Справа № 801/5596/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" липня 2014 р. м. Київ
К/800/66308/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу ОСОБА_4 на постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Реєстраційної служби
Сімферопольського районного
управління юстиції Автономної
Республіки Крим, Сімферопольського
районного бюро технічної
інвентаризації, Реєстратора
Сімферопольського районного бюро
технічної інвентаризації Чернової
Світлани Олександрівни, про визнання
незаконними дій, визнання незаконною
та скасування реєстрації права
власності,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до
Реєстраційної служби
Сімферопольського районного
управління юстиції Автономної
Республіки Крим, Сімферопольського
районного бюро технічної
інвентаризації, Реєстратора
Сімферопольського районного бюро
технічної інвентаризації Чернової С.
О., в якому, з урахуванням уточнених
позовних вимог просив суд:

визнати незаконними дії
Сімферопольського районного бюро
технічної інвентаризації з проведення
технічної інвентаризації житлового
будинку, господарських будівель та
споруд в цілому по АДРЕСА_1, за
результатами якої складено технічний
паспорт на вказаний об'єкт нерухомого
майна станом на 24 вересня 2012 року;

зобов'язати Сімферопольське районне
бюро технічної інвентаризації
провести технічну інвентаризацію
частини жилого будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1 як
новоствореного об'єкта в цілому на
підставі рішення Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 09 липня
2012 року у справі № 22-ц/0190/2562/12 та скласти
на ім'я позивача технічний паспорт: на
кухню літ « 2-1», жилу кімнату літ « 2-2»,
коридор літ « 2-3», в жилому будинку літ
«А», літню кухню літ «Б», тамбур літ «б»,
вбиральню літ «З», підвал літ «п/К»,
вхід до підвалу літ «вп/К», літній душ
літ «М», навіс літ «П», що розміщені на
земельній ділянці,
площею 0,12 га;

визнати незаконними дії
Сімферопольського районного бюро
технічної інвентаризації щодо
реєстрації за позивачем в цілому на
підставі рішення Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 09 липня
2012 року у справі № 22-ц/0190/2562/12 права
власності на 1/20 частку житлового
будинку по АДРЕСА_1, оформлені витягом
про державну реєстрацію прав від 28
листопада 2012 року № 36441252.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 04 липня 2013 року
позов задоволено повністю.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 26 листопада 2013 року скасовано
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 04
липня 2013 року в частині задоволення
позову ОСОБА_4 до реєстратора
Сімферопольського районного бюро
технічної інвентаризації Чернової С.
О., Сімферопольського районного бюро
технічної інвентаризації,
Реєстраційної служби
Сімферопольського районного
управління юстиції про визнання
незаконними дій щодо реєстрації за
ОСОБА_4 права власності на 1/20 частку
житлового будинку по АДРЕСА_1,
оформлені витягом № 36441259
від 28 листопада 2012 року про державну
реєстрацію прав та прийнято нове
рішення, яким у задоволені позову в цій
частині відмовлено.

Окрім того, ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 26 листопада 2013 року скасовано
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
04 липня 2013 року в частині
задоволення позову ОСОБА_4 до
реєстратора Сімферопольського
районного бюро технічної
інвентаризації Чернової С. О.,
Сімферопольського районного бюро
технічної інвентаризації,
Реєстраційної служби
Сімферопольського районного
управління юстиції про визнання
незаконними дій Сімферопольського
районного БТІ з проведення технічної
інвентаризації житлового будинку,
господарських будівель та споруд по
АДРЕСА_1 та про зобов'язання
Сімферопольського районного БТІ
провести технічну інвентаризацію
частини житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1; провадження у справі в цій
частині закрито.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач
звернувся з касаційною скаргою, в якій
просив скасувати постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року та залишити в силі рішення суду
першої інстанції в частині задоволення
позову про визнання незаконними дій
щодо реєстрації за ОСОБА_4 права
власності на 1/20 частку житлового
будинку по АДРЕСА_1, оформлені витягом
№ 36441259 від 28 листопада 2012 року про
державну реєстрацію.

