Справа № 802/2646/14-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 липня 2014 р.
Справа № 802/2646/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Дончика Віталія Володимировича,

секретаря судового засідання:
Медвідь І.О.,

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача:
Сердюка Є.В., Джуринського В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Центрального
територіального управління
внутрішнього аудиту та фінансового
контролю Департаменту внутрішнього
аудиту та фінансового контролю
Міністерства оборони України про
визнання протиправною бездіяльності
та зобов'язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

14.07.2014р. до Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_1 з позовом до Центрального
територіального управління
внутрішнього аудиту та фінансового
контролю Департаменту внутрішнього
аудиту та фінансового контролю МО
України про визнання протиправною
бездіяльності щодо ненадання
відпустки по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку та
зобов'язання надати відпустку по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказав, що 04.07.2014р. він звернувся з
відповідним рапортом про надання йому
відпустку по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку. 07.07.2014р.
тимчасово виконуючий обов'язки
начальника управління Центрального
територіального управління
внутрішнього аудиту та фінансового
контролю повернув позивачу рапорт з
резолюцією в якій зазначив, що
відповідно до вимог ст.. 18 Закону
України «Про відпустки» та п. 5 ст. 11
Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей», до рапорту не було
додано довідку про припинення виплати
допомоги по догляду за дитиною та
недостатності доходів, відсутності
материнського піклування про дітей
відповідно. На думку позивача, відмова
в задоволенні його рапорту грубо
порушує його законні права та інтереси,
а також права його сім'ї, що й стало
підставою звернення до суду з даним
позовом.

В судовому засіданні позивач підтримав
заявлені позовні вимоги у повному
обсязі та надав суду пояснення, що
відтворюють зміст позовної заяви.

Представник відповідача в судовому
засіданні не погодився із заявленими
позовними вимогами з мотивів,
викладених в наданих суду письмових
запереченнях (а.с. 27). Крім того,
зазначив, що відповідач діяв згідно із
нормами чинного законодавства, на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а тому
адміністративний позов не підлягає
задоволенню.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу, повно, всебічно,
об'єктивно дослідивши надані у справу
докази, надавши їм юридичну оцінку, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить
військову службу на посаді інспектора
відділу аудиту у бюджетній сфері
Центрального територіального
управління внутрішнього аудиту та
фінансового контролю.

16 березня 2010 року позивач вступив у
шлюб з громадянкою ОСОБА_4 про що
свідчить копія свідоцтва про шлюб
серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

Від шлюбу позивач має малолітню дитину
- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підтвердження
родинних зв'язків, позивачем надано
копію свідоцтва про народження серії
НОМЕР_2 від 30.08.2012р. (а.с. 7)

02.07.2014р. дружина позивача - ОСОБА_4, яка
проходить військову службу у
військово-медичному клінічному центрі
Центрального регіону вийшла з
відпустки по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку та
приступила до виконання службових
обов'язків, про що свідчить копія
витягу з наказу начальника
військово-медичного клінічного центру
Центрального регіону від 02.07.2014р. № 140
(а.с.8)..

04.07.2014р. на ім'я т.в.о. начальника
Центрального територіального
управління внутрішнього аудиту та
фінансового контролю Департаменту
внутрішнього аудиту та фінансового
контролю МО України позивачем було
подано рапорт з доданими до нього
документами про надання відпустки по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку з 07.07.2014р. по 15.08.2015р.
(а.с. 6)

В якості додатків до рапорту позивачем
були зазначені наступні документи:
копія свідоцтва про народження дитини,
витяг з наказу начальника
військово-медичного клінічного центру
Центрального регіону.

Рапорт був прийнятий до розгляду
Центральним територіальним
управлінням внутрішнього аудиту та
фінансового контролю Департаменту
внутрішнього аудиту та фінансового
контролю МО України, про що свідчить
відбиток штемпеля на документі.

07.07.2014р. т.в.о. начальника управління
Центрального територіального
управління внутрішнього аудиту та
фінансового контролю повернув
позивачу рапорт з резолюцією
наступного змісту: «п/п-ку ОСОБА_1
Відповідно до вимог ст.. 18 ЗУ «Про
відпустки» та п. 5 ст. 11 ЗУ «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей», Вами не надана довідка про
припинення виплати допомоги по догляду
за дитиною та недостаньо доводів
відсутності материнського піклування
про дітей відповідно. Таким чином,
розгляд питання про надання Вами
відпустки по догляду за дитиною, буде
розглядатися після надання Вами
підтверджуючих документів».

Не погоджуючись з надаю відповіддю,
позивач звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд виходить із
наступного.

Згідно з частиною другою статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Основні засади державної політики у
сфері соціального захисту
військовослужбовців та членів їх
сімей, система їх соціального та
правового захисту визначені в Законі
України "Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (з
наступними змінами та доповненнями).

Відповідно до абзацу першого пункту 8
статті 10-1 Закону України "Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей" військовослужбовцям, крім
військовослужбовців строкової
військової служби, додаткові відпустки
у зв'язку з навчанням, творчі відпустки
та соціальні відпустки надаються
відповідно до Закону України "Про
відпустки". Інші додаткові відпустки
надаються їм на підставах та в порядку,
визначених відповідними законами
України.

Пунктом 8.6 Інструкції про організацію
виконання Положення про проходження
громадянами України військової служби
у Збройних Силах України, затвердженої
наказом Міністра оборони України № 170
від 10.04.2009р., передбачено , що у разі якщо
військовослужбовець-жінка вийшла на
роботу до закінчення терміну цієї
відпустки, ця відпустка може бути
використана повністю або частинами
також батьком дитини чи іншими
родичами, які є військовослужбовцями і
фактично доглядають за дитиною, або
особою, яка усиновила чи взяла під
опіку дитину, та одним із прийомних
батьків. Підставою для надання цієї
відпустки батькові чи іншим родичам,
які доглядають за дитиною, є
повідомлення з місця проходження
військової служби матері дитини про те,
що вона приступила до виконання
обов'язків військової служби до
закінчення терміну цієї відпустки (із
зазначенням дати).

Статтею 18 Закону України «Про
відпустки» передбачено, що відпустка
для догляду за дитиною до досягнення
нею трирічного віку може бути
використана повністю або частинами
також батьком дитини, бабою, дідом чи
іншими родичами, які фактично
доглядають за дитиною, або особою, яка
усиновила чи взяла під опіку дитину та
одним із прийомних батьків (абзац
третій).

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про
відпустки" від 15 листопада 1996 року
№504/96-ВР, відпустка для догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається за заявою жінки або
осіб, зазначених у частині третій
статті 18 цього Закону, повністю або
частково в межах установленого періоду
та оформляється наказом
(розпорядженням) власника або
уповноваженого ним органу (абзац
третій). Особам, зазначеним у частині
третій статті 18 цього Закону (крім осіб,
які усиновили чи взяли дитину під опіку
у встановленому законодавством
порядку, прийомних батьків), відпустка
для догляду за дитиною до досягнення
нею трирічного віку надається на
підставі довідки з місця роботи
(навчання, служби) матері дитини про те,
що вона вийшла на роботу до закінчення
терміну цієї відпустки і виплату
допомоги по догляду за дитиною їй
припинено (із зазначенням дати) (абзац
четвертий).

Відповідно до приписів статті 179
Кодексу законів про працю України,
відпустка для догляду за дитиною до
досягнення нею віку трьох років може
бути використана повністю або
частинами також батьком дитини, бабою,
дідом чи іншими родичами, які фактично
доглядають за дитиною.

Згідно зі статтею 181 Кодексу законів
про працю України, відпустка для
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку та відпустка без
збереження заробітної плати (частини
третя та шоста статті 179 цього Кодексу)
надаються за заявою жінки або осіб,
зазначених у частині сьомій статті 179
цього Кодексу, повністю або частково в
межах установленого періоду та
оформляються наказом (розпорядженням)
власника або уповноваженого ним
органу.

Суд зазначає, що відповідно до вимог
ст.20 Закону України «Про відпустки»
особам, зазначеним у частині третій
статті 18 цього Закону (крім осіб, які
усиновили чи взяли дитину під опіку у
встановленому законодавством порядку,
прийомних батьків), відпустка для
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається на підставі
довідки з місця роботи (навчання,
служби) матері дитини про те, що вона
вийшла на роботу до закінчення терміну
цієї відпустки і виплату допомоги по
догляду за дитиною їй припинено (із
зазначенням дати).

Зі змісту рапорту поданого позивачем
на ім'я т.в.о. начальника управління
Центрального територіального
управління внутрішнього аудиту та
фінансового контролю 04.07.2014р. не
вбачається, що позивачем виконано всі
вимоги ст.. 20 Закону України «Про
відпустки», а саме, не надано довідку з
місця роботи про припинення виплати
допомоги по догляду за дитиною (із
зазначенням дати).

Що стосується недостатності доводів
відсутності материнського піклування
про дитину, то на переконання суду, та
обставина, що
військовослужбовець-жінка (дружина
позивача) вийшла на роботу, вже
свідчить про те, що дитина в повній мірі
не отримує материнського піклування.

Разом з тим, суд зауважує, що єдиною
підставою для відмови
військовослужбовцю-чоловіку у наданні
соціальних відпусток, відповідно до п.
17 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний
і правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей", є особливий
період.

Під терміном особливий період слід
розуміти період функціонування
органів державної влади, Збройних Сил
України та інших військових
формувань, утворених відповідно до
законів України, органів місцевого
самоврядування, органів управління у
справах цивільної оборони і сил
цивільної оборони, а також галузей
національної економіки, підприємств,
установ та організацій, який настає з
часу оголошення рішення про
мобілізацію (крім цільової) або
доведення до відома виконавців рішення
стосовно прихованої мобілізації чи
з часу введення воєнного стану в
Україні або в окремих її місцевостях та
охоплює час мобілізації, воєнний час і
частково відбудовний період після
закінчення воєнних дій.

Указом в.о. Президента України, Головою
Верховної ради України № 303/2014 від
17.03.2014р., затвердженим Законом України
№ 1126-VІІ від 17.03.2014р., який набрав
законної сили 18.03.2014р., Указом в.о.
Президента України, Головою Верховної
ради України № 454/2014 від 06.05.2014р.,
затвердженим Законом України № 1240-VІІ
від 06.05.2014р., який набрав законної сили
07.05.2014р., Указом Президента України №
607/2014 від 21.07.2014р., затвердженим Законом
України № 1595-VІІ від 22.07.2014р., який
набрав законної сили 24.07.2014р.,
постановлено оголосити та провести
часткову мобілізацію. Зазначено, що
мобілізація проводиться протягом 45 діб
із дня набрання чинності цими Указами.

З огляду на те, що період подачі та
розгляду рапорту позивача про надання
відпустки для догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку не
припадає на час особливого періоду,
положення п. 17 ст. 10-1 Закону України "Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей" також не може слугувати
підставою для відмови ОСОБА_1 у наданні
відпустки для догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно
до статті 1 Закону України "Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей", діяльність (функція) держави,
спрямована на встановлення системи
правових і соціальних гарантій, що
забезпечують реалізацію
конституційних прав і свобод,
задоволення матеріальних і духовних
потреб військовослужбовців відповідно
до особливого виду їх службової
діяльності, статусу в суспільстві,
підтримання соціальної стабільності у
військовому середовищі.

Військовослужбовці користуються усіма
правами і свободами людини та
громадянина, гарантіями цих прав і
свобод, закріпленими в Конституції
України та законах України, з
урахуванням особливостей,
встановлених цим та іншими законами
(ст.. 1-2 цього ж Закону).

З урахуванням вищевикладеного, суд
дійшов висновку про допущення з боку
відповідача бездіяльності, що
виразилась в ненаданні вмотивованої
відповіді на рапорт позивача від
04.07.2014р., а тому позовна вимога про
визнання протиправною бездіяльності
щодо ненадання позивачу відпустки по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку підлягає задоволенню.

Приймаючи до уваги приписи ч. 2 ст. 11 КАС
України, за для повного захисту прав,
свобод та інтересів позивача, про
захист яких він просить, суд вважає
необхідним вийти за межі позовних
вимог та зобов'язати відповідача
розглянути та прийняти рішення за
рапортом ОСОБА_1 від 04.07.2014р. про надання
позивачу відпустки по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, з урахуванням правових висновків
зазначених в судовому рішенні.

Водночас, що стосується позовної
вимоги про зобов'язання надати
позивачу відпустку по догляду за
дитиною по досягненню нею 3 річного
віку, то цій частині позов не підлягає
задоволенню, оскільки, суд не може
перебирати на себе повноваження
Центрального територіального
управління внутрішнього аудиту та
фінансового контролю щодо надання
такої відпустки та вчиняти дії, що
належать виключно до компетенції
Центрального територіального
управління внутрішнього аудиту та
фінансового контролю Департаменту
внутрішнього аудиту та фінансового
контролю МО України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти адміністративного
позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

У відповідності до ст.ст. 71, 86 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється у
відповідності до ст. 94 КАС України.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 17, 18, 19, 20, 51, 69, 70, 71, 72, 86, 94, 121, 158, 159,
160, 161, 162, 163, 164, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Центрального територіального
управління внутрішнього аудиту та
фінансового контролю Департаменту
внутрішнього аудиту та фінансового
контролю Міністерства оборони України
щодо ненадання ОСОБА_1 відпустки по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Зобов'язати Центральне територіальне
управління внутрішнього аудиту та
фінансового контролю Департаменту
внутрішнього аудиту та фінансового
контролю Міністерства оборони України
розглянути та прийняти рішення за
рапортом ОСОБА_1 від 04.07.2014 року про
надання відпустки по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Дончик Віталій
Володимирович