Справа № 872/17094/13
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2014 рокусправа № 180/1801/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чепурнова Д.В.

суддів:
Сафронової С.В. Поплавського В.Ю.

за участю секретаря судового
засідання: Надточія В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці
Дніпропетровської області

на постанову Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 11
листопада 2013 року у справі №180/1801/13-а за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці
Дніпропетровської області про
визнання дій протиправними та про
перерахунок та виплату страхових
виплат, -

ВСТАНОВИВ:

04 липня 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці
Дніпропетровської області, в якому
просить визнати дії Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці
Дніпропетровської області по виплаті
ОСОБА_1 щомісячних страхових платежів
за період з 01.01.2004 року по 01.06.2013 року у
меншому розмірі ніж це передбачено
законом протиправними. Зобов'язати
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці
Дніпропетровської області здійснити
виплату ОСОБА_1 заборгованість по
щомісячних страхових платежів за
період з 01ю01ю2004 року по 01.06.2013 року в
сумі 91821 грн. Зобов'язати Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці
Дніпропетровської області з 01.06.2013 року
нараховувати та виплачувати ОСОБА_1
щомісячної страхові виплати в розмірі
встановленому ст 1197 ЦК України до зміни
обставин, що тягнуть перерахунок
страхових виплат.

Постановою Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 11
листопада 2013 року адміністративний
позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що
статтею 1197 Цивільного кодексу Укрїни,
передбачено, що розмір втраченого
фізичною особою внаслідок каліцтва або
іншого ушкодження здоров'я заробітку
(доходу), що підлягає відшкодуванню,
визначається у відсотках від
середнього місячного заробітку
(доходу) яки потерпілий мав до каліцтва
або іншого ушкодження здоров'я, з
урахуванням ступеня втрати потерпілим
професійної працездатності, а за її
відсутності - загальної
працездатності.

Не погодившись з постановою суду,
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці
Дніпропетровської області оскаржило
його в апеляційному порядку, шляхом
подачі апеляційної скарги, в якій
просить скасувати оскаржувану
постанову, та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні
адміністративного позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
відповідач виплачує ОСОБА_1 страхові
виплати згідно із актом
приймання-передачі № 4, складеним між
ТОВ «БЗЦ МВК» та Відділенням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганець
Дніпропетровської області, відповідно
до якого позивачу щомісячно
виплачується 35,40 грн.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не з'явились, про час
та місце слухання справи повідомлялися
належним чином, а тому відповідно до ст.
41 КАС України фіксування судового
засідання не здійснюється.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги та заперечень на неї, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що ОСОБА_1 з
працювала в ТОВ БЗЦ Марганецькому
виробничому комбінаті на посаді
складальника різних виробів деревини,
де 29.09.1989 року отримала професійне
захворювання, про що було складено Акт
форми Н-1.

На підставі вказано акту, позивачем
було пройдено медичний огляд в
медико-соціальній експертній комісії,
яка висновком від 26.06.1991. встановила
втрату професійної працездатності у
розмірі 30% та визнала інвалідом 3-ї
групи.

На підставі вказаних обставин,
позивачу призначено страхові виплати у
відповідності до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" з урахуванням
середньої заробітної плати
встановленою ТОВ БЗЦ Марганецький
виробничий комбінат.

04 червня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
відповідача із заявою про перерахунок
та виплату страхових виплат з
урахуванням положень ст.1197 ЦК України з
01 січня 2004 року по травень 2013 року та з 01
червня 2013 року.

Листом від 11 червня 2013 року за №20/02-20
відповідач повідомив позивача про те,
що перерахунок та виплата страхових
виплат здійснюється у відповідності до
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", а підстави для
застосування положень ст.1197 ЦК України
- відсутні.

Вказані обставини стали підставою для
звернення позивача до суду з даним
позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що положення
ст.29 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" у даному випадку є
загальними, а відтак, застосуванню
підлягають спеціальні норми
відповідних законів, з урахуванням
положень ст.1197 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" законодавство про
страхування від нещасного випадку
складається із Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, цього
Закону, Кодексу законів про працю
України, Закону України "Про охорону
праці" та інших нормативно-правових
актів.

Згідно з положеннями статті 34 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" сума
щомісячної страхової виплати
встановлюється відповідно до ступеня
втрати професійної працездатності та
середньомісячного заробітку, що
потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Сума щомісячної страхової виплати не
повинна перевищувати
середньомісячного заробітку, що
потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Як вбачається з матеріалів справи та
сторонами не оспорюється, відповідач
при виплаті страхових виплат позивачу,
керувався положенням Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

В той же час, за змістом статті 1197
Цивільного кодексу України розмір
втраченого фізичною особою внаслідок
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я заробітку (доходу), що підлягає
відшкодуванню, визначається у
відсотках від середнього місячного
заробітку (доходу), який потерпілий мав
до каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я, з урахуванням ступеня втрати
потерпілим професійної
працездатності, а за її відсутності -
загальної працездатності. Якщо
середньомісячний заробіток (дохід)
потерпілого є меншим від п'ятикратного
розміру мінімальної заробітної плати,
розмір втраченого заробітку (доходу)
обчислюється виходячи з п'ятикратного
розміру мінімальної заробітної плати.

Аналізуючи співвідношення положень
статті 29 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та положень статті 1197
Цивільного кодексу України, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що пріоритетному
застосуванню до спірних правовідносин
підлягають положення Цивільного
кодексу України як такі, що набрали
чинності пізніше.

Оскільки, актами цивільного
законодавства не встановлено
неможливості застосування положень
ст..1197 ЦК України при визначені
заробітку (доходу), втраченого
внаслідок каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я фізичної особи до
відносин, що випливають із
обов'язкового страхування, суд
апеляційної інстанції вважає
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції про те, що розрахунок суми
страхової виплати необхідно проводити
з урахуванням положень ст.1197 ЦК
України.

Між тим, посилання заявника
апеляційної скарги про те. що дана
справа не підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства є
безпідставними, оскільки у
відповідності до п.4 ч. 1 ст. 18 КАС
України, місцевим судам як
адміністративним судам підсудні усі
справи щодо спорів фізичних осіб з
суб'єктами владних повноважень з
приводу, зокрема, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням.

Проте, колегія суддів не може
погодитись із висновками суду першої
інстанції щодо застосування п.п. 3 п. 1
ст. 268 ЦК України, відповідно до якого
позовна давність не поширюється на
вимогу про відшкодування шкоди
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю виходячи з
наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Положення статті 1197 Цивільного кодексу
України та відповідні зміни до нього, є
загальнодоступними для ознайомлення
всіма громадянами, і можливість
обізнаності людини про те чи інше
положення законодавства залежить
виключно від бажання такої людини.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
також свідчить про те, що право на
звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строку для звернення до
суду за захистом порушених прав.

Так, згідно статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Враховуючи те, що позивач звернувся до
суду з позовом 04 липня 2013 року, а також
те, що позивач просить задовольнити
позов починаючи з 01 січня 2004 року, суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне позов ОСОБА_1 за період з 01
січня 2004 року по 03 січня 2013 року,
включно, залишити без розгляду у
зв'язку з пропуском строку звернення до
адміністративного суду.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити
частково, постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову про часткове задоволення
позову.

На підставі викладеного, керуючись
пунктом 3 частини 1 статті 198, статтями
202, 207 КАС України, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 11
листопада 2013 року - скасувати та
прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганець
Дніпропетровської області щодо
відмови у проведенні перерахунку
щомісячних страхових виплат з 04 січня
2013 року.

Зобов'язати Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганець
провести перерахунок щомісячних
страхових виплат ОСОБА_1 за період з 04
січня 2013 року у відповідності до ст. 1197
ЦК України, з урахуванням виплачених
сум та виплачувати в подальшому.

Позов ОСОБА_1 з 01 січня 2004 року по 03
січня 2013 року, включно, - залишити без
розгляду.

Постанова суду апеляційної
інстанції набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Д.В. Чепурнов

Суддя:
С.В. Сафронова

Суддя:
В.Ю. Поплавський