Заперечення не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково.

Судами встановлено, що позивач
звернувся з позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_8
про поділ будинку, що перебуває у
спільній частковій власності, та
визнання порядку користування
земельною ділянкою.

Під час розгляду цивільної справи №
22-ц/0190/2562/12 висновком судово-технічної
експертизи № 35 від 27 вересня 2011 року
встановлено, що виділити частку, яка
належить ОСОБА_7, є неможливим; єдиним
варіантом поділу спірного
домоволодіння є грошова компенсація
однієї сторони на користь іншої (1/20).

Таким чином експерт зазначив,
враховуючи що позивач є власником 9/20
частки будинку по АДРЕСА_1,
задоволення цивільного позову про
поділ будинку можливий лише за умови
грошової компенсації однієї сторони на
користь іншої (1/20).

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 09 липня 2012 року за
ОСОБА_4 визнано право власності на 1/20
частку у праві спільної часткової
власності на домоволодіння по АДРЕСА_1,
яка належала би ОСОБА_7 в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_9,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з
неможливістю її виділу в натурі.
Зазначене домоволодіння поділено в
натурі між ОСОБА_4 та ОСОБА_8; виділено
ОСОБА_4 та ОСОБА_8 по 10/20 часток у праві
спільної часткової власності на
домоволодіння та припинено право
спільної часткової власності на нього
і визначено порядок користування
земельною ділянкою.

На звернення позивача до
Сімферопольського районного бюро
технічної інвентаризації із заявами
про проведення технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на приміщення на споруди
йому видано новий технічний паспорт,
складений станом на 24 вересня 2012 року,
та витяг про держану реєстрацію прав
від 28 листопада 2012 року № 36441252.

Не погоджуючись з діями БТІ щодо
реєстрації за ОСОБА_4 права власності
на 1/20 частку житлового будинку по
АДРЕСА_1, оформлені витягом № 36441259 від 28
листопада 2012 року про державну
реєстрацію, позивач звернувся з цим
позовом до адміністративного суду.

Позивач вважає, що витяг про державну
реєстрацію права власності на 1/20
частку житлового будинку по АДРЕСА_1 за
№ 36441259 від 28 листопада
2012 року, не відповідає змісту рішення
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 09 липня 2012 року,
оскільки право спільної часткової
власності на домоволодіння припинено,
що також не відповідає змісту судового
рішення.

Суд першої інстанції позов
задовольнив, вказуючи, що реєстрація
Сімферопольським районним бюро
технічної інвентаризації за ОСОБА_4
права власності на 1/20 частку будинку
суперечить мотивувальній частині
рішення Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 09 липня
2012 року, оскільки це право та право
власності на решту 19/20 часток припинено
зазначеним рішенням суду в цивільній
справі.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в цій частині, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що за позивачем не визнано право
власності в цілому на перелічені
приміщення в житловому будинку.

Колегія суддів не погоджується з
висновками судів, виходячи з наступних
підстав.

Поняття спільної часткової власності
викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності. Отже, право спільної
часткової власності - це право двох або
більше осіб за своїм розсудом володіти,
користуватися і розпоряджатися
належним їм у певних частках майном,
яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової
власності володіє не часткою майна в
натурі, а часткою в праві власності на
спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються
відповідними відсотками від цілого чи
у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про
порядок володіння та користування
спільним майном відповідно до їхніх
часток у праві спільної часткової
власності посвідчений нотаріально, він
є обов'язковим і для особи, яка придбає
згодом частку в праві спільної
часткової власності на це майно.

Виходячи з аналізу зазначеної правової
норми, слід дійти висновку, що ця норма
регулює саме порядок здійснення права
часткової власності, тобто порядок
користування спільною частковою
власністю без її поділу в натурі,
наслідком якого є припинення права
спільної часткової власності.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки з майна, що є у спільній
частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної
часткової власності у співвласника,
який отримав таку компенсацію,
припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст.
364 ЦК України).

