Справа № 826/11194/13-а
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

15 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Шостака О.О.,

суддів:
Горяйнова А.М., Желтобрюх І.Л.

при секретарі:
Лебедєвій Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва Державної
податкової служби на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від "01" серпня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Дочірнього підприємства закритого
акціонерного товариства Теувес
Холдінг "Тегра Україна ЛТД" до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва Державної
податкової служби про скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року позивач звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва Державної податкової
служби у якому просив визнати
протиправним та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 08.07.2013 року №
2 та № 2202.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва
від "01" серпня 2013 року адміністративний
позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими
рішеннями, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду від 01.08.2013 року та
прийняте нове рішення, яким відмовити в
задоволені позову. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва Державної
податкової служби - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва
від "01" серпня 2013 року - залишити без
змін, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.
Згідно ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Як було встановлено судом
першої інстанції, в період з 11.06.2013р. по
18.06.2013р., відповідачем було проведено
позапланову документальну виїзну
перевірку позивача, з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
ТОВ «Біаріс Плюс», за квітень, травень
2012 року, з ОСОБА_2 за травень, липень 2012
року, за результатами якої складено акт
від 21.06.2013 року №15/26-55-22-02.
В ході
перевірки встановлено порушення ДП ЗАТ
Таувес Холдінг «Тегра Україна ЛТД»:
п.185, п.198.3, 198.6 ст.198, п.201.4, п.201.10 ст.201
Податкового кодексу, в результаті чого,
завищено суму податку на додану
вартість, та підлягає бюджетному
відшкодуванню в квітні 2012 року на суму
3000000,0грн., та завищено суму від'ємного
значення між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту в травні 2012р. на суму 736254грн.
На підставі акту перевірки
від 21.06.2013р. №15/26-55-22-02, відповідачем
було прийнято податкове повідомлення -
рішення від 08.07.2013р. №2, відповідно
до якого зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за квітень 2012р. у розмірі 300
000,00 грн. а також про стягнення штрафних
санкцій в розмірі 150 000,00грн. та
податкове повідомлення-рішення від
08.07.2013р. №2202, відповідно до якого
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість за
травень 2012р. на загальну суму 736254,00грн.

Не погоджуючись з вищевикладеними
обставинами, позивач звернувся до суду
з відповідним позовом.

Окружний адміністративний суд м. Києва
прийшов до висновку про необхідність
задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з
даним висновком суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

З матеріалів справи
вбачається, що позивач мав
господарські відносини з ТОВ «Біаріс
Плюс», відповідно до договору поставки
від 19.04.2012р. №40-02-12-0135, договір поставки
від 25.04.2012р. №40-02-12-045, договір поставки
від 04.05.12р. №40-02-12-0152, договір поставки
від 10.05.12. №40-02-12-0162.
Відповідно
до додатку №5 до податкової декларації
з ДПВ та реєстру отриманих податкових
накладних за квітень 2012, ДП ЗАТ Таувес
Холдінг «Тегра Україна ЛТД», включено
до складу податкового кредиту суму ПДВ
по взаємовідносинах з ТОВ «Біаріс
Плюс», у розмірі 30000,00грн. та за травень
2012р. - у розмірі 736 254,3грн.
Також, позивач
мав господарські відносини з ОСОБА_2,
відповідно до договору
транспортно-експедиційного
обслуговування вантажів автомобільним
транспортом від 01.09.2010. №40/10-Т.

