Справа № 872/5615/13
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

872/5615/13

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Чепурко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Вільнянської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області

за позовом Вільнянської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області

до Управління Державної Пенітенціарної служби України в Запорізькій області

про звернення стягнення на активи, -

встановив:

04.12.2012 року позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив: стягнути з відповідача кошти в рахунок погашення заборгованості Вільнянської виправної колонії Управління Державної Пенітенціарної Служби України в Запорізькій області (№20) податкового боргу по:

- податку з власників наземних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (юридичних осіб), в сумі 7265,20 грн.

Постановою суду першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду вмотивована тим, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 26 Закону України «Про державну кримінально – виконавчу службу України» звернення стягнення на майно органів і установ виконання покарань, їх підприємств, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров’я не допускається.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з’ясування судом обставин справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що ст. 96 Податкового кодексу України визначено кошти як джерело стягнення боргу з державних підприємств.

Просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представник позивача до судового засідання без поважних причин не з’явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

- Податковий борг з податку з власників наземних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (юридичних осіб) в розмірі 7265,20 грн;

У зв’язку з відсутністю асигнувань з бюджету на фінансування Вііяльнянської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№20) підприємством не погашена заборгованість, тому позивач звернувся з позовом до відповідача, якому підпорядковується Вільнянська виправна колонія управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№20) в порядку ст. 96 Податкового кодексу України.

Положенням про Вільнянську виправну колонію Управління Державної Пенітенціарної Служби України в Запорізькій області (№20) встановлено, що вона є кримінально-виконавчою установою закритого типу, яка входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України та підпорядковується управлінню Державної Пенітенціарної служби України в Запорізькій області і знаходиться в оперативному підпорядкуванні Державної пенітенціарної служби України. Майно виправного центру перебуває у державні власності і закріплюється за ним на правах оперативного управління ДПтС України.

У відповідності до частини 1 статті 13 Закону України “Про Державну кримінально-виконавчу службу України” підприємства установ виконання покарань є казенними підприємствами, які здійснюють некомерційну господарську діяльність без мети одержання прибутку для забезпечення професійно-технічного навчання засуджених та залучення їх до праці.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну кримінально – виконавчу служу України» майно Державної кримінально-виконавчої служби України перебуває в державній власності та використовується виключно для забезпечення виконання її завдань. Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про державну кримінально – виконавчу службу України» майно органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров’я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, належить їм на правах оперативного управління або повного господарського відання і не може бути об’єктом застави. Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про державну кримінально – виконавчу службу України» звернення стягнення на майно органів і установ виконання покарань, їх підприємств, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров’я не допускається.

Відповідно до п.п. 87.3.7 п. 87.3 ст. 87 Податкового кодексу України не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків: майно, що не може бути предметом застави відповідно до Закону України «Про заставу».

Відповідно до ч.5 ст. 4 Закону України «Про заставу» предметом застави не можуть бути об'єкти державної власності, приватизація яких заборонена законодавчими актами, а також майнові комплекси державних підприємств та їх структурних підрозділів, що знаходяться у процесі корпоратизації.

Відповідно до п. «г» ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» №2163-ХІІ від 04.03.1992 року приватизації не підлягають об’єкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства. Загальнодержавне значення мають об’єкти, які забезпечують життєдіяльність держави в цілому: майно Державної кримінально-виконавчої служби України.

Виходячи з викладеного, враховуючи, що головним розпорядником коштів та майна Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області є центральний орган виконавчої влади, у Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області відсутні законні підстави для погашення податкових зобов'язань перед податковим органом.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об’єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та постановив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги суперечать матеріалами справи, та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Керуючись ст. 200, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Вільнянської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун