Справа № 826/8121/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2014 року №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Погрібніченка І.М.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справуза
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «СОФІТ-ЛЮКС»до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходівпро визнання протиправними
дій та скасування рішення про
коригування митної вартості товарів №
100250001/2014/000062/2 від 06 березня 2014 року, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
10 червня 2014 року до Окружного
адміністративного суду м. Києва
звернулось Товариство з обмеженою
відповідальністю «СОФІТ-ЛЮКС» (далі -
ТОВ «СОФІТ-ЛЮКС», позивач) з
адміністративним позовом про:
- визнання дій Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
(далі - відповідач) при винесенні
рішення про коригування митної
вартості товарів № 100250001/2014/000062/2 від
06.03.2014 р. незаконними та протиправними;

- скасування рішення Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про коригування митної вартості
товарів № 100250001/2014/000062/2 від 06 березня 2014
року (далі - оскаржуване рішення).

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що коригування митної
вартості за резервним методом
здійснене відповідачем з порушенням
вимог законодавства України, оскільки
митний орган мав достатньо інформації
для визначення ціни із застосуванням
попередніх п'яти методів.

Позивач стверджує, що підстави відмови
митного оформлення, визначені
Київською міжрегіональною митницею
Міндоходів в рішенні про коригування
митної вартості товарів є надуманими
та такими, що не відповідають дійсним
обставинам, оскільки ТОВ «СОФІТ-ЛЮКС»
до митного органу подані всі,
передбачені Митним кодексом України,
документи, що підтверджують
правомірність формування позивачем
митної вартості за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються.

За таких обставин, позивач вважає, що
відповідач при винесенні рішення про
коригування митної вартості товарів
діяв не на підставі, не в межах
повноважень та не у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, а тому його дії мають бути
визнанні незаконними та протиправними.

За вказаних обставин, на переконання
позивача, рішення відповідача про
коригування митної вартості товарів №
100250001/2014/000062/2 від 06 березня 2014 року
підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги повністю
підтримав та просив їх задовольнити.

07 липня 2014 року на адресу суду від
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів надійшли письмові
заперечення на адміністративний позов,
в яких відповідач зазначає, що при
здійсненні аналізу наданих до митного
оформлення документів виявлено, що
документи не містять всіх відомостей,
що підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

На підставі вищевикладеного,
електронним повідомленням декларанту
було запропоновано надати додаткові
документи відповідно до ч. 3 ст. 53
Митного кодексу України.

Проте, ТОВ «СОФІТ-ЛЮКС» вимоги органу
доходів і зборів щодо надання
додаткових документів, а саме не надано
копії митної декларації країни
відправлення, виконано не в повному
обсязі.

На підставі вищевикладеного,
відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу
України, митний орган відмовив у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом митною вартістю
та прийняв рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів №
100250001/2014/000062/2 від 06 березня 2014 року.

Представник відповідача позов не
визнав, просив суд в задоволенні
адміністративного позову повністю
відмовити з підстав, наведених у
письмових запереченнях.

Відповідно до вимог частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, в зв'язку з
неявкою в судове засідання від 25.06.2014 р.
представника відповідача, суд дійшов
висновку про розгляд справи у
письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представника позивача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, на
виконання умов Контракту № SEL11,
укладеного 17 березня 2011 року між
Компанією «NINGBO JIANGBEI ELEX IMP.& EXP.CO.,LTD»
(Китайська Народна Республіка)
(Продавець) та ТОВ «СОФІТ-ЛЮКС»
(Україна) (Покупець), Продавець
зобов'язується поставити, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
Товар за кількістю, асортиментом і
вартістю узгоджений Сторонами в
інвойсі щодо кожної поставки (пп. 1.1 п. 1
Контракту).

Підпунктами 4.7 та 4.8 п. 4 вказаного вище
Контракту визначено, що умови поставки
за цим Контрактом вказуються в інвойсі
відповідно до «Інкотермс-2000». Якщо не
буде домовлено інше, базисом поставки є
СІР Кіev або FOB Ningbo.

06.03.2014 р. до митного оформлення на
митному пості «Західний» Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
ТОВ «СОФІТ-ЛЮКС» було заявлено товар:
«Світильники побутові, які
підвішуються або закріплюються на
стелі чи на стіні, внутрішні, з
комбінованих матеріалів (метал. спл.,
пластик, скло), призначені для
використання з лампами розжарювання,
не для використання у
вибухонебезпечному середовищі та не
містять телерадіоприймачів та/або
телерадіопередавачів: R-50S white-2 500 шт.,
R-50S chrome-2 500 шт.» (далі - Товар) та подано
електронну митну декларацію (далі - МД-2)
№ 100250001/2014/008681 від 06.03.2014 р. з
товаросупровідними документами для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, які зазначені в графі
44 даної декларації.

Митна вартість декларантом була
заявлена за основним методом
визначення митної вартості - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Відповідачем позивачу було надіслано
електронне повідомлення від 06.03.1014 р. №
сffb48bd-2ed4-47bc-b5af-2de9994bfl40, в якому зазначено,
що надані документи, зазначені у
частині другій ст. 53 МКУ містять
розбіжності: у графі 44 МД вказано
контракт № SEL11 від 17/03/11 до 01/03/15 (у п. 12
контракту дата дії до 01/03/13), проте у
наданих додаткових угодах № 2 та № 11 не
вказано дату пролонгації контракту до
01/03/15.

Вказаним повідомленням декларанту
запропоновано протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) додаткові
документи: прейскуранти (прайс-листи)
виробника товару; копію МД країни
відправлення; виписку з бухгалтерської
документації; висновки про вартісні
характеристики товару підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями; інші документи для
підтвердження заявленої митної
вартості за бажанням декларанта.

У відповідь на вимогу відповідача №
165471 від 06.03.2014 р. додатково надати
документи, передбачені ч. 3 ст. 53 Митного
кодексу України, позивачем,
електронним повідомленням №
3СССА09Е-520А-49В9-А640-0674А0Е93А34, відповідачу
було надано:

- виписку з бухгалтерської
документації від 04.03.2014 p.;

- прайс-лист виробника та продавця
товару;

- калькуляції виробника товару;

- експертний висновок Житомирської
торгово-промислової палати № В-396/2 від
25 лютого 2014 p.;

- додаткову угоду № 9 від 14.02.2013 р. до
зовнішньоекономічного контракту SEL11
від 17.03.2011 р.;

- лист вих. № 06-03/14/1 від 06.03.2014 р.
підписаний директором підприємства,
засвідчений печаткою підприємства.

Вищевказаним листом відповідача було
повідомлено, що зі списку
витребовуваних документів позивачем,
для підтвердження заявленої митної
вартості товару вже були надані всі
передбачені законодавством документи,
проте витребуваних документів, таких
як експортна митна декларація країни
відправлення, позивач не має
можливості надати, тому що вони не
передбачені умовами контракту.

За результатами розгляду поданих ТОВ
«СОФІТ-ЛЮКС» документів та проведених
консультацій, Київська міжрегіональна
митниця Міндоходів 06 березня 2014 року
прийняла Рішення про коригування
митної вартості товарів №
100250001/2014/000062/2.

В результаті прийнятого відповідачем
оскаржуваного рішення, митну вартість
товару, що імпортується, скориговано із
застосуванням резервного методу.

На підставі спірного рішення прийнято
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
100250001/2014/00084.

06 березня 2014 року ТОВ «СОФІТ-ЛЮКС»
подало нову електронну митну
декларацію (МД-2) № 100250001/2014/008715 від
06.03.2014 р., в якій було задекларовано цей
же товар за митною вартістю, що
визначена з урахуванням Рішення про
коригування митної вартості товарів №
100250001/2014/000062/2 від 06.03.2014 р., після чого
товар оформлено у митному відношенні
та випущено у вільний обіг під
гарантійні зобов'язання.

Не погоджуючись з діями співробітників
митниці позивач 06.03.2014 р. до Головного
управління внутрішньої безпеки
Міністерства доходів та зборів України
звернувся із скаргою, в якій просив
призначити та провести службову
перевірку стосовно посадових осіб
митниці та притягнути осіб винних в
порушенні діючого законодавства та
нормативних актів до дисциплінарної
відповідальності.

