: АДРЕСА_2.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання постанови в повному обсязі
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді

Повний текст постанови виготовлено 04
серпня 2014 року.

Головуючий суддя

Губська О.А.

Судді:

Парінов А.Б.

Беспалов О.О.