Справа № 816/2628/14
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2014-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 липня 2014 рокум. ПолтаваСправа №816/2628/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Кльопової І.Г.

та представників сторін:

від позивача - Огризков А.А.,

від відповідача - Вербицька І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Гарант-2005" до Миргородської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Приватне сільськогосподарське
підприємство "Гарант-2005" (надалі -
позивач, ПСП "Гарант-2005") звернулось
до суду з позовом до Миргородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
(надалі - відповідач, Миргородська ОДПІ)
про скасування податкового
повідомлення-рішення від 25 листопада
2013 року №, яким позивачу
нараховано суму грошового зобов'язання
за платежем: "Пеня за порушення
термінів розрахунків у сфері ЗЕД, 21081000"
в розмірі 318 991 грн 84 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що оскарженим рішенням
ПСП "Гарант-2005" безпідставно нараховано
пеню за порушення строків,
встановлених Законом України "Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті", оскільки товар
вважається імпортованим з моменту
перетину митного (державного) кордону
України, а не з дати оформлення
вантажно-митної декларації, як вважає
податкова інспекція. Крім того,
зазначав, що строки поставки за
імпортною операцією є істотною умовою
зовнішньоекономічного контракту та
погоджуються сторонами на власний
розсуд, а відтак, не можуть бути
відкориговані у зв'язку із зміною
законодавства.

Відповідач позов не визнав. У письмових
запереченнях проти позову посилався на
обставини, встановлені позаплановою
виїзною перевіркою з питання
дотримання ПСП "Гарант-2005" вимог
валютного законодавства та викладені в
акті перевірки від 13 листопада 2013
року №426/22.1-11/32548393/111. Також,
стверджував, що документом, який
засвідчує юридичний факт поставки
товару за імпортною операцією є
належним чином оформлена вантажна
митна декларація, адже сам факт
перетину товаром митного кордону
України не може свідчити про
здійснення поставки товару в розумінні
статті 2 Закону України "Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті".

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити з підстав,
наведених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову
заперечувала, просила відмовити у
задоволенні позовних вимог ПСП
"Гарант-2005" з мотивів, викладених у
письмових запереченнях Миргородської
ОДПІ.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, оцінивши докази, що мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, встановив
наступні факти та відповідні до них
правовідносини.

ПСП "Гарант-2005" у встановленому законом
порядку зареєстроване як юридична
особа, /а.с. 9-10/.

Фахівцем Миргородської ОДПІ проведено
позапланову виїзну перевірку з питання
дотримання позивачем вимог валютного
законодавства в ході виконання
зовнішньоекономічного контракту від 17
серпня 2012 року №1.

За результатами перевірки складено акт
від 13 листопада 2013 року №426/22.1-11/32548393/111
/а.с. 12-13, надалі - Акт перевірки/, в якому
зафіксовано факт порушення ПСП
"Гарант-2005" вимог статті 2 Закону
України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті".

На підставі даного висновку Акта
перевірки Миргородською ОДПІ 25
листопада 2013 року сформовано
податкове повідомлення-рішення
№, яким позивачу нараховано суму
грошового зобов'язання за платежем:
"Пеня за порушення термінів
розрахунків у сфері ЗЕД, 21081000" в розмірі
318 991 грн 84 коп. /а.с. 11, 14/.

Не погоджуючись з даним податковим
повідомленням-рішенням, позивач
оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку спірному
рішенню суб'єкта владних повноважень,
суд виходить з критеріїв правомірності
такого рішення, що встановлені
частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у зв'язку з чим перевіряє чи
прийнято дане рішення: на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення;
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що спірним рішенням
позивача зобов'язано сплатити пеню за
порушення законодавчо визначених
термінів проведення розрахунків у
сфері зовнішньоекономічної
діяльності.

Матеріалами справи підтверджено, що
ПСП "Гарант-2005" 17 серпня 2012 року
укладено контракт №1 з компанією "ALTUNTAS
Havalandirma Turizm San.Tic. A.S." (Турецька
Республіка), за умовами якого останнє
зобов'язувалось продати, а позивач -
оплатити і прийняти обладнання для
зберігання зерна /а.с. 15-19/.

