Справа № 808/947/14
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

808/947/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 липня 2014 року

справа № 808/947/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Головко О.В.

суддів: Суховарова А.В. Ясенової Т.І.

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» та Запорізької митниці Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2014 року в адміністративній справі

за позовом Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна»

до Запорізької митниці Міндоходів; Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,-

в с т а н о в и в :

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач не погодившись, в свою чергу, з постановою суду в частині задоволення позову також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду та прийняту нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Апеляційні скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що між ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» та фірмою «INTERCOMMODITIES SA» (Швейцарія) було укладено контракт № 13120156 від 09 лютого 2012 року.

З метою митного оформлення партії товару, поставленого за вищевказаним контрактом, ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» до відповідача було подано вантажну митну декларацію № 112030000/2013/017457 від 02.08.2013, в якій заявлено митну вартість товару за ціною договору (контракту).

Надаючи оцінку обґрунтованості висновків митного органу та правомірності оскаржуваного рішення про визначення митної вартості товарів та картки відмови колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно зі статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу

Статтею 52 визначено, що у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п’ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об’єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов’язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов’язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов’язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Положеннями статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов’язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об’єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та(або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та(або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що метод визначення митної вартості товару за ціною договору є основним. На підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару, що визначена за першим методом, митному органу необхідно надати відповідні документи. При цьому застосування кожного наступного методу у їх послідовності можливе лише у разі обґрунтованої та об’єктивної неможливості застосування попереднього методу.

В ході перевірки правильності визначення митної вартості товарів Запорізька митниця Міндоходів встановила розбіжність та невідповідність в документах, наданих позивачем на підтвердження митної вартості, при цьому подані позивачем документи на підтвердження митної вартості задекларованого товару не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості.

Так, в інвойсі, поданому до митного оформлення товару № TU -13-017 від 26.07.2013, зазначено референція 279-2013 та складська референція РВ8688283 без зазначення номера партії товару; надана специфікація № 192 від 25.07.2013 не містить номера референції та партії товару, не вказаний вантажовідправник товару; в сертифікаті якості не зазначені номер партії та відрізняються кількісні показники.

Проте суд апеляційної інстанції знаходить необґрунтованими такі висновки митного органу, оскільки інвойс № TU -13-017 від 26.07.2013 та сертифікат якості містять номер партії (лоту) товару, який відповідає складській референції, а в наданій позивачем специфікації № 192 від 25.07.2013 зазначено, що вантажовідправником є продавець або агент за дорученням продавця.

Крім того суд апеляційної інстанції бере до уваги доводи позивача щодо відсутності у постачальника на момент підписання специфікації інформації щодо номеру партії (лоту) товару, що свідчить про належне оформлення вказаного первинного документу.

При цьому як вбачається з матеріалів справи позивачем митному органу на підтвердження заявленої митної вартості товару та методу її визначення разом з ВМД № 112030000/2013/017457 від 02.08.2013 було надано контракт № 13120156 від 09 лютого 2012 року, додаткові угоди б/н від 09.02.2012 та від 03.08.2012, специфікацію № 192 від 25.07.2013, інвойс № TU -13-017 від 26.07.2013, сертифікат якості б/н від 25.07.2013, пакувальний лист від 26.07.2013, лист ДП «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» № 9/363 від 31.07.2013.

Крім того позивачем на вимогу митного органу додатково були надані рахунок та договір з третіми особами, копія митної декларації країни відправлення, витяг із сайту Metal Pages та висновок ДЗІ. Витребувані рахунки про сплату комісійних та посередницьких послуг надано не було, оскільки посередники не залучалися, бухгалтерська документація, каталоги, прейскуранти та специфікації виробника товару також відсутні, оскільки позивач немає взаємовідносин з виробником товару.

Таким чином суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем при здійсненні митного оформлення товару було надано всі необхідні та достатні документи, що дають змогу визначити митну вартість товару за основним методом.

При цьому приймаючи оскаржуване рішення митний орган жодним чином не обґрунтував неможливість застосування основного методу при визначенні митної вартості товару та всіх інших у їх послідовності, що свідчить про безпідставність застосування суб’єктом владних повноважень резервного методу.

Зазначений висновок оформлюється відповідно до заяви платника, яка подається до митного органу, що здійснював оформлення митної декларації.

Відповідно до п. 7 вказаного Порядку на підставі отриманого висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та(або) надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, відповідний орган Державного казначейства України готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання Висновку здійснює повернення коштів з бюджету.

Судом встановлено, що позивач не звертався до митного органу з відповідною заявою про повернення надмірно сплачених сум ПДВ та ввізного мита, що є одним із складових чинників задля вирішення цього питання, а тому звернення з вказаними позовними вимогами до суду є передчасним.

Враховуючи сукупність викладених обставин колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» та Запорізької митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2014 року в адміністративній справі № 808/947/14 – без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 18 липня 2014 року.

Головуючий: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: Т.І. Ясенова