Незгода з діями відповідача при
винесенні рішення про коригування
митної вартості товарів та вказаним
рішенням обумовила позивача
звернутись до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд частково
погоджується з доводами Товариства з
обмеженою відповідальністю
«СОФІТ-ЛЮКС», виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано
нормами Конституції України, Митного
кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI
(далі - МК України) та іншими
нормативно-правовими актами.

Суд не може погодитися з доводами
позивача щодо протиправності дій
посадових осіб митного органу при
винесенні рішення про коригування
митної вартості товарів, з огляду на
наступне.

Згідно з ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Приписами ч. ч. 1-3 ст. 54 МК України (в
редакції, чинній на момент митного
оформлення товару) визначено, що
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
органом доходів і зборів під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів орган доходів і
зборів визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 55 МК України
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається органом доходів і зборів у
письмовій формі під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості цих товарів як до, так і
після їх випуску, якщо органом доходів
і зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

Системний аналіз вказаних вище норм
дає суду підстави зробити висновок, що
нормами Митного кодексу України
безпосередньо органу доходів і зборів
надано право на прийняття письмового
рішення про коригування митної
вартості відповідно до положень статті
55 цього Кодексу, а тому відповідач,
діючи у чіткій відповідності до
приписів норм митного законодавства,
виніс рішення про коригування митної
вартості товарів.

Разом з тим суд зазначає, що статтею 30
МК України визначено відповідальність
органів доходів і зборів, їх посадових
осіб та інших працівників, в якій
відзначено, що посадові особи та інші
працівники органів доходів і зборів,
які прийняли неправомірні рішення,
вчинили неправомірні дії або допустили
бездіяльність, у тому числі в особистих
корисливих цілях або на користь третіх
осіб, несуть кримінальну,
адміністративну, дисциплінарну та іншу
відповідальність відповідно до закону.

Шкода, заподіяна особам та їх майну
неправомірними рішеннями, діями або
бездіяльністю органів доходів і зборів
або їх посадових осіб чи інших
працівників при виконанні ними своїх
службових (трудових) обов'язків,
відшкодовується цими органами,
організаціями у порядку, визначеному
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Отже, до задоволення підлягають лише
вимоги, які захищають та відновлюють
порушені права та інтереси юридичних
осіб.

В той же час, задоволення позовних
вимог щодо визнання дій протиправними
не буде мати наслідком в спірних
правовідносинах відновлення порушених
прав та інтересів позивача у зв'язку із
неналежно обраним способом такого
захисту.

При цьому, належним способом буде
визнання протиправними та скасування
рішень прийнятих суб'єктом владних
повноважень внаслідок послідовного
вчинення дій, які оскаржуються.

Таким чином, в задоволенні вимоги
позивача про визнання протиправними
дій відповідача при винесенні рішення
про коригування митної вартості
товарів № 100250001/2014/000062/2 від 06.03.2014 р. має
бути відмовлено.

Разом з тим, суд не може погодитись з
правомірністю коригування
відповідачем митної вартості ввезених
позивачем товарів, з огляду на таке.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 7 МК України
визначено, що встановлені порядок і
умови переміщення товарів через митний
кордон України, їх митний контроль та
митне оформлення, застосування
механізмів тарифного і нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності, справляння митних
платежів, ведення митної статистики,
обмін митною інформацією, ведення
Української класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності,
здійснення відповідно до закону
державного контролю нехарчової
продукції при її ввезенні на митну
територію України, запобігання та
протидія контрабанді, боротьба з
порушеннями митних правил, організація
і забезпечення діяльності органів
доходів і зборів та інші заходи,
спрямовані на реалізацію державної
політики у сфері державної митної
справи, становлять державну митну
справу.

Державна митна справа здійснюється з
додержанням прийнятих у міжнародній
практиці форм декларування товарів,
методів визначення митної вартості
товарів, систем класифікації та
кодування товарів та системи митної
статистики, інших загальновизнаних у
світі норм і стандартів.

Згідно з ст. 49 МК України митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 51 МК України
митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу; митна
вартість товарів, що ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, визначається
відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Статтею 57 глави 9 МК України
встановлено, що визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: 1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2)
другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний (ч. 1 ст. 57 МК України).

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції)
(ч. 2 ст. 57 МК України). Кожний наступний
метод застосовується лише у разі, якщо
митна вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу (ч. 3 ст. 57 МК України).

Метод визначення митної вартості за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції) закріплено в ст. 58 МК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 58 МК України
митною вартістю товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за товари, якщо вони продаються
на експорт в Україну, скоригована в
разі потреби з урахуванням положень
частини десятої цієї статті.

Як визначено в ч. 5 ст. 58 МК України ціна,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Згідно з ч. 1 ст. 53 МК України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
органу доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Так, частиною другою вказаної вище
статті передбачено, що документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є: 1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 МК України передбачено,
що у разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

При цьому частиною п'ятою ст. 53 МК
України заборонено вимагати від
декларанта або уповноваженої ним особи
будь-які інші документи, відмінні від
тих, що зазначені в цій статті.

Частиною 6 ст. 54 МК України передбачено,
що орган доходів і зборів може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: 1) невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; 2) неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; 3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до
органу доходів і зборів документально
підтвердженої офіційної інформації
органів доходів і зборів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Як встановлено судом і підтверджується
матеріалами справи, позивачем надано
відповідачу для митного оформлення
імпортованого товару документи, що
передбачені ч. 2 ст. 53 МК України. Подані
документи чітко ідентифікували
оцінюваний товар та містили об'єктивні
і достовірні дані, що піддавалися
обчисленню, які чітко підтверджували
ціну товарів, що підлягала сплаті
позивачем на користь продавця, тобто
підтверджували митну вартість товарів
за ціною договору згідно з вимогами ч.
ч. 4, 5 ст. 58 МК України.

Як вбачається, оскаржуване рішення
містить посилання на те, що митна
вартість імпортованих товарів не може
бути визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції): документи, зазначені у
частині другій ст. 53 МКУ містять
розбіжності: у графі 44 МД вказано
контракт № SEL11 від 17/03/11 до 01/03/15 (у п. 12
контракту дата дії до 01/03/13), проте у
наданих додаткових угод № 2 та № 11 не
вказано дату пролонгації контракту до
01/03/15.

Отже, на думку суду, з урахуванням вимог
вищевказаного законодавства, у
відповідача були підстави для
проведення процедури консультації.

У той же час, при її проведенні
декларантом позивача подано додаткові
документи, які вимагалися у нього
митним органом, зокрема: додаткова
угода № 9 від 14.02.2013 р. до
зовнішньоекономічного контракту SEL11
від 17.03.2011 р., якою дію контракту
пролонговано до 01/03/15.

За результатами опрацювання
відповідних додаткових документів,
відповідачем було встановлено
наступне.

Експертний висновок Житомирської
торгово-промислової палати від 25.02.2014 р.
№ В-396/2 взятий митним органом до уваги,
але не може бути визначальним при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів,
оскільки посилання на сайти мережі
Інтернет: не містить інформації щодо
вартості даного товару.

У наданому прайс-листі виробника «NINGBO
JIANGBEI ELEX IMP.& EXP.CO.,LTD» не зазначено одиницю
виміру товару, термін дії, також не
зазначено асортимент та ціну товару що
стосується конкретної поставки.

За вказаних обставин, документи, надані
в якості додаткових, не визнані митним
органом як такі, що підтверджують
заявлену митну вартість товару за
обраним методом.

Окрім цього, на письмову вимогу органу
доходів і зборів згідно ст. 53 МК України
декларантом не було подано копії МД
країни відправлення.

Як наслідок, попередні методи не
застосовані: метод 1 - відповідно до
вимог частини 2 статті 58 Митного
кодексу України; методи 2, 3 - у зв'язку з
відсутністю цінової інформації на
ідентичні та подібні товари; методи 4, 5 -
через відсутність основи для
віднімання (додавання) вартості.

