Справа № 2а-2640/12/2770
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" липня 2014 р. м. Київ
К/800/43028/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Голяшкіна О.В., Цуркана М.І.,

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 17 червня 2013 року

у справі №2а-2640/12/2770

за позовом ОСОБА_4

до Севастопольської міської
Ради

про визнання протиправним та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Севастопольської
міської Ради, яким просив визнати
протиправним та скасувати рішення
сесії Севастопольської міської Ради
№3421 від 19.06.2012 року "Про відмову у
наданні згоди ОСОБА_4 на розробку
проекту землеустрою по відводу
земельної ділянки орієнтовною площею
0,06 га, яка розташована по АДРЕСА_1, для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд (присадибна
ділянка); зобов'язати Севастопольську
міську Раду повторно розглянути на
сесії з урахуванням позитивного
висновку Управління містобудування і
архітектури, питання про надання
ОСОБА_4 дозволу на розробку землеустрою
по відводу земельної ділянки
орієнтовною площею 0,06 га, яка
розташована по АДРЕСА_1, для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд (присадибна
ділянка).

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 22 березня 2013 року у
справі №2а-2640/12/2770 позовні вимоги
задоволено в повному обсязі.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 17 червня 2013 року у справі №2а-2640/12/2770
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 22
березня 2013 року у зазначеній справі
скасовано, прийнято нову постанову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

При скасуванні рішення окружного
адміністративного суду та ухваленні
нового, суд апеляційної інстанції
виходив з необґрунтованості позивачем
своїх вимог, оскільки надання йому
згоди на розробку проекту з відведення
вищезазначеної земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд не відповідає
генеральному плану міста Севастополя,
що є підставою для відмови у наданні
такого дозволу.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, ОСОБА_4
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення
апеляційним адміністративним судом
норм матеріального та процесуального
права, просить вищезазначене рішення
суду другої інстанції скасувати,
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 22
березня 2013 року залишити в силі.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, встановленого пунктом 1
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права
і наданої ними правової оцінки
обставин у справі, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 звернувся до
відповідача із заявою про надання
згоди на розробку проекту землеустрою
по відводу земельної ділянки
орієнтованою площею 0,06 га, яка
розташована по АДРЕСА_1 для будівництва
і обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
(присадибна ділянка) та доданими
матеріалами по відводу земельної
ділянки.

Управлінням містобудування і
архітектури Севастопольської міської
державної адміністрації від 27.09.2011 року
№ 4-2/4384 дано містобудівний висновок, що
вибрана позивачем земельна ділянка на
протязі багатьох років
використовується для ведення
садівництва, маються будови, фруктові
дерева, ділянка розташована суміжно з
територією вже існуючої малоетажної
житлової забудови, у тому числі
присадибною, також Управлінням
містобудування і архітектури
погоджено матеріали ОСОБА_4 по наданню
вказаної земельної ділянки.

Рішенням Севастопольської міської
Ради від 19.06.2012 року №3421 відмовлено в
наданні згоди позивачу на розробку
проекту землеустрою з відведення
земельної ділянки орієнтовною площею
0,06 га, яка розташована по АДРЕСА_1 для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд (присадибна
ділянка).

В основу оскарженого рішення покладена
та позиція, що згідно генерального
плану розвитку м. Севастополя до 2025
року, затвердженого рішенням
Севастопольської міської Ради від
13.12.2005 року № 4114, вибрана ОСОБА_4,
земельна ділянка розташована в зоні
багато та середньоповерхової
багатоквартирної житлової забудови, що
порушує вимоги статті 39, пункту 7 статті
118 Земельного кодексу України та Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності".

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги
та заперечень на неї, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
виходить з наступного.

Згідно пункту 7 статті 118 Земельного
кодексу України, відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Статтею 1 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
визначено, що містобудівна
документація це - затверджені текстові
та графічні матеріали з питань
регулювання планування, забудови та
іншого використання територій;
генеральний план населеного пункту -
містобудівна документація, що визначає
принципові вирішення розвитку,
планування, забудови та іншого
використання території населеного
пункту; детальний план території -
містобудівна документація, що визначає
планувальну організацію та розвиток
території; план зонування території
(зонінг) - містобудівна документація, що
визначає умови та обмеження
використання території для
містобудівних потреб у межах
визначених зон.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності", генеральний план
населеного пункту є основним видом
містобудівної документації на
місцевому рівні, призначеної для
обґрунтування довгострокової
стратегії планування та забудови
території населеного пункту.

