Справа № 2а-0770/2148/12
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 року
Справа №
174271/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Богаченка С.І., Курильця А.Р.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 12
вересня 2012 року в справі за позовом
Свалявської міжрайонної державної
податкової інспекції Закарпатської
області Державної податкової служби до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2008 року Свалявська
міжрайонна державна податкова
інспекція Закарпатської області
Державної податкової служби (далі -
МДПІ) звернулася до суду з позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі
- ФОП) в якому, з врахуванням заяви від
29.05.2009 про збільшення позовних вимог,
просила стягнути з відповідача за
рахунок його активів заборгованість в
сумі 1078411,69 грн.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що кожен
зобов'язаний сплачувати податки та
збори в порядку та розмірах
встановлених законом, а несплата таких
порушує інтереси держави. Вказує, що у
відповідача наявний податковий борг,
який залишається не сплаченим, а тому
підлягає стягненню за рахунок його
активів відповідно до рішення суду.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12 вересня
2012 року в справі №2а-0770/2148/12
заявлений позов задоволено частково.
Стягнуто з ФОП податковий борг у
розмірі 1047329,69 грн (у тому числі 2706,69 грн
по податку на прибуток та 1044623 грн
штрафних санкцій за порушення
законодавства про патентування за
порушення норм регулювання готівки). У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням в
частині задоволених позовних вимог,
його оскаржив ФОП, який покликаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та направити справу для
продовження розгляду. У поданій
апеляційній скарзі вказує на те, що у
зв'язку із тим, що усі докази по справі,
які спростовують доводи МДПІ
знаходяться у кримінальній справі,
можливість всебічно та повно з'ясувати
усіх обставини справи у суду першої
інстанції були відсутні.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому апеляційний суд, у
відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив із того,
що податковий борг ФОП є підтвердженим
та залишається у встановлений спосіб
не сплаченим, а тому підлягає
стягненню. Щодо частини податкового
боргу на суму 31082 грн, то позовні вимоги
в цій частині безпідставні, у зв'язку із
пропуском податковим органом строку
протягом якого така може бути стягнута.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи та є вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що за ФОП станом на 25.05.2009 у
зв'язку із неподачею у встановлені
строки декларації з податку на додану
вартість (далі - ПДВ) рахувалася
заборгованість по ПДВ в сумі 2706,69 грн
(а.с.18-26, 77-78, 141-143), по податку з доходів
фізичних осіб в сумі 31082 грн (а.с.5-13, 22-26)
та штрафних (фінансових) санкціях у
зв'язку із незастосуванням
реєстраторів розрахункових операцій
(далі - РРО) при проведенні розрахунків
у готівковій формі, в сумі 1044623 грн
(а.с.58-79).

У строки визначені законом відповідач
суму таких податків та зборів в повному
обсязі не сплатив. Доказів
протилежного суду першої та
апеляційної інстанцій не надав.

Таким чином, станом на 25.05.2009 за
відповідачем рахувався борг в
загальній сумі 1078411,69 грн, який
залишався не погашеним.

Предметом розглядуваного позову є
примусове стягнення узгодженого
податкового зобов'язання (податкового
боргу), а також застосованих штрафних
санкцій за порушення вимог Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (далі - Закон
№265/95-ВР), тому під час його розгляду суд
повинен перевірити правильність
обчислення заявлених сум стягнення.

Однак, питання правомірності
визначення узгодженого податкового
зобов'язання, а також рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, наявність допущених порушень
законодавства, яке регулює порядок
оподаткування та проведення
розрахункових операцій за товари
(послуги), у цьому випадку складають
предмет окремого позову і суд не вправі
робити щодо них висновків.

Щодо стягнення податкового боргу в
сумі 2706,69 грн, суд апеляційної
інстанції зазначає наступне.

Так, встановлено, що вищенаведене
податкове зобов'язання ФОП з ПДВ є
узгодженими, оскільки не оскаржене у
встановленому порядку відповідачем та
залишається не сплаченим, що останнім
не спростовано.

Преамбулою Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (чинний на час
виникнення спірних відносин; далі -
Закон №2181-ІІІ) передбачено, що цей
Закон є спеціальним законом з питань
оподаткування, який установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), включаючи збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків
контролюючими органами, у тому числі за
порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, та
визначає процедуру оскарження дій
органів стягнення.

Пунктом 5.1 ст.5 Закону №2181-ІІІ
встановлено, що податкове зобов'язання,
самостійно визначене платником
податків у податковій декларації,
вважається узгодженим з дня подання
такої податкової декларації.

Згідно з пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону №2181-ІІІ
податкове зобов'язання платника
податків, нараховане контролюючим
органом відповідно до п.п.4.2 та 4.3 ст.4
цього Закону, вважається узгодженим у
день отримання платником податків
податкового повідомлення, за винятком
випадків, визначених пп.5.2.2 цього
пункту.

Відповідно до пп.5.3.1 п.5.3 ст.5 цього ж
Закону платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом десяти
календарних днів, наступних за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого пп.4.1.4 п.4.1 ст.4
цього Закону для подання податкової
декларації.

У разі визначення податкового
зобов'язання контролюючим органом за
підставами, зазначеними у підпунктах
«а» - «в» пп.4.2.2 п.4.2 ст.4, платник
податків зобов'язаний погасити
нараховану суму податкового
зобов'язання протягом десяти
календарних днів від дня отримання
податкового повідомлення, крім
випадків коли протягом такого строку
такий платник податків розпочинає
процедуру апеляційного узгодження.

Підпунктом 5.4.1 п.5.4 ст.5 Закону №2181-ІІІ
передбачено, що узгоджена сума
податкового зобов'язання, не сплачена
платником податків у строки, визначені
цією статтею, визнається сумою
податкового боргу платника податків.

Підпунктом 6.2.1 п.6.2 ст.6 Закону №2181-ІІІ
визначено, що у разі коли платник
податків не сплачує узгоджену суму
податкового зобов'язання в установлені
строки, податковий орган надсилає
такому платнику податків податкові
вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем були застосовані заходи щодо
стягнення податкового боргу з
відповідача, а саме, відповідачу
направлено першу податкову вимогу від
13.06.2002 №1/90 та другу податкову вимогу
від 15.07.2002 №2/91 які ним отримані та все ж
залишаються не сплаченими (а.с.16-17).

Сума податкового боргу в розмірі 2706,69
грн є підтвердженою матеріалами справи
і залишається непогашеною
відповідачем.

Відповідно до ст.67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку та розмірах,
встановлених законом.

Доказів погашення податкового боргу в
повному обсязі відповідачем суду не
надано, а відтак, висновки суду першої
інстанції з приводу наявності
обов'язку у відповідача сплачувати
наявний у нього податковий борг є
вірними, а вимоги позивача щодо
стягнення з ФОП такого боргу
узгоджуються з положеннями Закону
№2181-ІІІ та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з ФОП суми штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 1044623 грн, які
застосовані до відповідача за
порушення п.3 ст.3 Закону №265/95-ВР,
апеляційний суд вважає за необхідне
вказати наступне.

Так, відповідно до п.3 ст.3 Закону
№265/95-ВР суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
застосовувати реєстратори
розрахункових операцій, що включені до
Державного реєстру реєстраторів
розрахункових операцій, з додержанням
встановленого порядку їх застосування.

Згідно з п.1 ст.17 Закону №265/95-ВР у разі
проведення розрахункових операцій на
неповну суму вартості проданих товарів
(наданих послуг), у разі непроведення
розрахункових операцій через РРО, у
разі нероздрукування відповідного
розрахункового документа, що
підтверджує виконання розрахункової
операції, або проведення її без
використання розрахункової книжки до
суб'єктів підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції
за товари (послуги), за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції у
п'ятикратному розмірі вартості
проданих товарів (наданих послуг), на
які виявлено невідповідність.

Статтею 25 Закону №265/95-ВР передбачено,
що суми фінансових санкцій, які
визначені статтями 17-24 цього Закону,
підлягають перерахуванню суб'єктами
господарювання до Державного бюджету
України в десятиденний термін з дня
прийняття органами державної
податкової служби України рішення про
застосування таких фінансових санкцій.

У випадку несплати порушником
застосованих штрафних санкцій в
добровільному порядку, останні
стягуються за позовом податкового
органу в судовому порядку.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до висновку, що сума
застосованих штрафних (фінансових)
санкцій податковим органом обчислена
вірно та залишається не сплаченою ФОП
до бюджету, а тому у МДПІ виникло право
на звернення до суду із цим позовом.

За таких обставин загальна сума
застосованих штрафних (фінансових)
санкцій склала 1044623 грн, така на час
розгляду справи в суді першої
інстанції не сплачена відповідачем до
бюджету, винесене позивачем рішення
про застосування фінансових санкцій є
дійсним на час розгляду справи, не
скасоване судом чи іншим уповноваженим
органом (доказів протилежного
сторонами не представлено), а тому
заявлений позов в цій частині є
обґрунтованим, у зв'язку з чим підлягає
до задоволення, з вищевикладених
мотивів.

В іншій частині - щодо відмови у
стягненні податкового боргу по податку
з доходів фізичних осіб в сумі 31082 грн,
рішення суду першої інстанції не
оскаржується, тому суд апеляційної
інстанції не має права робити правові
висновки щодо цієї частини судового
рішення. Крім того, рішення суду першої
інстанції в частині, що не оскаржена
особою, яка подала апеляційну скаргу,
не може бути скасовано або змінено
апеляційним судом.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що суд
першої інстанції при вирішенні даного
публічно-правового спору правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку. Доводи
апелянта висновків суду не
спростовують та не дають правових
підстав для скасування оскаржуваного
судового рішення.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12 вересня
2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Судді
С.І.Богаченко

А.Р. Курилець