Справа № 825/1775/14
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1775/14
інстанції: Заєць О.В.
Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Карпушової О.В., Оксененка О.М.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу за апеляційною
скаргою позивача ОСОБА_2 на Постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 04 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Територіального
управління Державної судової
адміністрації України у Чернігівській
області треті особи - Міністерство
фінансів України, Державна
казначейська служба України про
визнання протиправною бездіяльності
та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 позивач ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом до Територіального
управління Державної судової
адміністрації України у Чернігівській
області треті особи - Міністерство
фінансів України, Державна
казначейська служба України, в якому
просила визнати протиправною
бездіяльність територіального
управління ДСА України у Чернігівській
області щодо ненарахування та
невиплати матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових питань
за 2013 рік, зобов'язати здійснити
нарахування матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових питань
за 2013 рік у розмірі середньомісячної
заробітної плати відповідно до наказу
голови Чернігівського районного суду
№02-07/100 від 11.12.2013 року та стягнути на її
користь суму матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових питань
за 2013 рік визначену в довідці наданій
відповідачем.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 04 червня 2014
року в задоволені адміністративного
позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятою постановою,
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги, вважаючи оскаржувану постанову
необґрунтованою, незаконною, винесеною
з порушення норм матеріального права.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, що згідно з ч. 4 ст. 196 КАС
України не перешкоджає судовому
розгляду справи, в зв'язку з чим
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, переглянувши в межах
апеляційної скарги постанову суду та
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, приходить до
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що з 02.07.2004, позивач
перебуває на державній службі,
працюючи в Чернігівському районному
суді Чернігівської області, в тому
числі з 23.07.2013 на посаді помічника
голови суду, що підтверджується
довідкою №02-27/02 від 13.05.2014.

11.12.2013 головою Чернігівського
районного суду видано наказ № 02-07/100 про
надання матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових питань
працівникам апарату Чернігівського
районного суду Чернігівської області.

Даний наказ 11.12.2013 був направлений до ТУ
ДСАУ у Чернігівській області для
здійснення відповідних нарахувань та
виплати, що підтверджується витягом з
Журналу реєстрації вихідної
кореспонденції №01-23.

В зв'язку з тим, що вищезгаданий наказ
залишився без виконання, 09.01.2014
державні службовці звернулись до
начальника ТУ ДСАУ у Чернігівській
області з проханням надати роз'яснення
щодо нездійснення виплати
матеріальної допомоги за 2013 рік, на що
16.01.2014 отримали відповідь, в якій
вказано, що асигнувань на виплату
одноразової матеріальної допомоги для
вирішення соціально-побутових питань
кошторисом не передбачено.

Враховуючи відповідь територіального
управління працівниками суду було
направлено колективне звернення до
територіальної державної інспекції з
питань праці у Чернігівській області
щодо проведення перевірки
правомірності дій територіального
управління по невиплаті матеріальної
допомоги і 12.03.2014 була надано відповідь,
яка обґрунтована тим, що інспекція
праці не може ухвалити обов'язкове до
виконання підприємством рішення про
поновлення порушеного трудового права
конкретного громадянина і
запропоновано звернутись до суду.

Відмовляючи в задоволені
адміністративного позову, суд виходив
з того, що відповідач не наділений
правом самостійно, без правового
врегулювання та фінансової можливості,
здійснювати відповідні виплати, а отже
і не повинен був їх здійснювати.

З вказаним висновком суду першої
інстанції не погоджується і колегія
суддів, виходячи з наступного.

Приймаючи рішення у справі, колегія
суддів не оцінює правомірності й
обґрунтованості наказу голови
Чернігівського районного суду № 02-07/100
від 11.12.2013 року про виплату позивачу
матеріальної винагороди - оскільки між
сторонами відсутній спір з даного
приводу, а наказ голови суду як
роботодавця по відношенню до позивача
є чинним і ніким не оскаржений та не
скасований.

Оцінюючи невиконання ТУ ДСА в
Чернігівській області цього наказу,
суд зазначає наступне.

Між сторонами відсутній спір щодо
причин невиконання ТУ ДСА в
Чернігівській області наказу голови
Чернігівського районного суду № 02-07/100
від 11.12.2013.

Причиною відсутності виплат на користь
позивача є відсутність бюджетного
фінансування на відповідні видатки ТУ
ДСА в Чернігівській області.

Згідно з тверджень відповідача,
виплата матеріальної допомоги на
оздоровлення та інших заохочувальних
виплат може бути проведена тільки
після внесення змін до Державного
бюджету України на 2013 рік.

Суд не заперечує твердження
відповідача про відсутність належного
фінансування.

