Справа № 802/1650/14-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/1650/14-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

при секретарі: Марцісь Ю.А.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2

відповідача: Артем'євої С.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4,
фермерського господарства "Зінденс" на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 03 червня
2014 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_4, фермерського
господарства "Зінденс" до Іллінецької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
(Липовецьке відділення) про
скасування податкових консультацій та
зобов'язання вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В :

ФГ "Зінденс", ОСОБА_4 звернулись до
Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Липовецького відділення Іллінецької
ОДПІ у Вінницькій області про
скасування податкових консультацій та
зобов'язання вчинити дії. Позовні
вимоги мотивовано тим, що
представником ФГ "Зінденс" та ОСОБА_4 на
адресу податкового органу було
направлено клопотання про нпдпння
податкових консультацій. Листом №1209
від 05.05.2014 р. та листом №1208 від 05.05.2014 р.
Липовецьке відділення Іллінецької
ОДПІ надало відповідні консультації.
Вважаючи надані податкові
консультації протиправними та такими,
що підлягають скасуванню, оскільки при
їх прийнятті відповідачем невірно
встановлено факти та застосовано норми
закону, просили визнати їх нечинними та
зобов'язати податковий орган надати
нові податкові консультації.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 03.06.2014 року
у задоволенні позову відмовлено. Не
погоджуючись із рішенням суду першої
інстанції, позивачами подано
апеляційну скаргу, в якій вони просять
скасувати постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
03.06.2014 року, та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити, посилаючись
при цьому на неповне з'ясування
обставин, які мають значення для справи
та порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник
позивача (апелянта) апеляційну скаргу
підтримав у повному обсязі за обставин,
викладених у ній, просив постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 03.06.2014 року
скасувати, дав пояснення, аналогічні
доводам, викладеним в апеляційній
скарзі.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційну скаргу не визнала
у повному обсязі, проти її задоволення
заперечила, вважаючи рішення суду
першої інстанції законним,
обґрунтованим і таким, що відповідає
фактичним обставинам справи. Просила
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції - скасуванню, з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС
України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
28.04.2014 представник позивачів ОСОБА_2
звернувся до Липовецького відділення
Іллінецької ОДПІ з клопотаннями про
надання податкових консультацій.
Зокрема, перед податковим органом
ставились такі питання: 1) хто має
сплачувати орендну плату за договорами
оренди земельних ділянок, які надані
фізичній особі в оренду для ведення
фермерського господарства - фізична
особа, яка є стороною договору оренди,
але фактично не використовує земельну
ділянку чи фермерське господарство,
яке фактично відповідно до закону
користується земельними ділянками,
тобто здійснює права орендаря (право
володіння і користування); 2) чим
являється орендна плата за договорами
оренди земельних ділянок державної
власності - договірним зобов'язанням,
порядок виконання якого регулюється
договором оренди, Законом України "Про
оренду землі", Цивільним та
Господарським кодексами України чи
податком та/або обов'язковим платежем,
порядок справляння якого/якої
регулюється нормами Податкового
кодексу України.

За результатами вказаних звернень
відповідачем направлено позивачу
листи №1209/З/06-00-01 від 05.05.2014 року та №
1208/З/06-00-01 від 05.05.2014 року, які у
розумінні статті 14 Податкового кодексу
України є податковою консультацією. На
думку позивачів податкові
консультації не дають відповіді по
суті поставлених запитань, а отже не
виконують своєї основної функції -
надати допомогу стосовно практичного
використання норм податкового
законодавства.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд
першої інстанції керувався тим, що
пунктом 14.1.172 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
встановлено, що податкова консультація
- це допомога контролюючого органу
конкретному платнику податків
стосовно практичного використання
конкретної норми закону або
нормативно-правового акта з питань
адміністрування податків чи зборів,
контроль за справлянням яких покладено
на такий контролюючий орган.

Статтею 52 Податкового кодексу України
передбачено, що контролюючі органи за
зверненням платників податків надають
безоплатно консультації з питань
практичного використання окремих норм
податкового законодавства. Податкова
консультація має індивідуальний
характер і може використовуватися
виключно платником податків, якому
надано таку консультацію.