Таким чином, у разі виділу співвласник
отримує свою частку у майні в натурі і
вибуває зі складу учасників спільної
власності. За всіма іншими
співвласниками спільна власність при
виділі частки зберігається.

На відміну від виділу, за якого право
власності припиняється лише для того
співвласника, частка якого виділяється
із спільної власності у разі поділу (ст.
367 ЦК України), спільна часткова
власність припиняється для всіх її
учасників.

Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 363,
364, 356, 367 ЦК України слід дійти висновку,
що виділ часток (поділ) жилого будинку,
що є об'єктом спільної часткової
власності, в натурі між співвласниками
припиняє право спільної часткової
власності щодо цих співвласників.

Між тим, як встановлено судами, БТІ
здійснив реєстрацію за позивачем
права власності на 1/20 частку житлового
будинку по АДРЕСА_1, яке оформлено
витягом № 36441259 від 28 листопада 2012 року,
тоді як право спільної часткової
власності на житловий будинок за
ОСОБА_4 та ОСОБА_8 припинено в цілому
рішенням суду Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 09 липня
2012 року, при цьому вказане рішення суду
спрямоване на виділ часток (поділ)
жилого будинку.

Наведене свідчить про те, що БТІ не
зрозумів змісту та мети рішення суду в
цивільній справі та вчинив незаконні
дії щодо реєстрації за ОСОБА_4 права
власності на 1/20 частку житлового
будинку по АДРЕСА_1, оформлене витягом
№ 36441259 від 28 листопада 2012
року про державну реєстрацію, оскільки
ці частки припинені судовим рішенням.

Отже висновок суду апеляційної
інстанції не ґрунтується на нормах
законодавства і спростовується
наявними матеріалами справи.

Зважаючи на викладені обставини, суд
апеляційної інстанції помилково
скасував постанову суду першої
інстанції, а висновок місцевого
адміністративного суду щодо вчинення
БТІ незаконних дій з реєстрації є
правильним.

Водночас зі змісту статті 162 КАС
України випливає, що в разі задоволення
позову про визнання протиправним дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень суд повинен зазначити про
це в судовому рішенні та одночасно
застосувати один із встановлених
законом способів захисту порушеного
права позивача: про скасування або
визнання нечинними рішення чи окремих
його положень.

Резолютивна частина рішення не повинна
містити приписів, що прогнозують
можливі порушення з боку відповідача
та зобов'язання його до вчинення чи
утримання від вчинення дій на майбутнє.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Частиною 3 ст. 2 КАС України визначено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності субєктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином завдання
адміністративного судочинства полягає
у захисті саме порушених прав особи у
публічно-правових відносинах.

Спосіб захисту та повноваження у сфері
публічно-правових відносин
визначається у ст. ст. 105, 162 КАС України.

За ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Враховуючи наведене, суд касаційної
інстанції дійшов висновку змінити
резолютивну частину рішення суду
першої інстанції шляхом доповненням до
неї такий спосіб захисту порушеного
права позивача, як скасування запису з
Державного реєстру прав щодо
реєстрації за ОСОБА_4 права власності
на 1/20 частку житлового будинку по
АДРЕСА_1, оформлене витягом № 36441259 від 28
листопада 2012 року.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 225, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 26 листопада 2013 року скасувати.

Змінити постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 04 липня
2013 року.

Викласти резолютивну частині
постанови Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 04
липня 2013 року в такі редакції:

«Визнати незаконними дії
Сімферопольського районного бюро
технічної інвентаризації щодо
реєстрації за ОСОБА_4 в цілому на
підставі рішення Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 09 липня
2012 року у справі № 22-ц/0190/2562/12 права
власності на 1/20 частку житлового
будинку по АДРЕСА_1, оформлене витягом
про державну реєстрацію прав від 28
листопада 2012 року № 36441252.

Скасувати в Державному реєстрі прав
державну реєстрацію щодо реєстрації за
ОСОБА_4 права власності на 1/20 частку
житлового будинку по АДРЕСА_1,
оформлене витягом № 36441259 від 28
листопада 2012 року».

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: