Справа № 810/4191/14
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2014 року 810/4191/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Скрипки
І.М., секретар судового засідання
Маджар О.М., за участю:

представника позивача - Овчаренка Д.К.,

представника відповідача - Ярового А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Приватного підприємства
«БЦМР» до Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

11 липня 2014 року до Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Приватне підприємство «БЦМР» (ПП
«БЦМР», підприємство) із позовом до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області (ДПІ, Інспекція) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№/2386 від 3 липня 2014 року.

Зазначали, що твердження відповідача
про безтоварність операцій між
позивачем і його контрагентом не
відповідає дійсності, а податковий
орган не наділений повноваженнями
визнавати угоди нікчемними. Звертали
увагу на наявність у підприємства усіх
необхідних і належно оформлених
первинних документів, що підтверджують
реальність операцій. Наголошували, що
якщо контрагент платника податку не
виконав свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи.

Посилаючись на невідповідність
висновків Акта перевірки реальним
обставинам здійснення позивачем
господарської діяльності, згідно з
вимогами чинного законодавства, у тому
числі Податкового кодексу України,
просили визнати оскаржуване податкове
повідомлення-рішення протиправним та
скасувати його.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні позову не визнав,
стверджував, у тому числі і в письмових
запереченнях, що виявлені у ході
перевірки порушення належним чином
відображені в Акті і є достатньою
підставою для прийняття оскаржуваного
рішення про збільшення суми грошового
зобов'язання позивача із податку на
додану вартість та стягнення штрафних
санкцій. Також посилався на Акт
неможливості проведення зустрічної
звірки контрагента позивача, зокрема
про відсутність цього товариства за
місцезнаходженням.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши інші докази, зокрема
письмові, що містяться в матеріалах
справи, суд дійшов висновку про
обґрунтованість позову і необхідність
його задоволення, виходячи із такого.

Як видно з Акта від 18 червня 2014 року
№2014/10-02-22-09/37866098/62 (а.с.11-32), у період з 4
червня 2014 року по 11 червня 2014 року
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку Приватного
підприємства «БЦМР» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам із
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Аргадон» за період з
1 січня 2014 року по 31 січня 2014 року.

За висновками цього Акта, на
переконання посадових осіб ДПІ,
підприємством порушено вимоги пунктів
198.1, 198.2 статті 198 Податкового кодексу
України, в результаті чого встановлено
безпідставне формування податкового
кредиту за наслідками безтоварних
операцій із ТОВ «Аргадон» на загальну
суму 132588 грн.

Такі висновки зроблені у зв'язку із
констатацією недійсності договірних
відносин між ПП «БЦМР» та ТОВ «Аргадон»
у січні 2014 року. Також тут посадові
особи Інспекції послалися на Акт ДПІ у
Київському районі м. Донецька ГУ
Міндоходів у Донецькій області від 28
березня 2014 року №204/05-64-15-01/38586997 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Аргадон» щодо
підтвердження господарських відносин
з контрагентами-постачальниками,
контрагентами-покупцями за період з 1
січня 2014 року по 28 лютого 2014 року» та на
інформацію про діяльність
контрагентів контрагента позивача.

На підставі Акта перевірки 3 липня 2014
року відповідачем прийнято
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення №, згідно
якого збільшено суму грошового
зобов'язання із податку на додану
вартість на 132588 грн. за основним
платежем і на 33147 грн. за штрафними
санкціями (а.с.38).

Як вбачається із матеріалів справи,
Приватне підприємство «БЦМР» є
юридичною особою, зареєстроване 10
квітня 2008 року, має свідоцтво платника
податку на додану вартість та
перебуває на податковому обліку у
Білоцерківській об'єднаній державній
податковій інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області. Тобто є суб'єктом
господарської діяльності (а.с.62-77).

Основними видами діяльності
товариства є: виробництво гофрованого
паперу та картону, паперової та
картонної тари; неспеціалізована
оптова торгівля; роздрібна торгівля
іншими невживаними товарами в
спеціалізованих магазинах; складське
господарство; інші види видавничої
діяльності; рекламні агентства (а.с.63).