Виплата винагороди здійснюється у
розмірі та в порядку, що встановлюється
Кабінетом Міністрів України, й таким
Порядком, затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України № 268 від
09.03.2006 року, передбачено виплату
грошової винагороди в межах асигнувань
на оплату праці.

Проте, за змістом ч. 2 ст. 142 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів», Державна судова адміністрація
України виконує функції головного
розпорядника коштів Державного
бюджету України щодо фінансового
забезпечення діяльності всіх інших
судів загальної юрисдикції, діяльності
Вищої кваліфікаційної комісії суддів
України, органів суддівського
самоврядування, Національної школи
суддів України та Державної судової
адміністрації.

Діючим законодавством визначено
обов'язок територіальних підрозділів
ДСА України забезпечувати
фінансування апаратів загальних судів
у межах відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці.

Матеріалами справи підтверджено та не
заперечувалось відповідачем, що наказ
голови Чернігівського районного суду
№ 02-07/100 від 11.12.2013 року про виплату
позивачу грошової винагороди в розмірі
середньомісячної заробітної плати є
чинним, не скасованим, а отже підлягає
виконанню. Разом з тим призначена
винагорода позивачу не виплачена.

Право позивача на її отримання
встановлена законом, і відсутність
належного фінансування не може
вважатися правомірною підставою
позбавлення такого права.

Позиція щодо неможливості поставити
гарантовані законом виплати, пільги та
ін. в залежність від видатків бюджету
неодноразово висловлювалася
Конституційним судом України (рішення
Конституційного суду України від 20
березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня
2004 року № 7-рп/2004 , від 1 грудня 2004 року №
20-рп/2004, 9 липня 2007 року № 6-рп/2007).

В останньому рішенні Конституційний
суд України вказав: зупинення дії
положень законів, якими визначено
права і свободи громадян, їх зміст та
обсяг, є обмеженням прав і свобод і може
мати місце лише у випадках,
передбачених Основним Законом України.
У статті 64 Конституції України
вичерпно визначено такі випадки, а саме
передбачено, що в умовах воєнного або
надзвичайного стану можуть
встановлюватися окремі обмеження прав
і свобод людини із зазначенням строку
дії цих обмежень, та визначено ряд прав
і свобод, які не можуть бути обмежені за
жодних обставин.

Внаслідок зупинення на певний час дії
чинних законів України, якими
встановлено пільги, компенсації чи
інші форми соціальних гарантій,
відбувається фактичне зниження
життєвого рівня громадян, який не може
бути нижчим від встановленого законом
прожиткового мінімуму (частина третя
статті 46 Конституції України), та
порушується гарантоване у статті 48
Конституції України право кожного на
достатній життєвий рівень.

На неприпустимість залежності
виконання державою своїх функцій,
передбачених законом, від бюджетного
фінансування так само неодноразово
звертав увагу Європейський суд з прав
людини (рішення "Терем ЛТД, Чечеткін та
Оліус проти України"; "Войтенко проти
України", "Шмалько проти України", інші).

Таким чином, на думку суду, має місце
бездіяльність відповідача щодо
невиконання наказу голови
Чернігівського районного суду № 02-07/100
від 11.12.2013 року про надання позивачу
грошової винагороди, яка порушує
встановлені законом права та інтереси
позивача. Тому така бездіяльність
підлягає визнанню протиправною.

Як наслідок констатованого факту
порушення права позивача, що порушене
протиправною бездіяльністю, суд
приходить до висновку про необхідність
захисту порушеного права шляхом
зобов'язання Територіального
управління Державної судової
адміністрації України у Чернігівській
області перерахувати і виплатити
ОСОБА_2 грошову винагороду згідно із
наказом голови Чернігівського
районного суду № 02-07/100 від 11.12.2013 року.

Отже, позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Враховуючи вищевикладене,
переглянувши рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції неправильно
застосував до спірних правовідносин
норми матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи, а
тому оскаржувана постанова підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про часткове задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198,
п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 04 червня 2014
року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
територіального управління ДСА
України у Чернігівській області щодо
не нарахування та невиплати
матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань за 2013 рік.

Зобов'язати здійснити нарахування
матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань за 2013 рік у
розмірі середньомісячної заробітної
плати відповідно до наказу голови
Чернігівського районного суду №02-07/100
від 11.12.2013 рок.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки
передбаченні ст. 212 КАС України.

Повний текст постанова суду буде
виготовлено 31.07.2014 року.

Головуючий суддя
Г.М. Бистрик

Судді
О.В. Карпушова

О.М. Оксененко

Головуючий суддя

Бистрик Г.М.

Судді:

Карпушова О.В.

Оксененко О.М.