Пунктом 53.3 статті 53 Податкового
кодексу України визначено, що платник
податків може оскаржити до суду як
правовий акт індивідуальної дії
податкову консультацію контролюючого
органу, викладену в письмовій формі,
яка, на думку такого платника податків,
суперечить нормам або змісту
відповідного податку чи збору.
Визнання судом такої податкової
консультації недійсною є підставою для
надання нової податкової консультації
з урахуванням висновків суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про те, що оскільки за змістом і формою
надані податкові консультації
відповідають вимогам податкового
законодавства, не суперечать нормам
або змісту відповідного податку,
підстави для визнання їх недійсними
відсутні. Колегія суддів апеляційного
суду із таким висновком не
погоджуються, враховуючи наступне.

Надаючи оскаржувану податкову
консультацію №1209/З/06-00-0/ від 05.05.2014 року
відповідач роз'яснив, що оскільки до
складу земель фермерського
господарства можуть належати земельні
ділянки, що використовуються
фермерським господарством на умовах
оренди (п.1 ст. 12 Закону України "Про
фермерське господарство"), а договорів
оренди земельних ділянок від імені ФГ
"Зінденс" до податкового органу не
надано, їх орендарем (володільцем і
користувачем) є безпосередньо ОСОБА_4

Апеляційний суд з цього приводу
наголошує на тому, що відповідно до п. 4.1
ст. 4 ПК України, податкове
законодавство України ґрунтується, в
тому числі, на принципах соціальної
справедливості (установлення податків
та зборів відповідно до
платоспроможності платників податків),
презумпції правомірності рішень
платника податку. Останній передбачає,
що в разі, якщо норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків або
контролюючих органів, внаслідок чого є
можливість прийняти рішення на користь
як платника податків, так і
контролюючого органу, рішення
приймається на користь платника.

Досліджуючи спірні правовідносини
апеляційним судом встановлено, що
необхідність надання податкової
консультації позивач мотивував тим, що
з метою створення та подальшої
реєстрації ФГ "Зінденс" фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 були
укладені договори оренди земельних
ділянок для ведення фермерського
господарства. Відповідно до договорів
оренди землі, ст. ст. 19,20 Закону N 973-ІV
"Про фермерське господарство" та ст. ст.
6,9,13,14,16 Статуту фермерського
господарства «Зінденс», права
володіння і користування землею, яка
надана фізичній особі ОСОБА_4 в оренду
для ведення фермерського господарства
належать фермерському господарству
«Зінденс», яке зобов'язане сплачувати
орендну плату за користування землями,
наданими ОСОБА_4 в оренду для ведення
фермерського господарства. За цих
обставин позивач вважає, що обов'язок
зі сплати орендної плати покладений
саме на ФГ "Зінденс", яке і здійснює
фактичне володіння та користування
відповідними земельними ділянками.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про оренду землі» орендарями
земельних ділянок є юридичні або
фізичні особи, яким на підставі
договору оренди належить право
володіння і користування земельною
ділянкою. За умовами договорів оренди,
земельні ділянки надані ОСОБА_4 в
оренду мають використовуватись
виключно для ведення фермерського
господарства. При цьому, відповідно до
ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фермерське
господарство", фермерське господарство
є формою підприємницької діяльності
громадян із створенням юридичної
особи, які виявили бажання виробляти
товарну сільськогосподарську
продукцію, займатися її переробкою та
реалізацією з метою отримання прибутку
на земельних ділянках, наданих їм для
ведення фермерського господарства,
відповідно до закону. Таким чином у
податковому законодавстві України на
даний час відсутнє однозначне і чітке
тлумачення, хто саме - фізична
особа-орендар або фермерське
господарство є платником орендної
плати за земельні ділянки, що
перебувають у володінні і користуванні
фермерського господарства, якщо вони
були з такою метою надані.

