Справа № 520/16507/13-а
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2014-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 520/16507/13-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Рева С.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: ТанасоглоТ.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Київському районі м. Одеси на
постанову Київського районного суду м.
Одеси від 18 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Одеси про визнання
протиправним, скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

02.12.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача, в якому просить визвати
незаконним рішення від 25 квітня 2013 року
за № 19364 та відповідь управління
Пенсійного фонду України у Київському
районі м. Одеси від 15 листопада 2013 року
за вих. № 216/П-01 про відмову у
призначенні йому пенсії з урахуванням
постанови Київського районного суду м.
Одеси по адміністративній справі №
1512/13222/2012 від 20 лютого 2013 року та ч. 3 ст. 1
Тимчасової угоди між Урядом України та
Урядом Російської Федерації про
гарантії прав громадян, які працювали в
районах Крайньої Півночі, та в
місцевостях, які прирівняні до даних
районів, в галузі пенсійного
забезпечення від 19 січня 1993 року та п.
1.6 ст. 28 Закону Російської Федерації
«Про трудові пенсії в Російській
Федерації», а також зобов'язати
Управління пенсійного фонду України у
Київському районі м. Одеси призначити
йому з 20 серпня 2012 року пенсію на
пільгових умовах з урахуванням
постанови Київського районного суду м.
Одеси від 20 лютого 2013 року по
адміністративній справі № 1512/13222/2012 та
ч. 3 ст. 1 Тимчасової угоди між Урядом
України та Урядом Російської Федерації
про гарантії прав громадян, які
працювали в районах Крайньої Півночі,
та в місцевостях, які прирівняні до
даних районів, в галузі пенсійного
забезпечення від 19 січня 1993 року та п. 1.6
ст. 28 Закону Російської Федерації «Про
трудові пенсії в Російській
Федерації».

Постановою Київського районного суду
м. Одеси від 18 грудня 2013 року
адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, 18.04.2014 року
відповідачем подано апеляційну скаргу
на вказану постанову суду.

Апелянт зазначає, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В своїй апеляційній скарзі УПФУ у
Київському районі м. Одеси посилалось
на те, що у позивача на дату звернення
відсутнє право на пенсійне
забезпечення на пільгових умовах ,
оскільки для призначення пенсії
позивачу необхідно не менше 15
календарних років стажу у районах
Крайньої Півночі або не менше 20
календарних років у місцевостях які
прирівняні до Крайньої Півночі.

На підставі викладеного ставиться
питання про скасування постанови
Київського районного суду м. Одеси від
18 грудня 2013 року та постановлення
нової, якою відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення в межах апеляційної
скарги, вивчивши матеріали справи
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
20 серпня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
Управління Пенсійного фонду України у
Київському районі м. Одеси із заявою
про призначення йому пенсії за віком на
пільгових умовах на підставі
Тимчасової угоди між Урядом України і
Урядом Російської Федерації «Про
гарантії прав громадян, які працювали в
районах Крайньої Півночі та
місцевостях, які прирівняні до районів
Крайньої Півночі у галузі пенсійного
забезпечення».

04 вересня 2012 року Управління
Пенсійного фонду України у Київському
районі м. Одеси винесло рішення за № 1545,
яким відмовило ОСОБА_2 у призначенні
йому пенсії за віком на пільгових
умовах згідно ч. 3 ст. 1 Тимчасової угоди
між Урядом України та Урядом
Російської Федерації про гарантії прав
громадян, які працювали в районах
Крайньої Півночі, та в місцевостях, які
прирівняні до даних районів, в галузі
пенсійного забезпечення від 19 січня 1993
року та п. 1.6 ст. 28 Закону Російської
Федерації «Про трудові пенсії в
Російській Федерації» через
відсутність у нього 15 календарних
років роботи у районах Крайньої
Півночі або 20 календарних років у
місцевостях, які прирівняні до районів
Крайньої Півночі.

20 лютого 2013 року Київський районний суд
м. Одеси ухвалив постанову по
адміністративній справі № 1512/13222/2012,
якою визнав протиправним за скасував
рішення Управління Пенсійного фонду
України у Київському районі м. Одеси за
№ 1545 від 04 вересня 2012 року про відмову у
призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком на
пільгових умовах.

