Справа № 203/3603/14-а
Суддя: Маймур Ф. Ф.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/3603/14-а
Провадження № 2-а/0203/165/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.07.2014
Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі - Авраменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області, третя особа
- Управління Пенсійного фонду України в
Кіровському районі м.
Дніпропетровська, про визнання
постанови неправомірною, зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

03 червня 2014 року до Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська
звернувся позивач із вищевказаним
позовом, в обґрунтування якого
послався на те, що 21 травня 2014 року
старшим державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ
у Дніпропетровській області Сурич О.Л.
винесено постанову за ВП №43345880, якою
позивачу відмовлено у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 11 січня 2013 року
№2а-2003/2011 з тих підстав, що вказана
категорія виконавчих документів має
виконуватись органами державної
казначейської служби внаслідок змін у
законодавстві. Вважаючи вказану
постанову державного виконавця
незаконною та винесеною із порушенням
вимог законодавства, яке регулює
порядок виконання судових рішень,
боржником за якими є орган держави,
оскільки державний виконавець мав не
відмовляти у відкритті виконавчого
провадження, а направити виконавчий
документ разом з передбаченим законом
пакетом документів до Казначейської
служби України для списання останньою
коштів за рахунок державного бюджету,
позивач просив суд визнати зазначену
постанову державного виконавця від 21
травня 2014 року неправомірною та
зобов'язати відповідача її скасувати,
відкрити виконавче провадження за
виконавчим документом суду від 11 січня
2013 року та направити його разом з
іншими документами до Державного
Казначейства для виконання.

В судове засідання сторони не
з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином, при цьому позивач в
тексті свого позову виклала заяву про
розгляд справи без її участі. За таких
обставин суд у відповідності до ст.128
КАС України вважає за можливе
здійснити розгляд справи за фактичної
явки сторін.

Дослідивши матеріали адміністративної
справи, суд приходить до наступного
висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що 29 червня 2011 року Кіровським районним
судом м. Дніпропетровська за
наслідками розгляду адміністративної
справи №2а-2003/2011 було винесено
постанову, якою задоволені позовні
вимоги ОСОБА_1, зокрема зобов'язано УПФ
України в Кіровському районі м.
Дніпропетровська здійснити
нарахування і виплатити позивачу
підвищення пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» з 20
листопада 2010 року із врахуванням вже
проведених виплат. Дана постанова
набрала законної сили 19 листопада 2012
року.

11 січня 2013 року Кіровським районним
судом м. Дніпропетровська на вказану
постанову видано виконавчий лист, який
позивачем було пред'явлено для
примусового виконання до державної
виконавчої служби, державним
виконавцем якої 11 жовтня 2013 року своєю
постановою відкрито виконавче
провадження ВП №40175963 з примусового
виконання такого виконавчого
документу.

13 листопада 2013 року ухвалою
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська задоволено подання
державного виконавця та змінено спосіб
і порядок виконання постанови
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 29 червня 2011 року у
справі №2а-2003/2011 із «Зобов'язати
Управління Пенсійного фонду в
Кіровському районі м. Дніпропетровська
здійснити нарахування та виплати
ОСОБА_1 підвищення пенсії на 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» з 20.11.2010
року із врахуванням проведених виплат
на стягнення з Управління Пенсійного
фонду в Кіровському районі м.
Дніпропетровська за рахунок коштів
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_1 підвищення пенсії на 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» з 20.11.2010
року із врахуванням проведених виплат
в сумі 1275 грн. 12 коп.».

Після цього старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень УДВС ГУЮ у
Дніпропетровській області 12 грудня 2013
року винесено постанову за ВП №40175963,
якою стягувачеві повернуто виконавчий
документ - виконавчий лист Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 січня 2013 року №2а-2003/2011 з тієї
підстави, що 01 січня 2013 року набрав
чинності Закон України «Про гарантії
держави щодо виконання судових
рішень», згідно якого стягнення коштів
за виконавчим документом суду,
боржником за яким є орган держави,
здійснюється саме органами Державного
казначейства України.

За таких обставин 23 грудня 2013 року
позивач звернувся до Управління
Державної казначейської служби
України у Кіровському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області із відповідною заявою з
проханням прийняти до виконання
виконавчий лист суду від 11 січня 2013
року №2а-2003/2011 задля примусового
стягнення з УПФ України в Кіровському
районі м. Дніпропетровська коштів,
розмір яких визначений в ухвалі
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 13 листопада 2013
року по справі №2а-2003/2011. Однак, листом
від 25 грудня 2013 року за №01-08/1378 вказаний
територіальний орган казначейства
повернув позивачу подані ним документи
і повідомив про те, що виконавчий лист
суду не підлягає виконанню органом
казначейства. Зазначену відмову
позивач оскаржив до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду, яким 15 квітня
2014 року винесено постанову про відмову
у задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління Державної казначейської
служби України у Кіровському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області з підстав правомірності дій
територіального органу казначейства
та неможливості здійснити останнім
списання коштів внаслідок відсутності
в УПФ України в Кіровському районі м.
Дніпропетровська рахунків, відкритих в
територіальному органі казначейства.