Відповідно до додатку №5 до
податкової декларації з ДПВ та реєстру
отриманих податкових накладних за
травень 2012, ДП ЗАТ Таувес Холдінг
«Тегра Україна ЛТД», включено до складу
податкового кредиту суму ПДВ по
взаємовідносинах з ОСОБА_2, у розмірі
4739,5 грн. та за липень 2012р. - у розмірі
41245,80грн.
Відповідно до статті 228 ЦК
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення,
передбаченого ст. 228 ЦК України
міститься обов'язкова ознака
-специфічна мета -порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Наявність мети,
включеної до складу правопорушення
підлягає обов'язковому доведенню.
Мета юридичної
особи має бути доведена через мету
відповідного керівника -фізичної
особи, яка на момент укладання угоди
виконувала представницькі функції за
статутом (положенням) або за
довіреністю. Слід зазначити, що
наявність мети зазначеної в диспозиції
ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне
кримінальну відповідальність за
відповідними статтями кримінального
кодексу України за скоєний злочин,
замах на злочин або готування до
злочину. Такі обставши можуть бути
доведені лише обвинувальним вироком.
Статтею 207
Господарського кодексу України
передбачено, що господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.
Недійсною може бути визнано також
нікчемну умову господарського
зобов'язання, яка самостійно або в
поєднанні з іншими умовами
зобов'язання порушує права та законні
інтереси другої сторони або третіх
осіб. Нікчемними визнаються, зокрема,
такі умови типових договорів і
договорів приєднання, що: виключають
або обмежують відповідальність
виробника продукції, виконавця робіт
(послуг) або взагалі не покладають на
зобов'язану сторону певних обов'язків;
допускають односторонню відмову від
зобов'язання з боку виконавця або
односторонню зміну виконавцем його
умов; вимагають від одержувача товару
(послуги) сплати непропорційно
великого розміру санкцій у разі
відмови його від договору і не
встановлюють аналогічної санкції для
виконавця.
Таким чином,
необхідними умовами для визнання угоди
недійсною є її укладання з метою, що
завідомо суперечною інтересам держави
і суспільства та наявність умислу хоча
б у однієї із сторін щодо настання
відповідних наслідків.
Матеріали справи
свідчать, що на момент укладання
договорів, на яких ґрунтувалися
взаємовідносини позивача з
контрагентами, а також під час
здійснення господарських операцій,
контрагент був зареєстрованай в
податкових органах як платник ПДВ.
Суд також
враховує положення інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України від 02.06.2011 № 742/11/13-11, яким
визначено, що при дослідженні факту
здійснення господарської операції
оцінюватися повинні відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку. Не є
обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Чинним законодавством України,
відповідач не наділений
повноваженнями щодо визнання
правочинів нікчемними (недійсними) із
застосуванням відповідних наслідків
їх нікчемності (недійсності).

Відповідно до пп. а п.198.1,
п.198.2., п.198.3. ст.198 Податкового кодексу
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.
Податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.
Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6. ст.198
Податкового кодексу України, не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з п.201.11
ст.201 Кодексу). У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до п.201.10. ст.201 Кодексу,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Законом України "Про
бухгалтерський обік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження
включення до складу податкового
кредиту сум сплаченого податку на
додану вартість у складі ціни за
придбаний товар (роботи, послуги),
необхідні первинні документи
(податкові накладні), оформлені
відповідно до вимог Закону України "Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні" (далі-Закон).
Відповідно до ст.1 Закону,
первинний документ -це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно
ст.9 Закону підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Таким чином,
враховуючи викладені законодавчі
норми та обставини справи, колегія
суддів погоджуться з висновком судуд
першої інстанції, що взаємовідносини
позивача з контрагентом, який на момент
здійснення господарських операцій був
належним чином зареєстрований як
платник податку на додану вартість,
оформлені договорами, які не були
визнані в судовому порядку недійсними,
а також підтверджені виданими
контрагентом первинними документами,
зокрема, податковими накладними, отже
позивачем були виконані передбачені
законодавством вимоги для
підтвердження права на податковий
кредит.
Колегія суддів критично сприймає
доводи відповідача, сформовані на
підставі актів перевірок контрагентів,
оскільки, інформація, викладена в
зазначених документах була фактично
переписана відповідачем в акт
перевірки позивача, без належного
дослідження та надання оцінки
первинним документам, як того
вимагають норми діючого податкового
законодавства України. Згідно
вимог Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
Наказом Державної податкової
адміністрації України від 22.12.2010 р. № 984,
факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів. В акті перевірки не
допускається відображення
необґрунтованих даних, а також
суб'єктивних припущень перевіряючими,
які не мають підтверджених доказів, та
різного роду висновків щодо дій
посадових осіб суб'єкта
господарювання.
З огляду на
викладене, повно та всебічно
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва Державної податкової
служби не спростовують висновки суду
першої інстанції, викладені в
постанові від 01 серпня 2014 року, та не
можуть бути підставами для її
скасування.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам та
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.
В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва Державної
податкової служби - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва
від "01" серпня 2013 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволені апеляційної скарги
Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва Державної
податкової служби - відмовити.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва
від "01" серпня 2013 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до вимог ч. 2 ст. 212 КАС
України та може бути оскаржена в
двадцятиденний термін шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Шостак

Судді А.М. Горяйнов

І.Л. Желтобрюх

.

Головуючий суддя
Шостак О.О.

Судді:
Горяйнов А.М.

Желтобрюх І.Л.