Справа № 825/2166/14
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 липня 2014 року Чернігів
Справа № 825/2166/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Лобана Д.В.,

при секретарі
Кондратенко О.В.,

за участю представників сторін

від позивача
Карети О.О.,

від відповідача
Полегешко Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Чернігівський м'ясний двір» до
Державної податкової інспекції у м.
Чернігові Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Чернігівський
м'ясний двір» звернулось до суду з
адміністративним позовом про визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень-рішень Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області від 05.05.2014 №
, № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем, на думку позивача, були
порушені вимоги Податкового кодексу
України, у зв'язку з чим податковий
орган під час перевірки дійшов
необґрунтованих висновків, які
покладені в основу податкових
повідомлень-рішень. Зокрема,
працівниками ДПІ в м. Чернігові не було
обґрунтовано належним чином і доведено
у встановленому законом порядку, що
угоди порушують публічний порядок,
суперечать моральним засадам
суспільства та спрямовані на
заволодіння майном держави. Угоди, які
укладені між ТОВ «Чернігівський
м'ясний двір» та контрагентом ТОВ
«Агробіз-12» не визнані судом
недійсними і їх недійсність прямо не
встановлена законом, у зв'язку з чим
існує презумпція правомірності
вказаних правочинів, а також наявність
взаємних прав та обов'язків сторін за
такими угодами. Іншого джерела
отримання товарів і послуг, за фактами
поставки яких платником були визначені
податкові зобов'язання з ПДВ, ніж
контрагент - ТОВ «Агробіз-12», актом
перевірки не виявлено. Крім того, у
позивача актом перевірки встановлена
наявність всіх необхідних первинних
документів щодо
фінансово-господарських
взаємовідносин платника податків з ТОВ
«Агробіз-12», в т.ч. податкових
накладних, оформлених у повній
відповідності з чинним законодавством,
платник податків мав повне право на
віднесення відповідних сум ПДВ до
складу податкового кредиту, а також
відсутність підстав щодо
безтоварності операцій є
підтверджується і актом перевірки.

При цьому з акту перевірки видно, що ДПІ
у м. Чернігові робить висновки про
порушення ТОВ «Чернігівський м'ясний
двір» діючого законодавства у
відносинах з ТОВ «Агробіз-12» та
нараховує штрафні санкції
лише/виключно на підставі
необґрунтованих/недоведених припущень
Бахмацької ОДПІ ГУ Міндоходів у
Чернігівській області про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Агробіз-12» з його
контрагентами постачальниками. Крім
того, позивач звертає увагу, що платник
податків взагалі жодним чином не
повинен нести відповідальність за
господарську діяльність контрагента,
його звітність як платника, тощо, про
яку взагалі не обізнаний та не повинен
бути обізнаний.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, просив його
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, просив
відмовити в його задоволенні,
посилаючись на письмові заперечення (а.
с. 95-96), в яких зазначено, що була
проведена позапланова документальна
перевірка ТОВ «Чернігівський м'ясний
двір» з питань дотримання вимог
податкового, валютного законодавства
за період з 01.10.2012 по 31.01.2014.

За результатами перевірки складено акт
від 17.04.2014 № 2/22/37330774, яким встановлено
порушення:

- п. 198.1, п.198.2, п. 198.6 ст. 198. п. 200.1, п.200.2 ст.
200 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено ПДВ на
загальну суму 116745,00 грн за
березень-червень 2012 року та прийнято
податкове повідомлення-рішення від
05.05.2013 № , яким визначено суму
грошового зобов'язання по ПДВ в розмірі
145932,00 грн, в тому числі 116745,00 грн
основного платежу та 29187,00 грн штрафних
(фінансових) санкцій.

- пп. 14.1.27 п.14.1 ст.14, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134,
п.138.1, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено суму податку
на прибуток підприємства, яка підлягає
нарахуванню та сплаті в бюджет, на
загальну суму 122584,00 грн за І квартал та
півріччя 2012 року та прийнято податкове
повідомлення-рішення від 05.05.2013 №
, яким визначено суму грошового
зобов'язання по податку на прибуток
приватних підприємства в розмірі 153230,00
грн, в тому числі 122584,00 грн основного
платежу та 30646,00 грн штрафних
(фінансових) санкцій.

В ході проведення перевірки
встановлено, що ТОВ «Чернігівський
м'ясний двір» до складу витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, декларації з податку на
прибуток підприємства за І квартал 2012
року, включено суму витрат по
взаємовідносинам з ТОВ «Агробіз-12»
201001,14 грн, за півріччя 2012 року включено
суму витрат по взаємовідносинам з ТОВ
«Агробіз-12» 1177585.76 грн.