З урахуванням цього позивачем 16 травня
2014 року оскаржено до начальника
відділу примусового виконання рішень
УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області
згадану вище постанову державного
виконавця від 12 грудня 2013 року за ВП
№40175963 про повернення виконавчого
документа стягувачеві, а саме
виконавчого листа Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 січня 2013 року №2а-2003/2011.

Однак, 21 травня 2014 року старшим
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ
у Дніпропетровській області Сурич О.Л.
винесено постанову за ВП №43345880, якою
позивачу відмовлено у відкритті
виконавчого провадження (відмовлено в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) за виконавчим документом -
виконавчим листом Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 січня 2013 року №2а-2003/11. В якості
підстави для такого свого рішення
державний виконавець знову послався на
те, що внаслідок набрання 01 січня 2013
року чинності Законом України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», а також згідно Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників, затвердженого постановою
КМУ від 03 серпня 2011 року №845, стягнення
коштів за виконавчим документом суду,
боржником за яким є орган держави,
здійснюється саме органами Державного
казначейства України, а не державною
виконавчою службою.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, врегульовані положеннями
Закону України «Про виконавче
провадження», Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Порядком виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників,
затвердженим постановою КМУ від 03
серпня 2011 року №845 (далі - Порядок),
Положенням про Державну казначейську
службу України, затвердженим Указом
Президента України від 13 квітня 2011 року
№460/2011 (далі - Положення).

Так, відповідно до ст.ст.2, 17 Закону
України «Про виконавче провадження»
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України, а
здійснюється державними виконавцями.
Примусовому виконанню державною
виконавчою службою підлягають
виконавчі документи, зокрема,
виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно ст.3 Закону України «Про
виконавче провадження» рішення про
стягнення коштів з державних органів,
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ виконуються
органами, що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів. Такі
органи не є органами примусового
виконання.

Положеннями ст.3 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» визначено, що
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду. Стягувач за рішенням суду
про стягнення коштів з державного
органу звертається до центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, у строки, встановлені
Законом України «Про виконавче
провадження», із заявою про виконання
рішення суду.

Нормою ст.26 ч.1 п.4 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження
зокрема у разі пред'явлення
виконавчого документа до органу
державної виконавчої служби не за
підвідомчістю виконання рішення.

Разом з тим за змістом п.2 Прикінцевих
та перехідних положень та ст.2 Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» виконавчі
документи за рішеннями суду про
стягнення коштів або рішення суду, що
набрали законної сили, боржниками за
якими є органи державної влади, які
видані або ухвалені до набрання
чинності цим Законом (набрав чинності 01
січня 2013 року), подаються до органу
державної виконавчої служби протягом
шести місяців з дня набрання чинності
цим пунктом. Якщо ж вказані рішення
суду про стягнення коштів або
виконавчі документи за цими рішеннями
не було подано в строк, встановлений
цим пунктом, це не є підставою для
відмови у виконанні даного судового
рішення.

Нормою ст.47 ч.1 п.9 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

За змістом ст.37 ч.1 п.18 Закону України
«Про виконавче провадження», ст.4 ч.3
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень», п.1
Положення Державна казначейська
служба України, п.2, 7 Порядку у разі
наявності підстав для повернення
виконавчого документа стягувачу,
зокрема передбачених зокрема ст.47 ч.1 п.9
Закону України «Про виконавче
провадження», керівник органу
державної виконавчої служби подає
відповідно до Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» Казначейству
(Державній казначейській службі
України) протягом 10 днів з дня
складення державним виконавцем
відповідного акта оригінал
виконавчого документа разом із
супровідним листом та завірені
належним чином державним виконавцем
копії інших матеріалів виконавчого
провадження. У даному випадку
виконавче провадження зупиняється
державним виконавцем.

Згідно п.47 Порядку безспірне списання
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
судових рішень та виконавчих
документів, здійснюється
Казначейством на підставі поданих
керівником органу державної
виконавчої служби зазначених у пункті 7
цього Порядку документів та
відомостей.

Оцінюючи дослідженні в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
вважає їх належними, допустимими та
достатніми для прийняття рішення у
справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини в
контексті наведених норм
законодавства, суд приходить до
висновку про необхідність часткового
задоволення позову, виходячи з
наступного. Так, приймаючи до уваги, що
постанова Кіровського районного суду
м. Дніпропетровська, якою вирішений
спір по адміністративній справі
№2а-2003/11, ухвалена та набрала законної
сили до 01 січня 2013 року, тобто до
набрання чинності Законом України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», а ухвала суду від 13
листопада 2013 року тільки змінює спосіб
виконання постанови суду, то
відповідно до п.3 Прикінцевих та
перехідних положень вказаного закону
примусове виконання виконавчого листа
№2а-2003/2011, виданого 11 січня 2013 року на
постанову суду від 29 червня 2011 року,
мало здійснюватися саме державною
виконавчою службою України, а не
управлінням державної казначейської
служби. За таких обставин, враховуючи
викладені в постанові
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 15 квітня 2014
року висновки щодо неможливості
виконання територіальним органом
казначейства виконавчого листа
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська по справі №2а-2003/2011
від 11 січня 2013 року, що відповідно до
ст.72 КАС України має преюдиціальне
значення для розгляду даної справи, суд
доходить висновку, що постанова
державного виконавця про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову у прийнятті до провадження
виконавчого документу) за ВП №43345880 від
21 травня 2014 року фактично є
неправомірною та не може залишатись в
силі.

Крім того, при наявності підстав для
повернення виконавчого документу
стягувачеві, зокрема передбачених п.2-4,
9 ст.47 Закону України «Про виконавче
провадження», тобто тих підстав, за
яких державний виконавець позбавлений
можливості здійснити виконання
виконавчого документу суду, такий
державний виконавець має зупинити
виконавче провадження та передати
оригінал виконавчого листа з певним
пакетом документів центральному
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, - Державній
казначейській службі України, яка б вже
здійснювала за таким виконавчим листом
безспірне списання коштів,
передбачених за бюджетною програмою
для забезпечення виконання судових
рішень та виконавчих документів. Однак,
старшим державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ
у Дніпропетровській області Сурич О.Л.
зазначені вище дії вчинені не були,
натомість винесена оскаржувана
постанова за ВП №43345880 від 21 травня 2014
року про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документу).

Підсумовуючи вищевикладене, суд з
урахуванням на ст.11 ч.2 КАС України
приходить до висновку про необхідність
часткового задоволення позову шляхом
визнання неправомірною та скасування
оскаржуваної позивачем постанови
державного виконавця та шляхом
зобов'язання відповідача виконати
вимоги виконавчого листа Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 січня 2013 року №2а-2003/11 відповідно до
наведених судом вище положень Закону
України «Про виконавче провадження»,
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» та
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 серпня 2011 року №845. Решта позовних
вимог позивача задоволенню не
підлягає, оскільки, враховуючи
застосовані судом з урахуванням на
положення ст.11 ч.2 КАС України способи
захисту при частковому задоволенні
позову, такі позовні вимоги фактично є
зайвими та надмірними.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.2, 3, 17, 26, 37, 47 Законом України «Про
виконавче провадження», ст.ст.2-4 Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень», п.2, 4, 7, 9, 47
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників, затвердженого
постановою КМУ від 03 серпня 2011 року №845,
п.1 Положення про Державну казначейську
службу України, затвердженого Указом
Президента України від 13 квітня 2011 року
№460/2011, ст.ст.11, 69-72, 79, 86, 94, 158-163, 167, 186, 254
КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати неправомірною та скасувати
постанову старшого державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області Сурич О.Л.
про відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документу) від
21 травня 2014 року за ВП №43345880.

Зобов'язати Відділ примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області виконати
вимоги виконавчого документу -
виконавчого листа №2-а-2003/11, виданого
Кіровським районним судом м.
Дніпропетровська 11 січня 2013 року на
постанову суду від 29 червня 2011 року по
адміністративній справі №2а-2003/11, у
відповідності до положень Закону
України «Про виконавче провадження»,
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» та
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 серпня 2011 року №845.

ОСОБА_1 у задоволенні іншої частини
позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст.254 КАС
України.

Постанову суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку через Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська до
Адміністративного Апеляційного суду
Дніпропетровської області шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з дня проголошення постанови з
одночасним надісланням копії
апеляційної скарги до
Адміністративного Апеляційного суду
Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на постанову суду,
прийняту згідно зі ст.160 ч.3 КАС України
та/або в порядку письмового
провадження, може бути подана протягом
10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Ф.Ф.
Маймур