Митна вартість відповідачем була
визначена із застосуванням методу № 6
(резервний метод), з урахуванням вимог
ст. 64 МКУ та ґрунтується на раніше
визнаних (визначених) органами доходів
і зборів митних вартостях (МД від 27.01.14
№ 500060001/2014/002292, від 14.01.2014 № 100270001/2014/245918,
рішення про коригування митної
вартості від 03.12.2012 № 100250001 /2013/600980/2).

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає
за необхідне зазначити наступне.

З дослідженого змісту додатково
поданих документів декларантом
позивача встановлено, що вони повною
мірою підтверджують обраний метод
визначення митної вартості та її
складові.

При цьому, неподання декларантом копії
МД країни відправлення не може
вважатися невиконанням позивачем
вимог митного органу під час
проведення процедури консультацій,
оскільки він в країні відправлення
декларування такого товару не
здійснював, а умовами контракту
отримання такого документу не
передбачено.

Суд критично сприймає доводи
відповідача викладені в запереченнях,
в яких останній посилається на
невідповідність документів поданих до
митного оформлення умовам Договору про
транспортно-експедиційне
обслуговування від 08.01.2014 р., оскільки
про таку невідповідність позивач на
час прийняття оскаржуваного рішення
повідомлений не був та такі доводи не
ґрунтуються на фактичних обставинах.

В ході розгляду справи представник
митного органу не спростував перед
судом контрактну ціну оцінюваних
товарів, об'єктивну можливість і
спроможність відповідача визначити на
підставі наданих позивачем документів
зазначену ціну товарів, а також рівень
митної вартості товарів за ціною
договору за правилами, визначеними у
ст. 58 МК України.

Відповідач не підтвердив належними
доказами та аргументованими доводами
наявність у поданих позивачем
документах розбіжностей, ознак
підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Таким чином, правильність визначення
позивачем митної вартості товару за
ціною договору, а також об'єктивна
можливість застосування першого
методу не були спростовані
відповідачем. Неможливість надання
декларантом експортної митної
декларації країни відправлення, яка не
передбачена умовами контракту, не може
розцінюватися як заниження позивачем
митної вартості, не є перешкодою для
застосування першого методу
визначення митної вартості товару і не
може бути достатньою підставою для
відмови у здійсненні митного
оформлення товару за першим методом
визначення його митної вартості.

Інших переконливих аргументів, які б
викликали обґрунтовані сумніви в
достовірності проведеного позивачем
розрахунку митної вартості товару за
ціною договору, відповідачем не
наведено, а інших обставин, які б
впливали на рівень задекларованої
позивачем митної вартості товару,
судом не встановлено.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем
подано відповідачу достатній пакет
документів на підтвердження
кількісних і вартісних показників
імпортованого товару, повноти і
достовірності митної вартості товару,
заявленої позивачем за першим методом,
тому заявлена позивачем митна вартість
товарів за ціною договору відповідає
вимогам ст. 58 МК України. Натомість,
коригування відповідачем митної
вартості здійснено неправомірно з
порушенням ч. 3 ст. 53, ч. 6 ст. 54, ч. 1 ст. 55 МК
України у зв'язку із чим, рішення про
коригування митної вартості товарів №
100250001/2014/000062/2 від 06 березня 2014 року
підлягає визнанню протиправним та
скасуванню.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Частиною першою статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд дійшов
висновку про часткову обґрунтованість
позовних вимог і на підставі п. 1 ч. 2 ст.
162 Кодексу адміністративного
судочинства України вважає за
необхідне адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «СОФІТ-ЛЮКС»
задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд присуджує на користь позивача
здійснені ним документально
підтверджені витрати по сплаті
судового збору у розмірі 182,70 грн. з
Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст.
158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«СОФІТ-ЛЮКС» задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати
рішення Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про коригування
митної вартості товарів № 100250001/2014/000062/2
від 06 березня 2014 року.

3. В задоволенні решти позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «СОФІТ-ЛЮКС»
відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«СОФІТ-ЛЮКС» понесені ним витрати по
сплаті судового збору у розмірі 182,70
грн. (сто вісімдесят дві гривні 70
копійок).

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України, шляхом подання через
суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко