Справа № 2а/0370/178/12
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року м.
Київ К/800/52562/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Волинській
області на ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 26 вересня 2013 року та постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 08 лютого 2012
року по справі № 2а/0370/178/12 за позовом
Підприємства, що повністю належить
іноземному інвестору «Гран-Інвест» до
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Волинській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Підприємство, що повністю належить
іноземному інвестору «Гран-Інвест»
звернулося в суд з адміністративним
позовом до Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
03.10.2011 року № , від 27.10.2011 року №
, від 15.11.2011 року №.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 08 лютого 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року у даній справі позов задоволено
з огляду на правомірність заявлених
вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що працівниками Луцька
ОДПІ 16.09.2011 року проведено камеральну
перевірку даних, задекларованих у
податковій звітності з ПДВ за вересень
2011 року.

За результатами перевірки встановлено
порушення підприємством пункту 201.1
статті 201 ПК України та пункту 20 Порядку
заповнення та подання податкової
звітності з ПДВ, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 16.02.2011 року № 197/18935
(допущено арифметичну (методологічну)
помилку (порушення), що вплинула на
розрахунку з бюджетом).

На підставі висновків перевірки
податковим органом 03.10.2011 року прийнято
податкове повідомлення-рішення №
, яким підприємству збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем з податку на додану вартість
на загальну суму 376315,00 грн., в тому числі
301052,00 грн. основного платежу та 75263,00
грн. штрафних санкцій.

За наслідками процедури
адміністративного оскарження штрафну
санкцію збільшено на 75263,00 грн.

Задовольняючи позов, суди виходили з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг (абзац «а» п.198.1 ст. 198
ПК України).

Згідно пп.198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Пунктом 201.1 ст.201 ПК України
встановлено, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.

Згідно п.201.6 ст.201 ПК України податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

При цьому, згідно п.201.10 ст.201 ПК України
податкова накладна є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Порядок дій платника податків у разі
виявлення ним факту заниження
податкового зобов'язання минулих
податкових періодів визначено статтею
50 ПК України, а саме такий платник
податків зобов'язаний, за винятком
випадків, установлених пунктом 50.2 цієї
статті, або надіслати уточнюючий
розрахунок і сплатити суму недоплати
та штраф у розмірі трьох відсотків від
такої суми до подання такого
уточнюючого розрахунку; або
відобразити суму недоплати у складі
декларації з цього податку, що
подається за податковий період,
наступний за періодом, у якому виявлено
факт заниження податкового
зобов'язання, збільшену на суму штрафу
у розмірі п'яти відсотків від такої
суми, з відповідним збільшенням
загальної суми грошового зобов'язання
з цього податку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що не дивлячись на
відмітку на податковій накладній від
29.07.2011 року № 273, ця накладна не була
фактично включена постачальником ПАТ
«Рафалівський кар'єр» до Єдиного
державного реєстру податкових
накладних. Зазначена обставина
виключала право позивача на податковий
кредит за рахунок цієї податкової
накладної.

05.09.2011 року підприємство подало
уточнюючий розрахунок до декларації за
липень 2011 року (самостійний документ)
та додаток 5 до податкової декларації
(уточнюючого розрахунку). Уточнюючий
розрахунок повторно подано 06.09.2011 року,
оскільки попередній містив помилки у
заповненні. Квитанцією № 2
підтверджується факт прийняття
уточнюючого розрахунку податковою
інспекцією. Уточнюючи показники
податкової декларації, позивач
виключив з реєстру отриманих накладних
розшифровки податкового кредиту
податкову накладну від 29.07.2011 року № 273
на суму 1505258,75 грн., в тому числі ПДВ
301052,00 грн., а натомість, зазначену суму
замінено за рахунок податкових
накладних, виданих іншими
постачальниками позивача, де сума ПДВ
також становить 301051,74 грн. Про вчинення
господарських операцій, вказаних у
податкових накладних, які включені в
реєстр виданих та отриманих податкових
накладних, свідчать первинні
документи.

Зазначені дії позивача не вплинули на
розрахунки з бюджетом, оскільки
фактично сума, на яку зменшено
податковий кредит липня 2011 року за
податковою накладною від 29.07.2011 року №
273, виданою ПАТ «Рафалівський кар'єр»,
була одночасно збільшена на суму ПДВ
інших податкових накладних, виданих
контрагентами позивача.

Крім того, 19.09.2011 року позивач подав
податкову декларацію з ПДВ за серпень
2011 року. Одночасно з поданням цієї
декларації ним було подано і заяву про
відмову постачальника (ПАТ
«Рафалівський кар'єр»), надати
податкову накладну (порушення ним
порядку заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних), передбачену
додатком 8 до податкової декларації з
ПДВ. Документи, як і інші обов'язкові
додатки до декларації, прийняті
податковим органом і свідченням цього
є квитанція № 2.

З розшифровки податкових зобов'язань
та податкового кредиту за серпень 2011
року слідує, що його сформовано з
урахуванням податкової накладної від
29.07.2011 року № 273, виданої ПАТ
«Рафалівський кар'єр», де ПДВ становить
301051,75 грн. (ПДВ, сплачене цьому
постачальнику, становить всього 315927,75
грн.).

При цьому, позивач набув права на
формування податного кредиту на
підставі податкової накладної від
29.07.2011 року № 273, що випливає з пункту
201.10 статті 201 ПК України: у разі відмови
продавця товарів/послуг надати
податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що
податкова накладна від 29.07.2011 року № 273
виключена з розрахунку податкового
кредиту за липень 2011 року, бо на той час
позивач не набув права на податковий
кредит за такою накладною, що не
включена до Єдиного державного реєстру
податкових накладних, то для
підтвердження цього права у серпні 2011
року позивач дотримався вимог пунктів
198.6 статті 198 та 201.10 статті 201 ПК України
і правомірно сформував податковий
кредит. Тобто, факт заниження податку,
що підлягає нарахуванню до сплати в
бюджет за серпень 2011 року з цих підстав,
відсутній, а висновки Луцької ОДПІ є
помилковими.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Волинській
області відхилити.

Ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року та постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 08
лютого 2012 року по справі № 2а/0370/178/12
залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.