21 листопада 2012 року сторонами
підписано додаткову угоду до контракту
від 17 серпня 2012 року №1, за умовами
якої викладено в новій редакції пункт
1.1 контракту, а саме - визначено, що
продавець продає, а покупець - оплачує і
приймає обладнання для зберігання та
обробки зерна, технологічне обладнання
та допоміжне обладнання /а.с. 72/.

Пунктом 2.1 зазначеного вище контракту
передбачено, що вартість обладнання
загалом складає 1 550 000 євро, а за змістом
4.1 контракту сторони погодили, що
оплата вартості товару буде проведена
шляхом перерахування 30% від загальної
вартості контракту шляхом
банківського переказу в якості
авансового внеску протягом 10 днів з
моменту підписання контракту та 70%
вартості контракту - за тиждень до
відвантаження обладнання із
заводу-виробника.

Попередню оплату за товар в розмірі 199
380 євро позивач здійснив 21 травня 2013
року /а.с. 43/.

Відвантаження товару виробником
проведено 23 вересня 2013 року, що
підтверджено долученими до матеріалів
справи копіями товаросупровідних
документів /а.с. 21-27/.

Частиною першою статті 2 Закону України
"Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті" (у редакції, чинній на
момент проведення розрахунків)
визначено, що імпортні операції
резидентів, які здійснюються на умовах
відстрочення поставки, в разі, коли
таке відстрочення перевищує 180
календарних днів з моменту здійснення
авансового платежу або виставлення
векселя на користь постачальника
продукції (робіт, послуг), що
імпортується, потребують висновку
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
економічного розвитку.

Водночас, згідно з частиною четвертою
вказаної статті Національний банк
України має право запроваджувати на
строк до шести місяців інші строки
розрахунків, ніж ті, що визначені
частиною першою цієї статті.

Так, у спірний період відповідно до
пункту 1 постанови Національного банку
України від 14 травня 2013 року №163 "Про
зміну строків розрахунків за
операціями з експорту та імпорту
товарів і запровадження обов'язкового
продажу надходжень в іноземній валюті"
встановлено, що розрахунки за
операціями з експорту та імпорту
товарів, передбачені в статтях 1 та 2
Закону України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті",
здійснюються у строк, що не перевищує 90
календарних днів.

Пунктом 9 вказаної Постанови НБУ
передбачено, що вона набирає чинності з
20 травня 2013 року та діє по 19
листопада 2013 року.

За таких обставин, суд погоджується з
доводами відповідача про те, що на дату
здійснення позивачем попередньої
оплати за зовнішньоекономічним
контрактом від 17 серпня 2012 року
№1 законодавчо визначений граничний
строк поставки товарів за імпортною
операцією становив 90 календарних днів
з моменту здійснення авансового
платежу. Для отримання права на
продовження (перевищення) такого
строку, резидент мав отримати висновок
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України.

З приводу посилань позивача на те, що
сторонами безпосередньо у контракті
від 17 серпня 2012 року №1 погоджено
строки поставки товару та такі строки
відповідали вимогам статті 2 Закону
України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті" у
редакції, чинній на момент укладення
зазначеного контракту, суд звертає
увагу на той факт, що визначальним у
спірному питанні є факт здійснення
резидентом авансового платежу. Саме
від дати здійснення авансового платежу
має відраховуватись граничний строк
поставки товару за імпортною
операцією. Оскільки у спірних
відносинах авансовий платіж позивач
здійснив 21 травня 2013 року, застосуванню
до таких відносин підлягають саме
норми закону, чинні в даний період.

Отже, суд погоджується з твердженнями
контролюючого органу про те, що
граничний строк поставки товару за
зовнішньоекономічним контрактом від 17
серпня 2012 року №1 припадав на 19 серпня
2013 року.

Разом з цим, необґрунтованими, на думку
суду, є висновки Миргородської ОДПІ про
те, що товар за зовнішньоекономічним
контрактом від 17 серпня 2012 року №1
надійшов в Україну 08 жовтня 2013 року.

Суд зазначає, що даний висновок
контролюючий орган мотивує посиланням
на дату оформлення вантажної митної
декларації №600020000/2013/003383 /а.с. 20/.

Однак, суд не погоджується з даними
доводами відповідача у зв'язку з
наступним.

Закон України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті" не
вказує на те, з якого моменту
вважається здійсненою поставка
імпортного товару. А тому визначення
цього моменту слід здійснювати із
застосуванням норм інших нормативно -
правових актів, що регулюють операції з
поставки товарів, зокрема, у
зовнішньоекономічній діяльності.

Так, за приписами статті 1 Закону
України "Про зовнішньоекономічну
діяльність" імпорт (імпорт товарів) -
купівля (у тому числі з оплатою в
негрошовій формі) українськими
суб'єктами зовнішньоекономічної
діяльності в іноземних суб'єктів
господарської діяльності товарів з
ввезенням або без ввезення цих товарів
на територію України, включаючи
купівлю товарів, призначених для
власного споживання установами та
організаціями України, розташованими
за її межами. Момент здійснення
експорту (імпорту) - момент перетину
товаром митного кордону України або
переходу права власності на зазначений
товар, що експортується чи
імпортується, від продавця до покупця.

Згідно з пунктом 4 частини першої
статті 4 Митного кодексу України від 13
березня 2012 року №4495-VI ввезення товарів,
транспортних засобів на митну
територію України, вивезення товарів,
транспортних засобів за межі митної
території України - сукупність дій,
пов'язаних із переміщенням товарів,
транспортних засобів через митний
кордон України у будь-який спосіб у
відповідному напрямку.

Виходячи з пріоритетності норм закону
над нормами підзаконних
нормативно-правових актів, що
містяться в Положенні про вантажну
митну декларацію, затвердженому
постановою Кабінету Міністрів України
від 09 червня 1997 року №574, та Інструкції
про порядок здійснення контролю й
отримання ліцензії за експортними,
імпортними та лізинговими операціями,
затвердженої постановою Національного
банку України від 24 березня 1999
року №136, суд дійшов висновку, що
моментом поставки товару за імпортною
операцією є момент фактичного перетину
імпортованим товаром митного кордону
України.

Зазначена правова позиція
неодноразово висловлювалась Верховним
Судом України, зокрема, у постановах
від 04 липня 2011 року (справа №21-136а11) та
від 16 січня 2012 року (справа №21-412а11).

У відповідності до положень частини
другої статті 161 Кодексу
адміністративного судочинства України
при виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Враховуючи наведене, суд звертає увагу
на те, що товар за зовнішньоекономічним
контрактом від 17 серпня 2012 року №1
надійшов на митну територію України 27
вересня 2013 року. Дану обставину
підтверджено відбитком штампа "Під
митним контролем" Кримської митниці,
проставленим на міжнародній
товарно-транспортній накладній (CMR),
інвойсі та пакувальному листі, копії
яких залучено до матеріалів справи /а.с.
25-27/.

Таким чином, фактичною датою поставки
товару за зовнішньоекономічним
контрактом від 17 серпня 2012 року №1 є 27
вересня 2013 року.

Представник позивача в судовому
засіданні підтвердив, що висновок
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України ПСП "Гарант-2005" не
одержувало, до суду чи міжнародного
комерційного арбітражу не зверталось.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про те, що граничний строк поставки
товару за зовнішньоекономічним
контрактом від 17 серпня 2012 року №1
позивачем перевищено на 38 календарних
днів (з 20 серпня 2013 року по 26 вересня 2013
року включно). При цьому, враховуючи те,
що моментом здійснення імпорту товару
є день його надходження на митну
територію України, такий день не
включається в загальний строк
прострочення.

Згідно з частиною першою статті 4
Закону України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті"
порушення резидентами строків,
передбачених статтями 1 і 2 цього Закону
або встановлених Національним банком
України відповідно до статей 1 і 2 цього
Закону, тягне за собою стягнення пені
за кожний день прострочення у розмірі
0,3 відсотка від суми неодержаної
виручки (вартості недопоставленого
товару) в іноземній валюті,
перерахованої у грошову одиницю
України за валютним курсом
Національного банку України на день
виникнення заборгованості.

Відтак, сума пені, що має бути
нарахована позивачу у зв'язку з
порушенням вимог статті 2 Закону
України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті",
становитиме 242 433 грн 80 коп. (199 385 євро х
10,665859 курс х 0,3% х 38 днів).

В силу частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1
статті 21 Податкового кодексу України
посадові особи контролюючих органів
зобов'язані дотримуватися Конституції
України та діяти виключно у
відповідності з цим Кодексом та іншими
законами України, іншими нормативними
актами.

Згідно із частиною першою статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У відповідності до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведені фактичні
обставини справи, суд дійшов висновку
про те, що Миргородською ОДПІ
безпідставно нараховано ПСП "Гарант-2005"
пеню за порушення граничних строків
проведення розрахунків у сфері
зовнішньоекономічної діяльності за
період з 27 вересня 2013 року по 08 жовтня
2013 року в розмірі 76 558 грн 04 коп.

Зважаючи на те, що податкове
повідомлення-рішення є правовим актом
індивідуальної дії та згідно з
частиною другою статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі його неправомірності,
визнається судом протиправним і
скасовується, суд вважає за необхідне,
відповідно до частини другої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, вийти за межі позовних вимог,
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Миргородської ОДПІ від 25 листопада
2013 року № в частині визначення
ПСП "Гарант-2005" грошового зобов'язання
за платежем: "Пеня за порушення
термінів розрахунків у сфері ЗЕД, 21081000"
в розмірі 76 558 грн 04 коп.

Відтак, позов ПСП "Гарант-2005" необхідно
задовольнити частково.

Відповідно до частини третьої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Згідно з підпунктом 3 пункту 9 розділу VI
"Прикінцеві та перехідні положення"
Бюджетного кодексу України у разі
безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, відображає в обліку
відповідні бюджетні зобов'язання
розпорядника бюджетних коштів, з вини
якого виникли такі зобов'язання.
Погашення таких бюджетних зобов'язань
здійснюється виключно за рахунок
бюджетних асигнувань цього
розпорядника бюджетних коштів.

Враховуючи пропорційність задоволених
позовних вимог до суми судового збору,
що мала бути сплачена позивачем з
врахуванням вимог частини третьої
статті 4 Закону України "Про судовий
збір", суд стягує на користь ПСП
"Гарант-2005" з Державного бюджету
України за рахунок бюджетних
асигнувань за зобов'язаннями
Миргородської ОДПІ витрати зі сплати
судового збору в розмірі 116 грн 93 коп.

Крім того, зважаючи на наявну переплату
позивачем судового збору в розмірі 4384
грн 80 коп. та беручи до уваги
передбачений частиною третьою статті 4
Закону України "Про судовий збір"
обов'язок суду стягнути з позивача
несплачену суму судового збору
відносно вимог майнового характеру, у
задоволенні яких відмовлено, з ПСП
"Гарант-2005" необхідно стягнути до
Державного бюджету України судовий
збір в розмірі 463 грн 88 коп.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Гарант-2005" до Миргородської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про скасування
податкового повідомлення-рішення
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Миргородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області від 25 листопада 2013 року №
в частині визначення Приватному
сільськогосподарському підприємству
"Гарант-2005" () грошового
зобов'язання за платежем: "Пеня за
порушення термінів розрахунків у сфері
ЗЕД, 21081000" в розмірі 76 558 (сімдесят шість
тисяч п'ятсот п'ятдесят вісім) гривень 04
(чотири) копійки.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
за рахунок бюджетних асигнувань за
зобов'язаннями Миргородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області () на користь Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Гарант-2005" () витрати зі
сплати судового збору в розмірі 116 (сто
шістнадцять) гривень 93 (дев'яносто три)
копійки.

Стягнути з Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Гарант-2005" () судовий
збір в розмірі 463 (чотириста шістдесят
три) гривні 88 (вісімдесят
вісім) копійок, зарахувавши на
розрахунковий рахунок 4002,
одержувач коштів - УДКСУ у м. Полтаві
Полтавської області, ,
банк одержувача - ГУДКСУ у Полтавської
області, код банку 831019, код
класифікації доходів бюджету 22030001.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання її
копії з одночасним надісланням копії
апеляційної скарги до суду апеляційної
інстанції.

Повний текст постанови складено 04
серпня 2014 року.

Суддя
О.О. Кукоба