Справа № 826/9208/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/9208/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 липня 2014 року № 826/9208/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Катющенка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО»

до

про

Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва

визнання протиправним та скасування рішення № 691 від 12.06.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «КИЇВЕНЕРГО» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва, в якому просить суд: «визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва від 12.06.2014 № 691 про застосування фінансових санкцій за подання до органів Пенсійного фонду України недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на дату прийняття відповідачем оскаржуваного рішення норми Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», зокрема, пункт 5 частини дев’ятої статті 106 вказаного Закону, втратили чинність на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування».

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/9208/14, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні 17 липня 2014 року позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач явку повноваженого представника у судове засідання 17 липня 2014 року не забезпечив, подавши клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Згідно частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, у судовому засіданні 17 липня 2014 року суд ухвалив про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» у встановленому законодавством порядку зареєстровано як юридична особа і відповідно до пункту 1 статті 1 та статті 14 Закону України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування» є платником зазначеного збору (страхувальником), перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду Печерського району м. Києва та відповідно до ст. ст.17, 19 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV несе обов’язки з нарахування, обчислення і сплати страхових внесків в установлені строки в повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 12 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

При цьому, Конституція України не передбачає право органів виконавчої влади застосовувати аналогію права або закону при вирішенні будь-яких питань, що належать до їх компетенції, а вимагає діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За період до 01 січня 2011 року відносини, що виникали між суб’єктами системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування, регулювалися Законом України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі по тексту – Закон № 1058-ІV). Зазначеним Законом визначалися принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частин другої та шостої статті 20 Закону № 1058-ІV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески; страхувальники зобов’язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Базовим звітним періодом для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону є календарний місяць.

Пунктом 4 частини другої статті 17 Закону № 1058-ІV (в редакції статті Закону яка була чинною до 01.01.2011 року) закріплено обов’язок позивача як страхувальника подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими пенсійним фондом.

Згідно з пунктом 5 частини дев’ятої статті 106 Закону №1058-IV за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів ПФУ накладається штраф у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

12 червня 2014 року Управлінням Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва на підставі пункту 5 частини дев’ятої статті 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» до ПАТ «Київенерго» за подання недостовірних відомостей Структурним відокремленим підрозділом «Енергозбут Київенерго» ПАТ «Київенерго», що використовуються в системі персоніфікованого обліку за 2007 рік були застосовані фінансові санкції рішенням № 691.

Позивач, вважаючи зазначене рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

01 січня 2011 року набрав чинності Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність частини 1-9 статті 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування».

Згідно статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом’якшують або скасовують відповідальність особи.

При прийнятті в червні 2014 року оскаржуваного рішення про застосування до платника внесків штрафних санкцій на підставі пункту 5 частини дев’ятої статті 106 Закону № 1058-IV відповідач не врахував, що норма Закону, яка регламентує відповідальність за вчинене правопорушення та визначає нарахування фінансових санкцій повинна застосовуватись лише щодо відносин, що виникли у період до 1 січня 2011 року, оскільки згідно з Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування» вказана норма втратила чинність.

Посилання відповідача на норму абзацу 5 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування» не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на наступне.

Згідно пункту 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування» стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов’язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов’язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов’язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов’язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Системний аналіз змісту пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2464-VI спростовує доводи відповідача, оскільки вказана норма передбачає вчинення органами Пенсійного фонду стягнення заборгованості із сплати страхових внесків із застосуванням штрафних санкцій і нарахуванням пені за несвоєчасну сплату страхових внесків та/або за неповне і несвоєчасне перерахування сум страхових внесків, а також заборгованість по сплаті штрафних санкцій і пені, що нараховані саме до 1 січня 2011 року.

При цьому, дія наведених положень не застосовується до правовідносин, які виникли у зв’язку з іншими порушеннями платником внесків вимог Закону №1058-IV, зокрема, за подання платником внесків недостовірних відомостей за період до 01.01.2011 року.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 4 лютого 2014 року у справі №21-458а13 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал-Транс» до управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області про скасування рішення.

Рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, згідно частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов’язковим для всіх суб’єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов’язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго» задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва № 691 від 12 червня 2014 року.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя В.П. Катющенко