За нормою частин 1, 2, 4 статті 18 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності", план зонування території
розробляється на основі генерального
плану населеного пункту (у його складі
або як окремий документ) з метою
визначення умов та обмежень
використання території для
містобудівних потреб у межах
визначених зон.

План зонування території встановлює
функціональне призначення, вимоги до
забудови окремих територій
(функціональних зон) населеного пункту,
їх ландшафтної організації.

Параметри використання території та
будівель, запропонованих для
розташування у межах декількох
земельних ділянок або окремої
земельної ділянки, зокрема
функціональне призначення, граничні
поверховість та площа забудови,
можливе розміщення на ділянці, є
обов'язковими для врахування під час
зонування відповідної території.

Враховуючи викладені норми, судова
колегія Вищого адміністративного суду
України вважає, що відповідач,
приймаючи оскаржене рішення про
відмову у наданні згоди ОСОБА_4 на
розробку проекту землеустрою по
відводу земельної ділянки, діяв в межах
наданих йому повноважень та з
врахуванням діючого законодавства,
оскільки невідповідність земельної
ділянки генеральному плану міста
Севастополя є підставою для відмови у
наданні дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки.

В касаційній скарзі ОСОБА_4 звертає
увагу на наявність позитивного
висновку Управління містобудування і
архітектурі Севастопольської міської
державної адміністрації від 27.09.2011 року
№4-2/4384 та узгодженої містобудівної
документації. Наведені погодження
виключають можливість відмови
позивачу з боку Севастопольської
міської Ради в наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою.

Ці твердження є безпідставними та
такими, що не відповідають вимогам
законодавства, а саме відповідно до
статей 26, 33 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" виключною
компетенцією сільських, селищних,
міських рад є вирішення відповідно до
закону питань регулювання земельних
відносин.

Отже, висновок Управління
містобудування і архітектурі
Севастопольської міської державної
адміністрації від 27.09.2011 року №4-2/4384
повинен враховуватись при вирішенні
питання стосовно надання згоди на
розроблення проекту землеустрою по
відводу земельної ділянки, однак як
єдина та беззаперечна позиція по
прийняттю органом місцевого
самоврядування відповідного рішення
вказаний висновок слугувати не може.

В своєму рішенні апеляційний
адміністративний суд обґрунтовано
зазначив про недоведеність ОСОБА_4
позовних вимог.

Крім того, касатор наголосив на
порушення вимог частини 2 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки суд вийшов за межі
позовних вимог та фактично вирішив, що
позитивний висновок Управління
містобудування і архітектури
Севастопольської міської державної
адміністрації від 27.09.2011 р. № 4-2/4384
винесено незаконно, та встановлено, що
він не відповідає генеральному плану
міста Севастополя.

Стосовно цього твердження колегія
суддів зауважує наступне.

Згідно статті 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, постанова адміністративного
суду складається з вступної, описової,
мотивувальної та резолютивної частин.

В резолютивній частині зазначають:
висновок суду про задоволення
адміністративного позову або про
відмову в його задоволенні повністю чи
частково; висновок суду по суті вимог;
розподіл судових витрат; інші правові
наслідки ухваленого рішення; строк і
порядок набрання постановою законної
сили та її оскарження.

З резолютивної частини постанови
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 17 червня 2013
року у справі №2а-2640/12/2770 вбачається, що
висновок Управління містобудування і
архітектури Севастопольської міської
державної адміністрації від 27.09.2011 р. №
4-2/4384 недійсним не визнавався, отже
твердження ОСОБА_4 про вихід судом за
межі позовних вимог не знаходить свого
підтвердження.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає, що адміністративним
апеляційним судом правозастосування
відбулось із дотримання норм діючого
законодавства та з повним, достовірним,
неупередженим та об'єктивним
з'ясуванням обставин справи.

Відповідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваному судовому рішенні, воно
ґрунтується на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без
задоволення.

Постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 17 червня 2013 року у справі №2а-2640/12/2770
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і може переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та у
порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: