Справа № 2а-13166/12/2670
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" липня 2014 р. м. Київ
К/800/30082/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційні скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Суші Хаус Україна»
та Державної податкової інспекції у
Святошинському районі міста Києва
Державної податкової служби на ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.05.2013 року
та постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25.10.2012 року по справі № 2а-13166/12/2670 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Суші Хаус Україна»
до Державної податкової інспекції у
Святошинському районі міста Києва
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Суші Хаус Україна»
звернулось до суду із позовом до
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі міста Києва
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 11 липня 2012 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 496057,41
грн. та застосовані штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 124014,35 грн..

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25.10.2012 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.05.2013 року
позовні вимоги задоволено частково;
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 11 липня 2012 р. в частині
застосування штрафних санкцій в сумі
124014,35 грн. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, у якій просить їх
скасувати в частині задоволення позову
та прийняти нове рішення про відмову у
позові у повному обсязі.

Позивач у своїй касаційній скарзі
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій в частині відмови
в задоволенні позову та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в цій частині.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційні
скарги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем було
укладено з ТОВ "Джапан Продукт" договір
поставки № 02-ПП-2012 від 03 січня 2012 року.

В квітні 2012 року Товариством отримано
від контрагента товар на загальну суму
2976344,71 грн., в тому числі, ПДВ 496057,41 грн.,
про що свідчать наявні в матеріалах
справи копії видаткових накладних за
квітень 2012 року.

30 квітня 2012 року контрагентом позивача
було виписано позивачу зведену
податкову накладну за № 1 на загальну
суму 2976344,71 грн., в тому числі, ПДВ 496057,41
грн.

Листом № 18 від 18 травня 2012 року, ТОВ
"Джапан Продукт" повідомило Товариство
про неможливість з технічних причин
зареєструвати в ЄРПН в 20-ти денний
строк, встановлений законодавством,
вищезазначену податкову накладну.

Згідно копії квитанції № 2, позивачем
подано податкову декларацію з податку
на додану вартість за квітень 2012 року в
електронному вигляді та заяву про
відмову постачальника надати
податкову накладну (порушення ним
порядку заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних), яка отримана
відповідачем 21 травня 2012 року, а листом
№ 22 від 18 травня 2012 року направлено
копії первинних документів (видаткові
накладні, договір поставки № 02-ПП-2012
від 03 січня 2012 року, додаток № 8 до
податкової декларації з податку на
додану вартість за квітень 2012 року), які
були отримані відповідачем 23 травня 2012
року.

Листом № 4932/10/15-240 від 04 червня 2012 року
про надання інформації, ДПІ, на
підставі ст. 73 ПК України, запросив у
позивача пояснень щодо причини
відображення в податковому кредиті
незареєстрованих в Єдиному реєстрі
податкових накладних по підприємству
ТОВ "Джапан Продукт", та отримав
відповідь № 37 від 27 червня 2012 року з
викладеними вище обставинами.

У зв'язку з наведеним, відповідачем, на
підставі п. 200.10 ст. 200 розділу V та в
порядку ст. 76 розділу II Податкового
кодексу України було проведено
камеральну перевірку податкової
звітності з податку на додану вартість
позивача за квітень 2012 року, про що
складено акт перевірки №239/15-36173431 від 19
червня 2012 року.

Так, за даними камеральної перевірки
декларації з податку на додану
вартість за квітень 2012 року
встановлено порушення п. 201.8, 201.10 ст. 201
ПК України, а саме: позивачем одночасно
з декларацією за квітень 2012 року подано
додаток 8 "Заява про відмову
постачальника надати податкову
накладну" по підприємству ТОВ "Джапан
Продукт" (податкова накладна № 1 від 30
квітня 2012 року на суму ПДВ - 496 057,41 грн.),
але копії підтверджуючих первинних
документів подано з запізненням.

На підставі акта перевірки,
відповідачем було прийняте
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № від 11
липня 2012 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на 496057,41 грн. та
застосовані штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 124014,35 грн.

Частково відмовляючи у задоволенні
позову, суди попередніх інстанцій
виходили з того, що податковим органом
доведено правомірність та
обґрунтованість прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення у
частині збільшення позивачу суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 496057,41 грн., з огляду
на те, що копії первинних документів, що
не були одночасно додані з технічних
причин до скарги на постачальника,
надісланої раніше податковому органу у
визначений законодавством строк, були
фактично отримані відповідачем на два
дні пізніше встановленого терміну
граничного подання податкової
декларації з податку на додану
вартість.

Разом з тим, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
звертає увагу на те, що вказані
висновки судів не можна вважати такими,
що зроблені на підставі повно та
всебічно досліджених встановлених
фактичних обставин справи.

Відповідно до частин другої та третьої
статті 159 КАС законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм адміністративного процесуального
права, а обґрунтованим - ухвалене судом
на підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин в адміністративній справі,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Судами попередніх інстанції не були
враховані приписи частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного
судочинства України щодо здійснення
розгляду і вирішення справ в
адміністративних судах на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості. Відповідно, частинами 4
та 5 цієї статті на суд покладається
обов'язок вживати передбачені законом
заходи, необхідні для з'ясування всіх
обставин у справі, у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів з
власної ініціативи.

При цьому необхідно враховувати, що
статтею 2 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
встановлено, що рішення Європейського
суду з прав людини (надалі - також
«ЄСПЛ») є обов'язковими для виконання
Україною. У статті 16 вказаного Закону
прямо закріплюється, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод (надалі також -
«Конвенція») та практику Європейського
суду з прав людини як джерело права.

В світлі висновку, викладеному у пункті
25 Рішення Європейського суду з прав
людини у справі «Проніна проти
України», суд зобов'язаний надавати
відповідь на кожен із специфічних,
доречних та важливих доводів заявника.

У свою чергу ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія).

Вказані вимоги чинного законодавства
зобов'язують суди при вирішенні справи
у кожному конкретному випадку
встановити та надати вичерпну оцінку
фактичним обставинам у межах спірних
правовідносин, з метою з'ясування
об'єктивних причин та факторів, що
зумовили настання для платника
податків негативних наслідків у
вигляді порушеного права, що підлягає
захисту. При цьому, з урахуванням вимог
чинного процесуального законодавства,
суди повинні перевірити відповідність
рішення контролюючого органу вимогам,
зокрема, принципу обґрунтованості,
справедливості та співрозмірності
заподіяної платником шкоди державним
інтересам та настання
відповідальності останнього за такі
дії.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України звертає увагу на те, що судам
слід перевірити обґрунтованість їх
висновків в частині відмови у
задоволенні позовних вимог у контексті
викладеного застосування норм чинного
законодавства.

Крім того, презумпція добросовісності
платника податків означає, що подані
платником контролюючому органу
документи податкової звітності є
дійсними, повно та об'єктивно
відтворюють господарські операції, що
є об'єктом оподаткування та/або
фінансові показники яких впливають на
податковий обов'язок платника
податків, якщо інше не буде доведено
контролюючим органом. У площині
процесуального регулювання презумпції
добросовісності платника податків
відповідає обов'язок доведення
контролюючим органом правомірності
прийнятого рішення в судовому процесі,
порушеному за позовом платника
податків про скасування рішення як
неправомірного (частина 2 ст. 71 КАС
України). У разі надання контролюючим
органом доказів, які спростовують
дійсність чи повноту даних поданої
платником податків податкової
звітності, платник податків відповідно
до встановленого частиною 1 ст. 71 КАС
України обов'язку кожної сторони
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення
(крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу), повинен довести
наявність законних підстав, для
врахування задекларованих в
податковому обліку даних при визначені
суми його податкового обов'язку.

Обов'язок суду встановити дійсні
обставини справи при розгляді
адміністративного позову безвідносно
до позиції сторін випливає з
офіційного з'ясування обставин справи
як принципу адміністративного
судочинства, закріпленого нормами
статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України.

Допущені судами попередніх інстанцій
порушення норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, а отже
відповідно до частини 2 ст. 227 КАС
України є підставою для скасування
ухвалених у справі судових рішень та
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду і
вирішення спору по суті, і в залежності
від встановленого, правильно визначити
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Суші Хаус
Україна» та Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
міста Києва Державної податкової
служби задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.05.2013 року
та постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25.10.2012 року по справі №2а-13166/12/2670 у
частині відмови у задоволенні позовних
вимог скасувати, а справу у цій частині
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до вимог ч. 6 ст. 254 КАС
України та оскарженню не підлягає.

Головуючий (підпис)Голубєва Г.К.Судді
(підпис)Карась О.В. (підпис)Рибченко А.О.