Постанова суду мотивована тим, що на
момент винесення рішення №1545,
застосуванню підлягали норми
Тимчасової угоди між Урядом України та
Урядом Російської Федерації про
гарантії прав громадян, які працювали в
районах Крайньої Півночі, та в
місцевостях, які прирівняні до даних
районів. Разом з тим, судом першої
інстанції встановлено факт невірного
розрахунку стажу роботи ОСОБА_2 в
районах Крайньої Півночі та в районах
прирівняних до районів Крайньої
Півночі.

Постанова набрала у встановленому
порядку законної сили.

16 квітня 2013 року ОСОБА_2 знов звернувся
до Управління Пенсійного фонду України
в Київському районі м. Одеси із заявою
про призначення йому пенсії на
пільгових умовах з урахуванням
вищевказаної постанови Київського
районного суду м. Одеси від 20 лютого 2013
року по адміністративній справі №
1512/13222/2012.

25 квітня 2013 року Управління Пенсійного
фонду України у Київському районі м.
Одеси рішенням № 19364 знов відмовило
ОСОБА_2 у призначенні пенсії на
пільгових умовах з тих самих підстав,
що у попередній раз, а саме через
відсутність у нього 15 календарних
років роботи у районах Крайньої
Півночі або 20 календарних років у
місцевостях, які прирівняні до районів
Крайньої Півночі.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що Управління Пенсійного фонду України
у Київському районі м. Одеси
необґрунтовано та безпідставно
відмовило ОСОБА_2 у призначенні йому
пенсії на пільгових умовах з
урахуванням ч. 3 ст. 1 Тимчасової угоди
між Урядом України та Урядом
Російської Федерації про гарантії прав
громадян, які працювали в районах
Крайньої Півночі, та в місцевостях, які
прирівняні до даних районів, в галузі
пенсійного забезпечення від 19 січня 1993
року та п. 1.6 ст. 28 Закону Російської
Федерації «Про трудові пенсії в
Російській Федерації».

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з вказаним висновком суду
першої інстанції виходячи з
наступного:

Питання врахування періодів роботи в
районах Крайньої Півночі (колишнього
СРСР, а потім Російської Федерації) в
тому числі після 01 січня 1991 року до
стажу при призначенні пенсій на
території України регулюється нормами
міжнародних угод, підписаних Україною
та Російською Федерацією.

Відповідно до ч.4 ст.1 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» від 05
лютого 1991 року № 1788 у тих випадках,
коли договорами (угодами) між Україною
та іншими державами передбачені інші
правила, ніж ті, які містяться в цьому
законі, то застосовуються правила за
цими договорами (угодами).

Згідно ч.2 ст.6 Угоди «Про гарантії прав
громадян держав-учасників
Співдружності незалежних Держав в
галузі пенсійного забезпечення» від 13
березня 1992 року, укладеною між Україною
і Росією, для встановлення права на
пенсію, в тому числі пенсію на
пільгових умовах і за вислугу років,
громадянам держав-учасників угоди
зараховується трудовий стаж, набутий
на території будь-якої з цих держав, а
також на території колишнього СРСР до
набрання сили вказаної угоди.

Відповідно до абз.2, 3 ст.6 Угоди між
Урядом України і Урядом Російської
Федерації «Про трудову діяльність і
соціальний захист громадян України і
Росії, які працюють за межами кордонів
своїх країн» від 14 січня 1993 року
трудовий стаж, включаючи стаж, який
обчислюється у пільговому порядку, і
стаж роботи за спеціальністю, набутий у
зв'язку з трудовою діяльністю на
територіях обох Сторін, взаємно
визнається Сторонами. Обчислення стажу
здійснюється згідно з законодавством
Сторони, на території якої відбувалась
трудова діяльність. Сторонами
визнаються дипломи, свідоцтво, інші
документи державного зразка про рівень
освіти і кваліфікації, які видані
відповідними компетентними органами
Сторін, без легалізації.

Частиною 2 ст.4 Угоди «Про
співробітництво в галузі трудової
міграції та соціального захисту
трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994
року, підписаної Урядами
Азербайджанської Республіки,
Республіки Вірменія, республіки
Білорусь, Республіки Грузія,
Республіки Казахстан, Киргизької
Республіки, Республіки Молдова, РФ,
Республіки Таджикистан, Туркменістану,
Республіки Узбекистан, України,
передбачено, що трудовий стаж, зокрема
стаж на пільгових підставах і за
спеціальністю, взаємно визнається
Сторонами. Згідно із ст. 9 Конституції
України, чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 9 КАС України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

У разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу (ч. 4 ст. 9 КАС України).

Частиною 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що
законодавство про пенсійне
забезпечення базується на Конституції
України, складається з Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, цього Закону,
закону про недержавне пенсійне
забезпечення, законів, якими
встановлюються умови пенсійного
забезпечення, відмінні від
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування та
недержавного пенсійного забезпечення,
міжнародних договорів з пенсійного
забезпечення, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, а
також інших законів та
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до законів про пенсійне
забезпечення, що регулюють відносини у
сфері пенсійного забезпечення в
Україні.

Якщо міжнародним договором України,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, встановлено
інші норми, ніж ті, що передбачені
законодавством України про пенсійне
забезпечення, то застосовуються норми
міжнародного договору.

Відповідно до ст. 5 Угоди «Про гарантії
прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
галузі пенсійного забезпечення» від 13
березня 1992 року, яка підписана
Україною, дана Угода поширюється на всі
види пенсійного забезпечення громадян,
які встановлені або будуть встановлені
законодавством держав-учасниць Угоди.

Згідно із п. 5 Перехідних Положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», період роботи з 01 січня
1991 року в районах Крайньої Півночі та
місцевостях прирівняних до районів
Крайньої Півночі колишнього СРСР, а
також на острові Шпіцберген
зараховується до страхового стажу в
порядку і на умовах передбачених
законодавством, що діяло до 01 січня 1991
року.

З огляду на вищезазначене, колегія
суддів доходить висновку, що статтею 3
тимчасової Угоди між Урядом України та
Урядом Російської Федерації про
гарантії прав громадян, які працювали в
районах Крайньої Півночі, та в
місцевостях, які прирівняні до даних
районів, в галузі пенсійного
забезпечення від 19 січня 1993 року,
дозволено обчислювати стаж за нормами
Закону Російської Федерації «Про
державні гарантії і компенсації для
осіб, працюючих і проживаючих в районах
Крайньої Півночі та прирівняних
місцевостях» від 19 лютого 1993 року, тим
самим на рівні міжнародних угод
укладених між Україною та Росією
встановлено, що на території України
гарантується пенсійне забезпечення
громадян, які працювали на території
Росії в районах Крайньої Півночі та
прирівняних до них місцевостях.

Пунктом 1.6 ст. 28 Закону Російської
Федерації «Про трудові пенсії в
Російській Федерації» передбачено, що
громадянам, які пропрацювали в районах
Крайньої Півночі не менше 7 років і 6
місяців, трудова пенсія призначається
із зменшенням віку, встановленого ст. 7
цього Закону, а саме на 4 місяці за кожен
повний календарний рік роботи в цих
районах.

Так, постановою Київського районного
суду м. Одеси від 20 лютого 2013 року по
адміністративній справі № 1512/13222/2012
встановлено, що ОСОБА_2 має 13 повних
календарних років роботи на Крайній
Півночі, тому з урахуванням п. 1.6 ст. 28
Закону Російської Федерації «Про
трудові пенсії в Російській Федерації»
повинен вийти на пенсію на 52 місяці (13
років помножити на 4 місяці за кожен
повний календарний рік роботи = 52
місяця), або 4 роки і4 місяця раніше від
загальноприйнятого віку (60 років),
тобто у віці 55 років 8 місяців.

Колегія суддів з матеріалів справи
вбачає, що ОСОБА_2 народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, отже на підставі
вищезазначеного має право на пенсію на
пільгових умовах з 20 серпня 2012 року.

Таким чином колегія суддів доходить
висновку, що рішення за № 19364
Управління Пенсійного фонду України у
Київському районі м. Одеси прийнято з
порушенням діючого законодавства
України та прав ОСОБА_2

За таких обставин, колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку,
що ОСОБА_2 має право на призначення йому
пенсії за віком на пільгових умовах.

Оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та постановлено судове рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
відповідно до ст. 200 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Одеси залишити без
задоволення, а постанову Київського
районного суду м. Одеси від 18 грудня 2013
року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили відповідно до ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:
А.В. Бойко

Суддя:
Т.М. Танасогло

Суддя
О.В. Яковлєв