Справа № 826/10420/13-а
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Кузьменко В.А.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

17 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Карпушової О.В., Оксененка О.М.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу за апеляційною
скаргою відповідача Державної
податкової інспекції у Печерському
районі міста Києва на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 15 липня 2013 року у справі
за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Паперовий Змій-опт»
до Державної податкової інспекції у
Печерському районі міста Києва про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 11
січня 2013 року №,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач Товариства з обмеженою
відповідальністю «Паперовий Змій-опт»
звернулися в суд з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Печерському районі міста
Києва про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 11 січня 2013
року №.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 липня 2013 року вимоги позивача
задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, що згідно з ч. 4 ст. 196 КАС
України не перешкоджає судовому
розгляду справи, в зв'язку з чим
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом першої інстанції, що
Державною податковою інспекцією у
Печерському районі міста Києва
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка Товариства з
обмеженою відповідальністю «Паперовий
Змій-опт» з питань правомірності
нарахування податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість в результаті
взаємовідносин з ТОВ «Тревел Онлайн»
за період з 01.02.2012 року по 30.04.2012 року.

В ході перевірки встановлено, що
позивачем порушено п.198.1, п.198.6 ст.198,
пункту 201.4 статті 201 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження податку на додану вартість
на загальну суму 233 071,00 грн..

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято спірне
податкове повідомлення-рішення від 11
січня 2013 року №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 291 339,00 грн..

Апелянт вимоги апеляційної скарги
обґрунтовує тим, що господарські
відносини позивача з контрагентом
«Тревел Онлайн» мали фіктивний
характер.

У свою чергу, позивач, на підтвердження
дійсності та фактичності
господарських операцій з контрагентом
надав до суду першої інстанції договір
поставки від 29 серпня 2011 року №1-2908,
договір перевезена вантажів №2-0108,
видаткові та податкові накладні, акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
та товарно-транспортні накладні за
яким здійснювалося перевезення
вантажу.

Оплата за поставлені товар та послуги
здійснювалась в порядку
безготівкового розрахунку, що
підтверджують відповідні платіжні
доручення, копії яких долучені до
матеріалів справи.

В обґрунтування правової позиції
апелянт посилається на акт ДПІ у
Голосіївському районі м. Києва
Державної податкової служби від 19.10.2012
року №717/3-22-30-36885214 про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ «Тревел Онлайн»
щодо підтвердження господарських
відносин із ПП «Авто-Інвест», ТОВ
«Магірус», ТОВ «Дельта-принт» та
покупцями за листопад 2011 року - квітень
2012 року.

На думку податкового органу
вищевказане доводить той факт, що
укладені позивачем правочини з ТОВ
«Тревел Онлайн» не мали реального
змісту здійснення господарських
операцій.

Підпункт 73.5 статті 73 Податкового
кодексу України визначає, що з метою
отримання податкової інформації
органи державної податкової служби
мають право проводити зустрічні звірки
даних суб'єктів господарювання щодо
платника податків.

Зустрічною звіркою вважається
співставлення даних первинних
бухгалтерських та інших документів
суб'єкта господарювання, що
здійснюється органами державної
податкової служби з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і
проводяться в порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Щодо розбіжності згідно систем
співставлення податкового кредиту
позивача з контрагентами слід
зауважити, що відповідно до норм
чинного законодавства України платник
податків не може нести
відповідальність за можливе порушення
законодавства його контрагентом та за
можливу несплату ним податків та
зборів.

Судом першої інстанції досліджено
дійсність укладених договорів на
підставі норм Конституції України,
Господарського кодексу України,
Цивільного кодексу України,
Податкового кодексу України та з
урахуванням Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року, дійшов обґрунтованого висновку
про безпідставність твердження
апелянта про недійсність договорів між
позивачем та його контрагентом,
оскільки в матеріалах справи відсутні
судові рішення про визнання договорів
недійсними у зв'язку з порушенням
приписів ст. 203 ЦК (ч. 1 ст. 215 ЦК) або
недійсними у зв'язку з їх фіктивністю
(ст. 234 ЦК), або визнання договорів
недійсними у зв'язку з порушенням
інтересів держави та моральних засад
суспільства (ч. 3 ст. 228 ЦК), або визнання
недійсними господарських зобов'язань
(ст. 207 ГК).

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, податкове
зобов'язання - сума коштів, яку платник
податків, у тому числі податковий
агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Згідно із п. 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, зазначено, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з листом Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 року № 742/11/13-11, витрати для
визначення податкового кредиту для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Згідно із п. 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

Відповідно до п. 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, законодавець визначає дві
основні підстави підтвердження
реальності господарської операції: її
фактичність (тобто дійсне спрямування
на виникнення, зміну та припинення
господарських відносин) та
документальна забезпеченість (тобто
підтвердження відповідними первинними
документами).

Колегія суддів підтримує думку суду
першої інстанції і вважає, що позивач,
наданими до суду доказами, підтвердив
реальність і фактичність здійснення
господарських операцій з
контрагентами.

Позивач надав належним чином
оформленні первинні документи, а також
інші докази, що підтверджують
дійсність господарських операцій з
контрагентом. Натомість відповідачем
не надано жодних належних доказів, що
підтверджували б правомірність
складання оспорюваного податкового
повідомлення-рішення.

Дослідивши позицію суду першої
інстанції та доводи апелянта, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, та винесене
на підставі повного і об'єктивного
аналізу матеріалів справи.

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративній
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 201 - 204 КАС України.

Оскаржуване судове рішення в межах
вимог апеляційної скарги ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 158, 160, 167, 195, 196, 198, 199,
200, 205, 206, 212, 254, КАС України, колегія
суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
Державної податкової інспекції у
Печерському районі міста Києва -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15 липня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено
24.07.2014 року.

Головуючий суддя:
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Оксененко О.М.

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Оксененко О.М.