Справа № 820/12077/14
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 липня 2014 р.
№ 820/12077/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_1 до Головного управління
Державної міграційної служби України у
Харківській області про зобов'язання
вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - гр. В'Єтнаму ОСОБА_1, звернувся
до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просить суд:

- зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області (Ідентифікаційний
код 37764460, м. Харків,вул. Римарська, 24)
здійснити громадянці В'єтнаму
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1.,
Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) обмін
бланку посвідки на постійне проживання
в Україні, серії ХР номер 18580, у зв'язку
з досягненням 45 річного віку;

- зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області (Ідентифікаційний
код 37764460, м. Харків,вул. Римарська, 24)
проставити в паспортному документі
(національному паспорті) громадянки
В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1,
Ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
відмітку про отримання посвідки за
встановленим МВС зразком, що
скріплюється печаткою.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що звернувся у встановленому
законодавством України порядку до
відповідача із заявою з проханням
обміняти бланк посвідки на постійне
проживання в Україні у зв'язку з
досягненням 45-річного віку. Однак, в
порушення вимог діючого законодавства
Головне управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області не здійснило дій
щодо обміну посвідки, чим фактично
безпідставно відмовило позивачу у
зміні посвідки на постійне проживання
у зв'язку з досягненням 45-річного віку
та проставлені відповідної відмітки в
паспортному документі.

Представник позивача гр. В'Єтнаму
ОСОБА_1 - ОСОБА_3, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений судом
належним чином, прибув у судове
засідання та склав на адресу суду
заяву, в якій просив суд розглядати
справу за його відсутності, позов
просив задовольнити. (а.с.32).

Представник відповідача - Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
Вишневський О.В., про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений судом
належним чином, прибув у судове
засідання та склав на адресу суду
заяву, в якій просив суд розглядати
справу в порядку письмового
провадження. Окрім того зазначив, що
проти позову заперечує в повному
обсязі та просить суд відмовити у
задоволені позову. (а.с.31).

У письмових запереченнях на позов
(а.с.29-30). відповідач зазначив, що
здійснити документування посвідкою на
постійне проживання в Україні гр.
ОСОБА_1 немає можливості, у зв`язку з
тим, що вказана громадянка має дозвіл
на імміграцію на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4
Закону України "Про імміграцію" як
дружина іммігранта, якого було
документовано посвідкою на постійне
проживання в Україні відповідно до абз.
4 п. 4 Прикінцевих положень Закону
України "Про імміграцію". Посвідка на
постійне проживання чоловіка позивача
була видана УГІРФО УМВС України в
Київській області та на теперішній час
згідно відповіді з Київської області
визнано безпідставно виданою. Вказане
унеможливлює проведення дій щодо
обміну бланку посвідки відповідно до
заяви позивача. Оскільки підстави, на
яких отримувався дозвіл на імміграцію
позивачем не є дійсними, слід скасувати
дозвіл на імміграцію гр. ОСОБА_1 як
такій, що немає підстав законно
знаходитися на території України.

Оскільки матеріали справи містять
докази, які в своїй сукупності повно та
всебічно висвітлюють обставини
спірних правовідносин, а завданням
адміністративного судочинства України
згідно з ч.1 ст.2 КАС України є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, і неухильне дотримання
судом вимог даної норми процесуального
закону є обов'язковим в кожній
адміністративній справі, то з огляду на
приписи ст.41, ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС
України судовий розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
доказами.

Суд, вивчивши доводи позову та
заперечень на позов, дослідивши
зібрані по справі докази в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, виходить з наступних
підстав та мотивів:

Матеріалами справи підтверджено, що
позивач - громадянка В'єтнаму ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, була документована
посвідкою на постійне проживання в
Україні серії ХР номер 18580 від 08.08.2008
року. В даній посвідці також міститься
відмітка про місце реєстрації
позивача. (а.с.12).

12.12.2013 року представник позивача
звернувся із заявою до Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області,
щодо обміну бланку посвідки на
постійне проживання в Україні у зв'язку
з досягненням ОСОБА_1 45-річного віку.
(а.с.4).

Листом №4/21072 від 24.12.2013 року ГУ ДМС
України в Харківській області
повідомлено позивача про неможливість
розглянути питання щодо обміну бланку
посвідки, у зв`язку із ненадходженням
від УДМС України в Київській області
відомостей щодо дійсності дозволу на
імміграцію чоловіка Позивачки. (а.с.5).

Отже, станом на день розгляду справи в
суді, заява представника позивача щодо
обміну бланку посвідки залишається
нерозглянутою відповідачем, обмін
бланку посвідки з проставленням в
національному паспорті (паспортному
документі) позивача відмітки не
здійснений.

Вирішуючи спір суд зазначає, статтею 19
Конституції України встановлено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно ст.26 Конституції України,
іноземці та особи без громадянства, які
знаходяться в Україні на законних
підставах користуються тими ж правами
та свободами, а також несуть такі ж самі
обов'язки, що і громадяни України.

Умови і порядок імміграції в Україну
іноземців та осіб без громадянства
визначені Законом України "Про
імміграцію".

Так, відповідно до ст. 1 вищенаведеного
Закону, імміграція - це прибуття в
Україну чи залишення в Україні у
встановленому законом порядку
іноземців та осіб без громадянства на
постійне проживання; іммігрант -
іноземець чи особа без громадянства,
який отримав дозвіл на імміграцію і
прибув в Україну на постійне
проживання, або, перебуваючи в Україні
на законних підставах, отримав дозвіл
на імміграцію і залишився в Україні на
постійне проживання; імміграційна віза
позначка у паспортному документі, що
засвідчує право іноземця чи особи без
громадянства на в'їзд в Україну для
постійного проживання.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про
імміграцію", посвідка на постійне
проживання - документ, що підтверджує
право іноземця чи особи без
громадянства на постійне проживання в
Україні.

Стаття 12 Закону України "Про
імміграцію" передбачає, що дозвіл на
імміграцію може бути скасовано
органом, який його видав, якщо: 1)
з'ясується, що його надано на підставі
свідомо неправдивих відомостей,
підроблених документів чи документів,
що втратили чинність; 2) іммігранта
засуджено в Україні до позбавлення
волі на строк більше одного року і
вирок суду набрав законної сили; 3) дії
іммігранта становлять загрозу
національній безпеці України,
громадському порядку в Україні; 4) це є
необхідним для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України; 5) іммігрант порушив
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства; 6) в
інших випадках, передбачених законами
України.

Відповідно абз.4 п.4 Прикінцевих
Положень Закону України "Про
імміграцію" від 07.06.2001 року, вважаються
такими, що мають дозвіл на імміграцію в
Україну іноземці та особи без
громадянства, які прибули в Україну до 6
березня 1998 року за Угодою між Урядом
Соціалістичної Республіки В'єтнам та
Урядом СРСР про направлення і
прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від 2
квітня 1981 року, залишилися проживати в
Україні і звернулися протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
Законом із заявою про видачу їм
посвідки на постійне проживання в
Україні.

Суд звертає увагу на те, що при наданні
позивачу посвідки на постійне
проживання в Україні Відділ УГІРФО
ГУМВС України в Харківській області
проводив перевірку підстав залишення
на постійне проживання в Україні
позивача, підстав для відмови у наданні
дозволу на імміграцію в Україну не
виявив та надав позивачу посвідку на
постійне проживання в Україні.

Відповідно до Порядку оформлення,
виготовлення і видачі посвідки на
постійне проживання та посвідки на
тимчасове проживання, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 березня 2012 р. № 251 визначено, що
цей Порядок визначає механізм
оформлення, виготовлення і видачі
посвідки на постійне проживання та
посвідки на тимчасове проживання
іноземцям та особам без громадянства,
які іммігрували в Україну на постійне
проживання або прибули в Україну на
тимчасове проживання.

Строк дії посвідки на постійне
проживання не обмежується. Посвідка на
постійне проживання підлягає обміну в
разі досягнення особою 25 - і 45 - річного
віку згідно п. 9 зазначеної постанови
Кабінету Міністрів України.

Для обміну посвідки на постійне
проживання в разі досягнення іноземцем
та особою без громадянства 25- і
45-річного віку подаються документи,
зазначені у підпунктах 1 - 4 і 6 пункту 15
цього Порядку (п. 16 Порядку).

Згідно п.11 Порядку №251 видача посвідки
має бути здійснена протягом семи днів.

Пунктом 12 Порядку №251 визначено, що
посвідка видається іноземцеві та особі
без громадянства під розписку після
пред'явлення паспортного документа
іноземця або документа, що посвідчує
особу без громадянства, в якому на
останній вільній сторінці
проставляється відмітка про отримання
посвідки за встановленим МВС зразком,
що скріплюється печаткою (за бажанням
іноземця та особи без громадянства
така відмітка може проставлятися у
вкладному талоні).

