Справа № 872/15679/13
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2014 рокусправа № 804/8976/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк
І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.,

представників сторін:

позивача : - ОСОБА_2 (дов від
19.03.2013 року)

відповідача: - Мадалиць В.В.
(дов.від 29.01.2014 року)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
вересня 2013 р. у справі № 804/8976/13-а

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області

про визнання дій протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -, -

ВСТАНОВИВ:

05.07.2013 р. Фізична особа-підприємець
ОСОБА_4 звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просило:

-визнати протиправними дії Державної
податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області щодо
винесення висновків, викладених в акті
перевірки № 1207/17/НОМЕР_1 від 30.04.2013 р.;

- визнати незаконним і скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 17.05.2013 р. на суму 538 947,97 грн., у
т. ч. 468 595 грн. за основним платежем та

70 352,97 - штрафні (фінансові) санкції;

- визнати незаконним і скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 17.05.2013 р. на суму 510 грн. -
адміністративний штраф за ненадання до
перевірки первинних документів за 2010
та 2011 р.р.

Позовні вимоги обґрунтовані
протиправністю висновків податкового
органу щодо безпідставного формування
податкового кредиту Підприємцем,
оскільки всі суми ПДВ віднесені до
податкового кредиту, підтверджені
належним чином оформленою первинною
документацією.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
вересня 2013 р. у справі № 804/8976/13-а у
задоволенні вищевказаного
адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що
позивачем не виконано обов'язку щодо
відновлення втрачених документів у
визначений законом термін, відповідно
господарські операції за період, що
перевірявся, є непідтвердженими
первинною документацією та відсутні
підстави для формування податкового
кредиту.

Не погодившись з постановою суду, ФОП
ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу,
згідно якої скаржник просить скасувати
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
вересня 2013 р. у справі № 804/8976/13-а, як
таку що винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Скаржник вважає, що суд першої
інстанції не врахував того факту, що
господарська діяльність позивача
пов'язана зі здійсненням господарських
операцій з великою кількістю
контрагентів, які територіально
знаходяться на великій відстані один
від одного, за таких обставин процес
відновлення втрачених документів
потребував значно більшого часу, ніж
визначено Податковим кодексом України.
Скаржник зазначає, що ненадання
документів під час перевірки не може
свідчити про протиправність
формування податкового кредиту,
оскільки всі господарські операції
реальні, що підтверджується
відновленою документацією. Крім того,
відповідач був попереджений про
затримання процесу відновлення
документів.

Сторони по справі про час і місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення.
Представниками сторін в судовому
засіданні апеляційної інстанції
надані пояснення та заперечення щодо
доводів апеляційної скарги позивача,
сторонами підтримана визначена
правова позиція по суті спірних
питань даної справи. Представником
позивача зазначено про підтримання
вимог апеляційної скарги,
представником відповідача заявлено
про безпідставність вимог апеляційної
скарги та необхідність залишення без
змін рішення суду першої інстанції.

Суд, за результатами апеляційного
розгляду справи зазначає, що
обставини, пов'язані з проведенням ДПІ
в АНД районі м.Дніпропетровська
позапланової невиїзної документальної
перевірки дотримання вимог
податкового, достовірності повноти
нарахування та сплати ПДВ за 2010-2011 р.р.
ФОП ОСОБА_4 (акт перевірки від 30.04.2013 р. №
1207/17/НОМЕР_1, т.1, а. с.17-24), встановлені під
час цієї перевірки порушення, зміст цих
порушень та зміст прийнятих на
підставі вказаного акту перевірки
спірних податкових повідомлень-рішень
(т.1, а. с.13, 15) відображені в постанові
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 25 вересня
2013 р. і відповідають матеріалам даної
справи.

Спірним є питання щодо висновків
відповідача про неправомірність
формування Підприємцем податкового
кредиту з ПДВ, сплаченого в ціні
придбання товарів згідно
господарських операцій з
контрагентами - ТОВ «Бізнес Стандарт»
та ТОВ «Фабрика якості», реальність
проведення яких позивачем первинними
документами не підтверджена.

Перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга ФОП ОСОБА_4 не
підлягає задоволенню з таких підстав:

Згідно висновків акту перевірки від
30.04.2013 р. встановлено порушення
позивачем п.п.7.7.1 п.7.7, п.п.7.2.1 п.7.2, п.7.4.1,
п.п.7.4.4, п.п.7.4.5, п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», п.187.1 ст.187, ст.201, п.198.1, п.198.2,
п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті
чого Підприємцем занижено податок на
додану вартість у 2010-2011 р.р. на загальну
суму бюджет в сумі 468 595 грн.

Відповідно до ст.58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, а тому до
правовідносин, які виникли у цій
справі, слід застосовувати норми
законів, які діяли на момент виникнення
правовідносин (2010 р.), тобто Закон
України «Про податок на додану
вартість» (чинний в редакції станом на
2010 р.) та норми Податкового кодексу
України (який набрав чинності з 01.01.2011
р.).

Так, пунктом 1.7 статті 1 Закону України
«Про податок на додану вартість» від
03.04.97 р. № 168/97 (далі - Закон № 168)
визначено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону № 168
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку протягом такого звітного
періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари
(послуги) починають використовуватися
в операціях, які не є об'єктом
оподаткування згідно зі статтею 3 цього
Закону або звільняються від
оподаткування згідно зі статтею 5 цього
Закону, чи основні фонди переводяться
до складу невиробничих фондів, то з
метою оподаткування такі товари
(послуги), основні фонди вважаються
проданими за їх звичайною ціною у
податковому періоді, на який припадає
початок такого використання або
переведення, але не нижче ціни їх
придбання (виготовлення, будівництва,
спорудження).

Згідно з п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону № 168 якщо
платник податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Відповідно до підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону № 168 не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У відповідності до п.198.2. ст.198 ПК
України (в редакції, що діяла на момент
формування позивачем податкового
кредиту) датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п.198.3. ст.198 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно положень п.198.6. ст.198 ПК України
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У відповідності до п.2 ст.3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.95
р. за №168/704 (далі - Положення № 88),
первинні документи це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Згідно ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкуванням оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.4 Положення № 88, який наведено
вище, встановлено, що первинні
документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

З наведених вище норм вбачається
необхідність обов'язкового
підтвердження платником податків
здійснення господарських операцій
первинними документами, які, в свою
чергу, є підставою для формування
бухгалтерського та податкового обліку.

Положення Кодексу адміністративного
судочинства України передбачає не лише
обов'язок суб'єкта владних повноважень
(відповідача у справі) щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності (ч.2 ст.71 КАС України), але
й обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення (ч.1 ст.71 КАС
України).

З матеріалів справи вбачається, що на
письмовий запит податкового органу
№9875/17/2 від 22.04.2013 р. про надання
первинних документів, підтверджуючих
взаємовідносини Підприємця з ТОВ
«Бізнес Стандарт» та ТОВ «Фабрика
якості», останній повідомив про втрату
документів.

Згідно п.44.5 ст.44 ПК України у разі
втрати, пошкодження або дострокового
знищення документів, зазначених в
пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник
податків зобов'язаний у п'ятиденний
строк з дня такої події письмово
повідомити контролюючий орган за
місцем обліку в порядку, встановленому
цим Кодексом для подання податкової
звітності, та контролюючий орган, яким
було здійснено митне оформлення
відповідної митної декларації.

Платник податків зобов'язаний
відновити втрачені документи протягом
90 календарних днів з дня, що настає за
днем надходження повідомлення до
контролюючого органу.

У разі неможливості проведення
перевірки платника податків у
випадках, передбачених цим підпунктом,
терміни проведення таких перевірок
переносяться до дати відновлення та
надання документів до перевірки в
межах визначених цим підпунктом
строків.

У відповідності до п.44.6 ст.44 ПК
України у разі якщо до закінчення
перевірки або у терміни, визначені в
абзаці другому пункту 44.7 цієї статті
платник податків не надає посадовим
особам контролюючого органу, які
проводять перевірку, документи
(незалежно від причин такого ненадання,
крім випадків виїмки документів або
іншого вилучення правоохоронними
органами), що підтверджують показники,
відображені таким платником податків у
податковій звітності, вважається, що
такі документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Якщо платник податків після
закінчення перевірки та до прийняття
рішення контролюючим органом за
результатами такої перевірки надає
документи, що підтверджують показники,
відображені таким платником податків у
податковій звітності, не надані під час
перевірки (у випадках, передбачених
абзацами другим і четвертим пункту 44.7
цієї статті), такі документи повинні
бути враховані контролюючим органом
під час розгляду ним питання про
прийняття рішення.

На підтвердження втрати документів
позивачем надано копію листа від 19.09.2012
р., який ним було подано до ДПІ у
м.Херсоні, в якій він на той момент
перебував на податковому обліку.

Даний лист не було взято до уваги
судом першої інстанції цілком
обґрунтовано з огляду на ненадання
позивачем доказів направлення листа
від 19.09.2012 р. або його вручення
вказаному податковому органу.

Посилання скаржника на ненадання
відповідачем більш тривалого часу для
відновлення первинних документів,
колегією суддів до уваги не
приймаються з огляду на те, що строки на
відновлення втрачених документів,
передбачені у п.44.5 ст.44 ПК України, на
момент проведення перевірки
відповідачем вже сплинули.

Крім того, доказів вчинення позивачем
дій, спрямованих на відновлення
втрачених первинних документів,
неможливість з будь-яких причин
надання цих документів контрагентами
Підприємця - ТОВ «Бізнес Стандарт» та
ТОВ «Фабрика якості», позивачем суду не
надано.

За незабезпечення платником податків
зберігання первинних документів,
облікових та інших регістрів,
бухгалтерської та статистичної
звітності, інших документів з питань
обчислення і сплати податків та зборів
протягом установлених статтею 44 цього
Кодексу строків їх зберігання та/або
ненадання платником податків
контролюючим органам оригіналів
документів чи їх копій при здійсненні
податкового контролю у випадках,
передбачених цим Кодексом, пунктом 121.1
статті 121 ПК України передбачений штраф
в розмірі 510 гривень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
господарські операції, які були
здійснені в перевіряємому періоді, є
непідтвердженими, у зв'язку з чим у
позивача відсутні підстави для
формування податкового кредиту, а
податкові повідомлення-рішення №
від 17.05.2013 року та № від 17.05.2013 року
винесено правомірно, в межах
повноважень та на підставі
законодавства України.

Отже, з огляду на те, що господарські
операції, які були здійснені в
перевіреному періоді, є недоведеними, а
також на ненадання позивачем без
поважних причин доказів на
підтвердження обставин, на які
Підприємець посилається, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
щодо визнання незаконними і
скасування податкових
повідомлень-рішень від 17.05.2013 р.

- № , яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 538 947,97 грн., у т.
ч. 468 595 грн. за основним платежем та

70 352,97 - штрафні (фінансові) санкції (т.1,
а. с.15);

та - № , яким до позивача
застосовано штраф на суму 510 грн. за
ненадання до перевірки первинних
документів за 2010 та 2011 р.р. (т.1, а. с.13).

Колегія суддів, як і суд першої
інстанції, не вбачає підстав для
визнання незаконним та скасування
податкових повідомлень-рішень
відповідача № від 17.05.2013 р. на
суму 538 947,97 грн., у т. ч. 468 595 грн. за
основним платежем та

70 352,97 - штрафні (фінансові) санкції,
оскільки відповідно до матеріалів
справи підстав для зазначеного
немає.

Щодо позовних вимог про визнання
протиправними дій відповідача щодо
винесення висновків, викладених в акті
перевірки № 1207/17/НОМЕР_1 від 30.04.2013 р., то
колегія суддів зазначає про невірно
обраний позивачем спосіб захисту
порушених прав у даному випадку.

Так, відповідно до ст.86 ПК України
результати перевірок (крім
камеральних) оформлюються у формі акта
або довідки, які підписуються
посадовими особами органу державної
податкової служби та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності).

При цьому, Порядком оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого ДПА України від 22.12.2010 р.
№ 984, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12 січня 2011 р. за № 34/18772
(далі - Порядок № 984), визначено, що
частинами акту є вступна частина,
загальні положення, описова частина і
висновок.

Так, згідно п.6 Розділу ІІ Порядку № 984
висновок акта (довідки) документальної
перевірки складається таким чином:
зазначається опис виявлених
перевіркою порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, з посиланням на
підпункти, пункти, статті законодавчих
актів або загальний висновок щодо
відсутності таких порушень; виявлені
порушення податкового та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, відображаються у
гривнях у розрізі податків та зборів з
розбивкою за роками та податковими
періодами у межах періоду, що
перевіряється.

Отже, за приписами Порядку № 984
викладення висновків в акті перевірки
є обов'язком органів ДПС.

Таким чином, вчиняючи дії по викладенню
висновків в акті перевірки від 30.04.2013р.
відповідач виконував функції,
визначені чинним законодавством для
органів Державної податкової служби .

Тобто, акт перевірки є лише
компетентною обґрунтованою думкою
(позицією) ревізора щодо результатів
перевірки, яка викладена ним для
використання уповноваженою службовою
особою при прийнятті конкретного
управлінського рішення, і не має ознак
обов'язковості, притаманних акту
індивідуальної дії, оскільки є лише
засобом фіксації виявлених податковим
органом правопорушень, тому судом
першої інстанції також обґрунтовано
відмовлено у задоволенні позовних
вимог Підприємця в цій частині.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що передбачених статтею 202 КАС
України підстав для скасування
постанови суду першої інстанції та
ухвалення нового судового рішення не
вбачається, у зв'язку з чим колегія
суддів вважає за необхідне апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.196, ст.198, ст.200, ст.205, ст.206
КАС України, суд , -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 25 вересня
2013 р. у справі № 804/8976/13-а залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
вересня 2013 р. у справі № 804/8976/13-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст.212 КАС
України.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Я.В. Семененко