У ході судового розгляду встановлено,
що 1 червня 2013 року позивачем укладено
договір поставки №18 із Товариством з
обмеженою відповідальністю «Аргадон»
(а.с.40-41), за умовами якого постачальник
(ТОВ «Аргадон») зобов'язується
поставляти, а покупець (ПП «БЦМР») -
приймати та оплачувати товар. Поставка
здійснюється транспортом і за рахунок
постачальника. Якість товару
підтверджується наявністю сертифіката
відповідності та інших документів,
передбачених для відповідного товару
чинним в Україні законодавством. Ціна
договору складається із суми накладних
поставленого товару покупцю за весь
період дії договору. Розрахунок
проводиться за кожну поставлену партію
товару в безготівковому порядку шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок постачальника.
Оплата за товар здійснюється протягом
345 днів з моменту отримання товару, або
авансом при домовленості сторін. Строк
дії договору - до 31 грудня 2015 року.

За таким договором підприємство
придбало фарбу, крафт ламінований,
крафт-папір та клапани для мішків.

На підтвердження виконання умов
вказаного договору позивачем подано до
суду належним чином засвідчені копії
наступних документів:

- видаткова накладна №00445 від 4 січня 2014
року на суму 59915,70 грн. (а.с.42);

- видаткова накладна №00741 від 6 січня 2014
року на суму 40131,00 грн. (а.с.43);

- видаткова накладна №00742 від 6 січня 2014
року на суму 54000,00 грн. (а.с.44);

- видаткова накладна №002375 від 17 січня
2014 року на суму 164546,10 грн. (а.с.45);

- видаткова накладна №003413 від 24 січня
2014 року на суму 184554,46 грн. (а.с.46);

- видаткова накладна №004149 від 24 січня
2014 року на суму 292383,00 грн. (а.с.150);

- товарно-транспортна накладна №00445 від
4 січня 2014 року (а.с.48);

- товарно-транспортна накладна №00741 від
6 січня 2014 року (а.с.49);

- товарно-транспортна накладна №00742 від
6 січня 2014 року (а.с.50);

- товарно-транспортна накладна №002375
від 17 січня 2014 року (а.с.51);

- товарно-транспортна накладна №003413
від 24 січня 2014 року (а.с.52);

- товарно-транспортна накладна №004149
від 24 січня 2014 року (а.с.151);

- податкова накладна №445 від 4 січня 2014
року на загальну суму 59915,70 грн., у тому
числі податок на додану вартість у сумі
9985,95 грн. (а.с.54);

- податкова накладна №741 від 6 січня 2014
року на загальну суму 40131,00 грн., у тому
числі податок на додану вартість у сумі
6688,50 грн. (а.с.56);

- податкова накладна №742 від 6 січня 2014
року на загальну суму 54000,00 грн., у тому
числі податок на додану вартість у сумі
9000,00 грн. (а.с.55);

- податкова накладна №2375 від 17 січня 2014
року на загальну суму 164546,10 грн., у тому
числі податок на додану вартість у сумі
27424,35 грн. (а.с.57);

- податкова накладна №3413 від 24 січня 2014
року на загальну суму 184554,46 грн., у тому
числі податок на додану вартість у сумі
30759,08 грн. (а.с.58);

- податкова накладна №4149 від 24 січня 2014
року на загальну суму 292383,00 грн., у тому
числі податок на додану вартість у сумі
48730,50 грн. (а.с.59).

З метою підтвердження факту оформлення
довіреностей на отримання товарів
(матеріалів) від ТОВ «Аргадон»,
позивачем надано витяг із електронного
реєстру видачі доручень за січень 2014
року (а.с.115).

На засвідчення відображення операцій
позивача із Товариством з обмеженою
відповідальністю «Аргадон» у
податковій звітності, підприємством
«БЦМР» подано примірник декларації із
податку на додану вартість за січень 2014
року (а.с.60) із додатком №5 (а.с.166-167) та
докази її прийняття податковим органом
(а.с.116).

Крім того, судом витребувано та
досліджено засвідчену копію
податкової декларації із податку на
додану вартість товариства «Аргадон»
за січень 2014 року (а.с.164-165) із додатком
№5 (а.с.168-173), з яких вбачається
декларування контрагентом позивача
податкових зобов'язань за договором №18
від 1 червня 2013 року.

На засвідчення отримання документів,
підтверджуючих якість придбаного у
контрагента товару, позивачем надано
копії сертифікатів якості №0401-1 від 4
січня 2014 року, №0601-3 від 6 січня 2014 року,
№0601-4 від 6 січня 2014 року, №1701-3 від 17
січня 2014 року, №2401-6 від 24 січня 2014 року,
№2401-1 від 24 січня 2014 року (а.с.153-158).

Також, підприємством подано до суду
обороти рахунку 201 за січень, лютий,
березень 2014 року; оборотно-сальдову
відомість по рахунку 201 за січень 2014
року; оборотно-сальдову відомість по
рахунку 104 за липень 2014 року;
оборотно-сальдову відомість по рахунку
631 за липень 2014 року; накладну-вимогу на
відпуск (внутрішнє переміщення)
матеріалів; накладні на передачу
готової продукції; калькуляцію
собівартості продукції (а.с.117-130), як
доказ відображення операцій
здійснених із вказаним товариством у
бухгалтерському обліку та
використання придбаних товарів у
власній діяльності у виробництві.

Представник позивача у судовому
засіданні пояснив, що виготовлена із
придбаних у ТОВ «Аргадон» матеріалів
продукція у подальшому
реалізовувалась товариствам «ТРАУ
НУТРИШИН УКР», «ЧЕРЛИС», «АРТЕЛЬ»,
«СКАНМІКС-УКРАЇНА», «МІРА
БУДМАТЕРІАЛ», «ФОМАЛЬГАУТ-ПОЛІМІН», на
підтвердження чого надав завірені
копії видаткових накладних (а.с.131-137).

Під час судового розгляду справи
з'ясовано, що Приватне підприємство
«БЦМР», з метою запобігання укладенню
правочину із недобросовісним суб'єктом
господарювання, учинило низку дій щодо
перевірки правосуб'єктності та
добросовісності свого контрагента,
зокрема отримали витяг із статуту ТОВ
«Аргадон» (а.с.159-160), копію довідки з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
(а.с.161), копію свідоцтва про реєстрацію
платником податку на додану вартість
(а.с.162), копію виписки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (а.с.163).

На засвідчення наявності складських
приміщень для зберігання придбаного
товару підприємством подано договір
оренди приміщення №5 від 3 вересня 2012
року (а.с.144-145) та акт прийому-передачі
до нього від 3 вересня 2012 року (а.с.146).

З метою підтвердження наявності у
Приватного підприємства «БЦМР»
трудових ресурсів подано копію звіту
із праці за січень 2014 року (а.с.138) та
копію відомості на виплату грошей №1 за
грудень 2013 року (а.с.139-143).

Стосовно оплати за договором із ТОВ
«Аргадон», то представник підприємства
у судовому засіданні звернув увагу, що
за умовами договору така оплата
здійснюється протягом 345 днів із
моменту передачі товару і на час
розгляду справи відповідний
розрахунок ще не проведено. На
засвідчення цього надав
оборотно-сальдову відомість по рахунку
631 за липень 2014 року про наявність
заборгованості перед ТОВ «Аргадон»
(а.с.152).

У судовому засіданні представник
податкового органу вказав на те, що
товарно-транспортні накладні, які
оформлювались під час перевезення
придбаного у ТОВ «Аргадон» товару,
відповідають не всім вимогам, які
визначені як необхідні для первинних
документів. При цьому не зміг пояснити
чому такі документи вважає первинними.
У той же час, як зазначалося вище,
відповідні товарно-транспортні
накладні судом досліджено (а.с.48-53), у
таких документах наявні дата, номер,
назва і номерні знаки автомобіля, який
здійснював перевезення,
автопідприємство, водій, вид
перевезень, вантажовідправник,
вантажоодержувач, пункт навантаження,
пункт розвантаження, відомості про
вантаж (назва, одиниці виміру,
кількість, ціна, сума, супроводжуючі
документи, маса, вид пакування), на яку
суму відпущено товар, особу, яка
дозволила відпуск, наявні підписи осіб,
відповідальних за відпуск, того, хто
здав вантаж, а також того, хто прийняв,
печатки відповідних підприємств тощо.
До того ж, обов'язок транспортування
покладався на контрагента позивача,
ним і виконувався.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд зазначає таке.

За визначенням у пункті 185.1 статті 185
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість є операції платників податку,
зокрема, з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
передбачено статтею 198 Податкового
кодексу України, згідно з якою право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема, з придбання або
виготовлення товарів та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу
України на час вчинення спірних
операцій та видачі податкової
накладної).

За приписами пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

За нормами пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг (пункт 201.4
статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (пункт 201.6 статті 201
Податкового кодексу України).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України передбачено, що
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

У силу положень статей 185, 187, 198, 200, 201
Податкового кодексу України право на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість виникає у
платника податків за сукупності таких
елементів: наявності у сторін
спеціальної податкової
правосуб'єктності (особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник податку на
додану вартість); фактичного
здійснення оподатковуваних операцій
постачальником на користь покупця;
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між операцією з придбання
товарів чи послуг та потребою
використання в господарській
діяльності; документального
підтвердження факту здійснення
господарської операції сукупністю
належним чином складених (оформлених)
первинних та інших документів, які
зазвичай супроводжують операції
певного виду та підтверджують їх
фактичне виконання; наявності у
покупця належним чином складеної
податкової накладної (має усі
обов'язкові реквізити).

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції судом
з'ясовувалися, зокрема, такі обставини:
рух активів у процесі здійснення
господарської операції; установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності її учасників; зв'язок
між фактом придбання товарів,
понесенням інших витрат і
господарською діяльністю платника
податку.

Суд наголошує, що факт визнання
правочину нікчемним (недійсним) має
наслідком застосування негативних
наслідків за цивільним законодавством,
а не донарахування податкових
зобов'язань.

Наявність укладеного між учасниками
господарської операції
цивільно-правового договору або
відсутність визнання такого договору
недійсним або нікчемним сама собою не
свідчить про реальність вчинення
відповідної операції та навпаки.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4
Податкового кодексу України
встановлено презумпцію правомірності
рішень платника податку в разі, якщо
норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків.

Зазначена норма поширюється також і на
кваліфікацію господарських операцій з
метою формування платником податків
витрат для визначення податкового
кредиту з податку на додану вартість;
податковий кредит вважається
сформованим правомірно, однак
контролюючий орган не позбавлений
можливості довести в установленому
порядку факт невідповідності
задекларованих наслідків
господарської операції платника
податків у податковому обліку
фактичним обставинам.

При цьому з урахуванням норм статей 61
та 44 Податкового кодексу України саме
на контролюючі органи покладається
обов'язок контролювати правильність
формування даних податкового обліку
платників податків, у тому числі щодо
правильності складення та
достовірності первинних документів.

Законом України «Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій визначено
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій та
підтверджують їх здійснення.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(стаття 9 Закону України «Про
бухгалтерський обік та фінансову
звітність в Україні»).

Витрати для цілей визначення
податкового кредиту і об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість мають бути фактично здійснені
та підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів, робіт чи послуг або
в разі якщо придбані товари, роботи чи
послуги не призначені для використання
у господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту з податку на додану вартість
навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Суд зазначає, що податкове
повідомлення-рішення, на підставі
якого визначаються податкові
зобов'язання платника податків,
приймається податковим органом за
результатами безпосередньої оцінки
фінансово-господарських документів,
активів та інших обставин
господарської діяльності особи, з
дотриманням визначеної законом
процедури, висновки податкового органу
не можуть ґрунтуватися на
неперевірених припущеннях чи
суб'єктивних думках посадових осіб
інших податкових органів, а повинні
доказуватись як факт і
підтверджуватись документально.

Наявність певної інформації, одержаної
від інших підрозділів податкової
служби чи з інформаційних систем
державної податкової служби, що не
оформлена рішеннями суб'єкта владних
повноважень і не є юридичним фактом,
утворює лише підставу для перевірки
такої інформації, може породжувати
певні сумніви щодо законності
господарських операцій платника
податків, однак не є беззаперечним
доказом того факту, що в дійсності
платнику податків його контрагентом
ніякі товари не постачались.

З дослідженого Акта перевірки позивача
убачається, що представники Інспекції
в основу своїх висновків про порушення
позивачем податкового законодавства
поклали думку посадових осіб інших
податкових органів щодо діяльності
контрагента позивача ТОВ «Аргадон» та
подальших контрагентів такого
товариства по ланцюгу.

У той же час, суд звертає увагу, що
обов'язок сплачувати податки і збори та
відповідальність за порушення
податкового законодавства є
персоніфікованим. Визначення
податкових зобов'язань платнику
податків не може ставитись у пряму
залежність від виконання податкових
обов'язків його контрагентом. Тобто, в
основу притягнення позивача до
податкової відповідальності не може
бути покладено висновок Акта про
неможливість проведення зустрічної
звірки його контрагента без фактичного
встановлення порушень податкового
законодавства самим позивачем.

Суд враховує і вимоги статті 18 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», згідно з якою
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, були
внесені до нього, вважаються
достовірними і можуть бути використані
у спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін. Якщо
відомості, які підлягають внесенню до
цього реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні, за винятком випадків, коли
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Судом з'ясовано, що позивачем вжито
необхідних заходів щодо перевірки
наявності спеціальної податкової
правосуб'єктності у ТОВ «Аргадон» та
наявності дефектів у його правовому
статусі в офіційно оприлюднених даних
щодо анульованих свідоцтв платника
податку на додану вартість

Суд звертає увагу, що відповідач жодних
заперечень щодо форми і змісту наданих
позивачем податкових накладних,
первинних документів як під час
проведення перевірки, так і у ході
судового розгляду справи - не висловив.
Доказів, які б вказували на недійсність
чи підробку таких документів або їх
невідповідність нормативно-правовим
актам Інспекція суду не надала.

Стосовно товарно-транспортних
накладних, то суд звертає увагу, що вони
є документами, засвідчуючими факт
перевезення товарів, однак не є
первинними документами, при цьому
надані до суду примірники
товарно-транспортних накладних
містять усі необхідні відомості
необхідні для підтвердження факту
перевезення придбаного позивачем у ТОВ
«Аргадон» товару.

Суд констатує, що позивачем надані
належні первинні документи, податкові
накладні, які містять усі передбачені
законодавцем реквізити, які
підтверджують реальність
господарських операцій та їх виконання
між ПП «БЦМР» та ТОВ «Аргадон»,
використання у господарській
діяльності позивача придбаної
продукції, такі операції належним
чином відображено у бухгалтерському і
податковому обліку підприємства.

У той же час податковим органом не
надано суду доказів, які б свідчили про
наявність законодавчо визначених
обставин, що позбавляли б позивача
права на формування податкового
кредиту у досліджуваному випадку.

Таким чином, твердження про
нереальність операцій ґрунтується на
припущеннях, відповідачем не доведено
безтоварність операцій, а доводи
підприємства про дійсність правочинів
належними доказами не спростовуються.

Суд враховує положення частини третьої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України про те, що у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії) та
вважає, що у цьому випадку Інспекцією
його дотримано не було.

За приписами статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За правилами частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Це покладає
на суб'єкта владних повноважень
обов'язок аргументовано, посилаючись
на докази, довести правомірність свого
рішення, дії чи бездіяльності та
спростувати твердження позивача про
порушення його прав, свобод чи
інтересів.

На підставі викладеного та оцінюючи у
сукупності встановлені обставини і
перевівши наявні в матеріалах справи
докази, суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Як встановлює частина перша статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір у сумі 350,00 грн.,
доказів понесення інших судових витрат
не надано. Тому судові витрати щодо
сплати судового збору у вказаній сумі
підлягають присудженню на користь
позивача.

Керуючись статями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області №/2386 від 3 липня 2014 року.

Стягнути із Державного бюджету України
на користь Приватного підприємства
«БЦМР» судові витрати по сплаті
судового збору у сумі 350 (триста
п'ятдесят) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Скрипка І.М.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 01 серпня 2014 р.