Пунктом 17 вищезазначеного Порядку
передбачено, що рішення про відмову у
видачі посвідки іноземцеві та особі
без громадянства приймається в разі: 1)
необхідності забезпечення
національної безпеки або охорони
громадського порядку; 2) необхідності
охорони здоров'я, захисту прав і
законних інтересів громадян України та
інших осіб, що проживають в Україні; 3)
коли паспортний документ іноземця або
документ, що посвідчує особу без
громадянства, підроблений, зіпсований
або не відповідає встановленому зразку
чи належить іншій особі; 4) подання
завідомо неправдивих відомостей або
підроблених документів; 5) коли
виявлено факти невиконання ними
рішення суду або органів державної
влади, уповноважених накладати
адміністративні стягнення, або вони
мають інші майнові зобов'язання перед
державою, фізичними або юридичними
особами, включаючи ті, що пов'язані з
попереднім видворенням за межі
України, у тому числі після закінчення
строку заборони подальшого в'їзду в
Україну (для осіб, що отримують
посвідку на тимчасове проживання); 6)
інших випадках, передбачених законами.

З'ясувавши обставини спірних
правовідносин і перевіривши їх
добутими доказами, суд доходить
висновку, що суб'єктом владних
повноважень не наведено жодних
правових підстав, з якими законодавцем
визначено перелік законних підстав для
прийняття рішення про відмову
проведення обміну бланку посвідки на
постійне проживання в Україні, а
наведені ним в обґрунтування обставини
є пасивною поведінкою суб'єкта владних
повноважень, яка пов'язана з
невиконанням останнім дій, які повинні
були і могли бути вчинені в силу
покладених на відповідача посадових
обов'язків і згідно з чинним
законодавством України, що в свою чергу
несе негативний вплив на реалізацію
прав, свобод та інтересів позивача.

Крім того, матеріалами справи
підтверджується, що відповідачем не
було фактично вирішено по суті питання
щодо обміну позивачу бланку посвідки
на постійне місце проживання в Україні.

Зважаючи на те, що будь - яких зауважень
щодо поданої заяви та доданих до неї
документів, відповідачем не наведено,
суд дійшов висновку, що відповідачем
допущена протиправна бездіяльність
при розгляді заяви представника
позивача щодо обміну посвідки на
постійне проживання в Україні у зв'язку
із досягненням ним 45-річного віку.

Суд відхиляє доводи відповідача про
неможливість проведення дій щодо
обміну бланку посвідки відповідно до
заяви позивача, оскільки підстави, на
яких отримувався дозвіл на імміграцію
позивачем не є дійсними та слід
скасувати дозвіл на імміграцію гр.
ОСОБА_1 як такій, що немає підстав
законно знаходитися на території
України з огляду на таке.

Юридична обставина, з якою закон
пов'язує виникнення певних прав особи
зворотної дії не має. Фактична
підстава, на яку посилається
відповідач, мала існувати на момент
первісного рішення про надання дозволу
на імміграцію позивача та видачу
посвідки. Наступне припинення дії
дозволу на проживання в межах України у
відношенні третьої особи (в даному
випадку чоловіку позивача) не є
обставиною, що на підставі ст. 12 Закону
№2491-ІІІ може бути покладена
відповідачем в основу рішення про
відмову здійснити обмін бланку
посвідки.

Згідно зі ст. 2 КАС України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Оскільки судовим розглядом
встановлений факт порушення прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача у сфері публічно-правових
відносин, то позов належить
задовольнити, адже обґрунтованість
заявленої вимоги підтверджена
добутими судом і долученими до
матеріалів справи доказами.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 8-14, 71, 128, 159, 160-164, 167, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Головного управління Державної
міграційної служби України у
Харківській області про зобов'язання
вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області (Ідентифікаційний
код 37764460, м. Харків, вул.Римарська, 24)
здійснити громадянці В'єтнаму ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) обмін бланку посвідки на
постійне проживання в Україні серії ХР
номер 18580 у зв'язку з досягненням 45
річного віку та проставити в
паспортному документі (національному
паспорті) громадянці В'єтнаму ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, Ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) відмітку про отримання
посвідки за встановленим МВС зразком,
що скріплюється печаткою.

Постанова набирає законної сили згідно
з ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, а саме: після
закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого цим
Кодексом, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова чи ухвала суду не набрала
законної сили.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
згідно з ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а саме: шляхом подачі через
Харківський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення (у разі застосування
судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні - з дня отримання копії
постанови, у разі повідомлення суб'єкта
владних повноважень у випадках та
порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього
Кодексу, про можливість отримання
копії постанови суду безпосередньо в
суді, то десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду) апеляційної скарги з одночасним
надсиланням копії апеляційної скарги
до суду апеляційної інстанції.

Суддя
Панченко О.В.