Апеляційний суд вважає, що при
вирішенні спору по суті судом першої
інстанції досліджено питання
правомірності наданих податкових
консультацій у контексті їх формальної
відповідності нормам або змісту
відповідного податку. Колегія суддів
при цьому звертає увагу, що згідно
статті 8 КАС України суд при вирішенні
справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави. Суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Крім того, згідно з частиною 1 ст. 17
Закону України „Про виконання рішення
та застосування практики
Європейського Суду з прав людини" суди
України застосовують при розгляді
справ Конвенцію про захист прав людини
і основних свобод та протоколи до неї і
практику Європейського суду, як
джерела права.

Зокрема, у рішеннях по справах "Серков
проти України" та "Щокін проти України"
Європейський суд вказав, що порушення
п. 1 статті 6 Конвенції, має місце тоді,
коли відповідне національне податкове
законодавство не є чітким, узгодженим і
відповідно, не відповідає вимозі
"якості" закону, що має наслідком його
суперечливе тлумачення та у зв'язку з
тим, що судами всупереч національного
законодавства не застосовується
підхід, який був би сприятливішим для
заявника, коли у його справі
законодавство припускає неоднозначне
тлумачення норм права.

Також у контексті досліджуваного
питання судом першої інстанції не
надано належної оцінки
добросовісності дій позивача щодо
передачі орендованих земельних
ділянок згідно їх цільовому
призначенню фермерському господарству
для подальшого використання у його
господарській діяльності. В даному
випадку колегія суддів бере до уваги
доводи позивача в частині того, що
власне ОСОБА_4 не здійснює права
володіння і користування земельними
ділянками, не отримує доходу від
використання землі, оскільки такі
правомочності реалізує власне ФГ
"Зінденс", яке і отримує прибутки від
використання земельних ділянок згідно
їх цільового призначення.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів дійшла висновку про те, що
податковим органом при наданні
податкової консультації неповно
з'ясовані всі істотні обставини справи.
Фактично покладаючи обов'язок зі
сплати орендної плати на ОСОБА_4
Іллінецькою ОДПІ не враховано, що
відповідні земельні ділянки
використовуються у господарській
діяльності ФГ "Зінденс" з метою
отримання прибутку. Таким чином, на
переконання суду, податковий орган
допускає дискримінацію позивача
ОСОБА_4, не даючи належної оцінки тій
обставині, що фермерським
господарством "Зінденс" за даних
обставин по суті визнається і не
заперечується саме його обов'язок зі
сплати податків. Формальний підхід при
наданні оскаржуваної податкової
консультації призвів до порушення прав
позивачів, що підлягають судовому
захисту.

Доводи апеляційної скарги дають
підстави для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова не
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підлягає скасуванню.

Оцінюючи наявні в справі докази в їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку про обґрунтованість
доводів позивача. Разом з тим,
відповідач як суб'єкт владних
повноважень в ході судового розгляду
не довів обґрунтованість своїх
висновків і правомірність прийнятих на
їх підставі рішень.

Відповідно до статті 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
судом норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання, а так само неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Враховуючи порушення судом першої
інстанції норм права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, колегія суддів
вбачає підстави для скасування
оскаржуваної постанови суду першої
інстанції та прийняття нової
постанови, якою адміністративний позов
необхідно задовольнити. Згідно вимог ч.
6 ст. 94 КАС України апеляційний суд
вважає за необхідне також присудити на
користь позивача понесені ним судові
витрати.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, фермерського
господарства "Зінденс" задовольнити .

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 03 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_4, фермерського
господарства "Зінденс" до Іллінецької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
(Липовецьке відділення) про скасування
податкових консультацій та
зобов'язання вчинити дії, - скасувати .

Прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити.

Визнати недійсними податкові
консультації №1209/З/06-00-01 від 05.05.2014 року
та № 1208/З/06-00-01 від 05.05.2014 року.

Зобов'язати Іллінецьку об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області (Липовецьке
відділення) надати нові податкові
консультації з урахуванням висновків
суду.

Присудити з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_4,
фермерського господарства "Зінденс"
понесені витрати по сплаті судового
збору в сумі 109 (сто дев'ять ) грн. 62 коп.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі "01" серпня 2014 р. .

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Курко О. П.

Совгира Д. І.