До того ж, відповідачем було одержано
акт Бахмацької ОДПІ ГУ Міндоходів у
Чернігівській від 04.09.2013 № 418/22/36463586 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Агробіз-12» ()
щодо правильності формування
податкового кредиту та податкових
зобов'язань за період з 01.07.2010 по 30.06.2013,
яким встановлено відсутність
підприємства за юридичною адресою та
відсутність власних основних фондів

Крім того, позивачем на перевірку
товарно-транспортні накладні та
документи на підтвердження отримання
товару від ТОВ «Агробіз-12» не
надавалися, про що зазначено в акті
перевірки та не оспорювалось ТОВ
«Чернігівський м'ясний двір» в порядку
адміністративного оскарження.

Як наслідок, в порушення п. 44.6 ст. 44, п.
198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України позивачем завищено (не
підтверджено) суму податковий кредит з
податку нга додану вартість на
загальну суму ПДВ 116745,00 грн, в т.ч. за
березень 2012 року - 40200,00 грн, за квітень
2012 року - 67539,00 грн, за травень 2012 року -
584,00 грн, за червень 2012 року 8422,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, ДПІ у м.
Чернігові ГУ Міндоходів у
Чернігівській області вважає
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення такими, що
прийняті на підставі та у повній
відповідності до норм податкового
законодавства та просить суд відмовити
в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, доводи
позовної заяви та заперечень на неї,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

ТОВ «Чернігівський м'ясний двір»
(ідентифікаційний код 37330774)
зареєстровано як юридична особа 22.07.2011,
зареєстровано як платник податку на
додану вартість від 01.02.2012, що
підтверджується копією витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
серії АА №368231 (а. с. 62), копією витягу з
реєстру платників податку на додану
вартість № 064 (а. с. 63), ці факти
сторонами не заперечується та
відповідно до ч. 3 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
не потребують доказуванню.

Судом встановлено, що на підставі
направлень та наказу від 20.04.2014 № 1057,
відповідно до ст. 20. ст. 77, ст. 82
Податкового кодексу України (далі по
тексту - ПК України), проведена
документальна позапланова перевірка
ТОВ «Чернігівський м'ясний двір» з
питань дотримання вимог податкового,
валютного законодавства за період з
01.10.2012 по 31.01.2014.

За результатами перевірки складено акт
від 17.04.2014 № 2/22/37330774 (а. с. 10-59), яким
встановлено порушення:

- п. 198.1, п.198.2, п. 198.6 ст. 198. п. 200.1, п.200.2 ст.
200 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено ПДВ на
загальну суму 116745,00 грн за
березень-червень 2012 року та прийнято
податкове повідомлення-рішення від
05.05.2013 № , яким визначено суму
грошового зобов'язання по ПДВ в розмірі
145932,00 грн, в тому числі 116745,00 грн
основного платежу та 29187,00 грн штрафних
(фінансових) санкцій (а. с. 60).

- пп. 14.1.27 п.14.1 ст.14, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134,
п.138.1, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено суму податку
на прибуток підприємства, яка підлягає
нарахуванню та сплаті в бюджет, на
загальну суму 122584,00 грн за І квартал та
півріччя 2012 року та прийнято податкове
повідомлення-рішення від 05.05.2013 №
, яким визначено суму грошового
зобов'язання по податку на прибуток
приватних підприємства в розмірі 153230,00
грн, в тому числі 122584,00 грн основного
платежу та 30646,00 грн штрафних
(фінансових) санкцій (а. с. 61).

Згідно із ст. 3 Господарського кодексу
України господарська діяльність -
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Основними видами діяльності ТОВ
«Чернігівський м'ясний двір» є
виробництво мяса; оптова торгівля
живими тваринами; оптова торгівля
шкірсировиною, шкурами та шкірою;
оптова торгівля м'ясом і мясними
продуктами; вантажний автомобільний
транспорт, що підтверджується довідкою
з Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України (а.
с. 64).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

З матеріалів справи вбачається, що у
перевіряємому періоді ТОВ
«Чернігівський м'ясний двір»
здійснювало господарську діяльність
із контрагентом ТОВ «Алобіз-12».

Так, між ТОВ «Чернігівський м'ясний
двір» та ТОВ «Алобіз-12» було укладено
договір поставки від 01.03.2012 за № б/н (а.
с. 108), у відповідності до вимог якого
постачальник зобов'язується передати у
власність покупцю велику рогату
худобу, свиней, коней, а покупець
зобов'язується прийняти та сплатити
вартість товару.

Договір підписано директорами
підприємств та скріплено печатками.

Реальність виконання вказаного
договору підтверджують наступні
первинні документи:

- податкові накладні: №3 від 06.03.2012, №8
від 22.03.2012, №11 від 30.03.2012, №4 від 06.04.2012,
№8 від 18.04.2012, №9 від 19.04.2012, №11 від 24.04.2012,
№12 від 25.04.2012, №13 від 26.04.2012, №34 від
28.04.2012, №1 від 03.05.2012, №13 від 22.06.2012 (а. с.
109, 113, 117, 121, 125, 129, 133, 137, 141, 145-146, 150);

- видаткові накладні: №55 від 06.03.2012, №83
від 22.03.2012, №51 від 01.03.2012, №101 від 06.04.2012,
№113 від 18.04.2012, №119 від 19.04.2012, №123 від
24.04.2012, №125 від 25.04.2012, №130 від 26.04.2012, №132
від 03.05.2012, №218 від 22.06.2012 (а. с. 110, 114, 118, 122,
126, 130, 134, 138, 142, 147, 151);

- товарно-транспортними накладними №51
від 01.03.2012, №55 від 06.03.2012, №83 від 22.03.2012,
від 06.04.2012, від 18.04.2012, від 19.04.2012, від
24.04.2012, від 25.04.2012, від 26.04.2012, №132 від
03.05.2012, №218 від 22.06.2012 (а. с. 181-191);

- накази про направлення працівників у
відрядження №3вд від 01.03.2012, №4вд від
06.03.2012, №5вд від 22.03.2012, №10вд від 06.04.2012,
№13вд від 18.04.2012, №14вд від 19.04.2012, №15вд
від 24.04.2012, №18вд від 03.05.2012, №22вд від
22.06.2012 (а. с. 192-200);

- приймальними квитанціями №000024, №000063,
№000064, №000071, №000124, №000123, №000122, №000121,
№000120, №000119, №000932 (а. с. 111, 115, 119, 123, 127, 131,
135, 139, 143, 148, 152);

- актами прийому-передачі закупленого
ВРХ від 06.03.2012, від 22.03.2012, від 01.03.2012, від
06.04.2012, від 18.04.2012, від 19.04.2012, від 24.04.2012,
від 25.04.2012, від 26.04.2012, від 03.05.2012, від
22.06.2012 (а. с. 112, 116, 120, 124, 128, 132, 136, 140, 144, 149,
153);

- виписками по рахунку (а. с. 154-164);

- оборотно-сальдовою відомістю по
рахунку: 631 (а. с. 103);

- карткою рахунку: 631 (а. с. 104-107).

Отже, правовідносини за спірними
правочинами в повній мірі відображені
в бухгалтерському та податковому
обліку позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем було вчинено дії та
досягнуто конкретних результатів, які
визначають саме поняття господарської
операції - факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на стан
майна, капіталу, зобов'язань та
фінансових ресурсів.

Тобто, позивачем дотримано принцип
превалювання сутності над формою, який
закріплений в ст. 4 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" (превалювання
сутності над формою - операції
обліковуються відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми).

Суд вважає, що будь-які документи мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Також, на підтвердження реальності
здійснення господарської діяльності
ТОВ «Чернігівський м'ясний двір» із
контрагентом та як доказ поставки та
зберігання придбаних товарів для
здійснення господарській діяльності
було надано суду: договір оренди землі
№32/5 від 18.10.2011, акт прийому-передачі
земельної ділянки від 18.10.2011,
розрахунок розміру орендної плати,
схема розташування земельної ділянки
(а. с. 171-180); свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, витяг про
державну реєстрацію прав, витяг з
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, актуальну інформацію
про державну реєстрацію іпотеки та
обтяження (а. с. 201-205); карта рахунку: 6852,
свідоцтво про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця, свідоцтво
про сплату єдиного податку, свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу,
акти виконаних робіт (надання послуг)
від 31.03.2012, від 06.04.2012, від 18.04.2012, від
19.04.2012, від 24.04.2012, від 25.04.2012, від 26.04.2012 та
виписка по рахунку (а. с. 206-221).

З наданих позивачем доказів
вбачається, що договір мав на меті
настання реальних правових наслідків,
що обумовлено ними, оскільки товар був
переданий, оплата проведена, договір
виконано сторонами в повному обсязі.

Відповідно до статті 18 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців"
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін. Якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, є недостовірними і
були внесені до нього, то третя особа
може посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Суд звертає увагу на те, що на момент
вчинення правочинів підприємство -
контрагент позивача був
зареєстрований в якості юридичної
особи та платника податків, що
підтверджується актом перевірки (а. с.
81-94), ці факти сторонами не
заперечуються та відповідно до ч. 3 ст. 72
Кодексу адміністративного судочинства
України не потребують доказуванню.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що на момент
укладення договору з контрагентом
позивач проявив належну обачність,
перевіривши необхідні документи
контрагента та чи здійснює він
господарську діяльність.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно із п. 185.1 статті 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є постачання товарів (послуг), місце
постачання яких розташоване на митній
території України.

Відповідно до п. 187.1 статті 187
Податкового кодексу України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Згідно із п. 188.1 ст.188 Податкового
кодексу України база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів, і збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п. 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, не
містить відокремленої вартості,
перелік (номенклатура) частково
поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом державної
податкової служби, та враховується при
визначенні загальних податкових
зобов'язань.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Суд звертає увагу на те, що податкові
накладні, видані ТОВ «Алобіз-12»,
містять всі реквізити передбачені п.
201.1 ст. 201 ПК України, а тому згідно п. 201.10
ст. 201 ПК України вони є підставою для
нарахування податкового кредиту.

При цьому, з урахуванням норм статей 44
та 61 Податкового кодексу України саме
на контролюючі органи покладається
обов'язок контролювати правильність
формування даних податкового обліку
платників податків, у тому числі щодо
правильності складення та
достовірності первинних документів.

При дослідженні факту здійснення
господарської операції оцінюватися
повинні, перш за все, відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку. Відносини між
учасниками попередніх поставок
товарів, робіт, послуг не мають
безпосереднього впливу на дослідження
факту реальності господарської
операції, вчиненої між позивачем та
його контрагентами.

Не є обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Як на підставу нікчемності правочину
позивача з контрагентами ТОВ
«Агробіз-12» відповідач посилається на
акт Бахмацької ОДПІ ГУ Міндоходів у
Чернігівській від 04.09.2013 № 418/22/36463586 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Агробіз-12» ()
щодо правильності формування
податкового кредиту та податкових
зобов'язань за період з 01.07.2010 по 30.06.2013
(а. с. 81-94).

Однак, такі посилання судом не
приймаються до уваги, зважаючи на
наступне.

Відповідно до статті 215 Цивільного
Кодексу України від 16.01.2003 № 435 (далі - ЦК
України) підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України, недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин) - у цьому разі визнання
такого правочину недійсним судом не
вимагається. Пунктом 1 статті 203 ЦК
України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити, зокрема,
моральним засадам суспільства, пунктом
5 статті 203 ЦК України передбачено, що
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно із статтею 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідними для чинності правочину.
Зокрема зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має
вчинятися у формі, встановлений
законом, правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ч. 1 ст. 228 ЦК України,
правочин спрямований на незаконне
заволодіння майном держави, вважається
таким, що порушує публічний порядок, а
отже, згідно з ч. 2 згаданої статті, є
нікчемним.

Частино 1 ст. 627 Цивільного кодексу
України передбачено, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Умовою для визнання недійсним
правочину, який суперечить інтересам
держави та суспільства, є встановлення
умислу в діях осіб, що уклали такий
правочин. При цьому, носіями
протиправного умислу юридичних осіб -
сторін такого правочину є посадові
особи цих юридичних осіб.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
сам по собі факт допущення, на думку
податкового органу, суб'єктом
господарювання порушень певних
встановлених законом правил
господарської діяльності,
здійснюваної на підставі певного
договору, не є безумовною підставою для
висновку про укладення такого договору
з метою, завідомо суперечною інтересам
держави і суспільства. Юридична
відповідальність має здійснюватися на
принципі законності, який полягає у
тому, що така відповідальність настає
за діяння, передбачені законом, та
застосовується у спосіб, визначений
законом.

Стосовно відповідальності позивача за
можливі протиправні дії його
контрагента суд зазначає, що для
висновків про наявність порушень
податкового законодавства у діях
платника податків в обов'язковому
порядку необхідно з'ясувати можливу
обізнаність такого платника щодо
дефектів у правовому статусі його
контрагента (відсутність реєстрації їх
як платників ПДВ, відсутність у
відповідних посадових осіб чи інших
представників контрагента повноважень
на складання первинних, розрахункових
документів, податкових накладних тощо).

Поряд з цим, будь-яких доказів щодо
обізнаності позивача про фіктивне
підприємництво юридичних осіб, що є
контрагентом ТОВ «Агробіз-12» та
здійснення ним незаконної фінансово -
господарської діяльності
представником відповідача суду не
надано.

Таким чином, за переконанням суду,
відповідач неправомірно поклав на
позивача відповідальність за можливі
протиправні дії його контрагентів.

Крім того, в акті перевірки відсутні
посилання на ухиляння контрагентами
позивача від уплати податків та зборів,
визначення їм податкових зобов'язань,
винесення вироків посадовим особам
підприємств, або будь-які інші
відомості, які можуть бути визначені як
підстави та докази укладення угод з
метою, що порушує публічний порядок.

В свою чергу, судом встановлено, що
вищезазначені договори були виконані
сторонами в повному обсязі, товар
(роботи/послуги) отриманий, сторони
претензій один до одного не мають.

Таким чином, надання податковому
органу належним чином оформлених всіх
первинних документів, передбачених
законодавством, є підставою для
формування валових витрат та
податкового кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав
людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД
проти Болгарії" (заява № 3991/03)
зазначено, що у разі якщо національні
органи за відсутності будь-яких
вказівок на безпосередню участь
фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ,
який нараховується у ланцюгу поставок,
або будь-яких вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж таки
застосовують негативні наслідки до
отримувача оподатковуваної ПДВ
поставки, який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано будь-яких інших
доводів та не подано жодних доказів,
які б ставили під сумнів реальність
виконання вказаних правочинів з
отримання позивачем товарів
(робіт/послуг), невідповідність цих
операцій дійсному економічному змісту,
або засвідчили б наявність інших
обставин, що підтверджують
недобросовісність позивача як
платника податків та виключають право
на формування валових витрат та
податкового кредиту.

Всі суми податку на додану вартість
сплаченого і віднесеного позивачем до
податкового кредиту, підтверджуються
податковими накладними, які
відповідають вимогам Податкового
кодексу України та відображають зміст
господарських операцій, в результаті
яких вони складені.

Необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Частиною 2 статті 161 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що при виборі правової
норми, що підлягає застосуванню до
спірних правовідносин, суд
зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Верховний суд України у справах з
аналогічним предметом спору
дотримується позиції, що судом
обов'язково має бути досліджено факт
вчинення господарських операцій, за
наслідками яких виникло право позивача
на формування податкового кредиту та
факт сплати позивачем сум податку
своїм контрагентам.

Вказаний факт не був спростований в
судовому засіданні представником
відповідача.

Враховуючи вищевикладене, висновок
податкового органу про заниження
позивачем податку на додану вартість є
безпідставним, а тому і нарахування
штрафних (фінансових) санкцій, з огляду
на ст. 123 Податкового кодексу України,
також є протиправним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірність
свого рішення.

Доводи ж відповідача про те, що на
перевірку товарно-транспортні
накладні підприємством не надавалися,
про що зазначено в акті перевірки та не
оспорювалось ТОВ «Чернігівський
м'ясний двір» в порядку
адміністративного оскарження, є
безпідставними з огляду на те, що,
по-перше, наявність таких накладних
підтверджується матеріалами справи, а
по-друге, позивач мав право на судове
оскарження таких висновків акту
перевірки та податкових
повідомлень-рішень прийнятих на їх
підставі, що і зробив.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
посилання відповідача на вирок від
02.12.2013 щодо директора «Агробіз-12» (а. с.
222-223) є безпідставними, оскільки в ньому
зазначено період з 12.12.2010 по 31.10.2011, а
перевірка позивача проводила за період
з 01.01.2012 по 31.01.2014, тобто встановлені
обставини згідно вироку відносяться до
іншого періоду.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю
«Чернігівський м'ясний двір», -
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у місті
Чернігові ГУ Міндоходів у
Чернігівській області від 05.05.2014 №
, № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Чернігівський
м'ясний двір» судові витрати в сумі 487
(чотириста вісімдесят сім) грн 20 коп.

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України
апеляційна скарга подається через
Чернігівський окружний
адміністративний суд, а її копія
надсилається апелянтом до суду
апеляційної інстанції, протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, а у
разі проголошення її вступної та
резолютивної частин, або прийняття її у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.
Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано,
або її подано з пропуском строку, у
поновленні якого було відмовлено, а у
разі вчасного подання апеляційної
скарги, з набранням законної сили
рішенням апеляційної інстанції, якщо
оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя
Д.В. Лобан