Справа № 369/4151/14-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Усатов Д.Д.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

31 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 05
червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Гореницької сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду з позовом до
Гореницької сільської ради
Києво-Святошинського раону Київської
області, в якому просила зобов'язати
Гореницьку сільську раду
Києво-Святошинського району Київської
області надати графічні матеріали на
паперових носіях, на яких позначені
землі в межах сіл Гореничі, Гнатівка,
Лука, Стоянка Києво-Святошинського
району Київської області, які
перебувають у державній чи комунальній
власності та не передані в
користування фізичним чи юридичним
особам з цільовим призначенням для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка).

Постановою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 05
червня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, позивач оскаржила його в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати оскаржувану постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позов.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
рішення суду першої інстанції прийняте
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

В засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
перегляду оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, колегія суддів
визнала можливим розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а
оскаржуване рішення - без змін з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, 06.11.2013
року позивач звернулася до Гореницької
сільської ради з клопотанням про
виділення земельної ділянки з цільовим
призначенням для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд з
позначеними ділянками на графічних
матеріалах з посиланням на публічну
кадастрову карту України.

Рішенням Гореницької сільської ради
№6/181 від 17.12.2013 року позивачу було
відмовлено в наданні земельної ділянки
з обґрунтуваннями, що позначені
земельні ділянки раніше передані
громадянам у власність рішеннями сесій
Гореницької сільської ради.

06.11.2013 року до Гореницької сільської
ради було направлено запит за вх. №29
щодо надання інформації про земельні
ділянки в межах сіл Гореничі, Гнатівка,
Лука, Стоянка Києво-Святошинського
району Київської області, які
перебувають у державній чи комунальній
власності з цільовим призначенням для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд.

07.11.2013 року від Гореницької сільської
ради отримано відповідь, в якій
зазначено, що на даний момент
проводиться інвентаризація земель
населених пунктів Гореницької
сільської ради.

27.12.2013 року позивачем було направлено
до Гореницької сільської ради
повторний запит за вх. №44, в якому
ОСОБА_2 просила надати інформацію про
земельні ділянки площею 0,15-0,20 га з
цільовим призначенням для будівництва
і обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд в
межах сіл Гореничі, Гнатівка, Лука,
Стоянка Києво-Святошинського рйону
Київської області, які перебувають у
державній чи комунальній власності.

09.01.2014 року відповідачем надано
позивачу відповідь в якій зазначено, що
в Гореницькій сільській раді відсутні
паперові матеріали, на яких
позначаються землі державної та
комунальної власності з цільовим
призначенням для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), що не передані в
користування фізичним та юридичним
особам.

Вважаючи дії відповідача щодо не
надання відповіді на запит про надання
до публічної інформації протиправними,
позивач звернулася з даним позовом до
суду.

Суд першої інстанції, приймаючи
рішення про відмову у задоволенні
позову, виходив з того, що оскільки в
Гореницькій сільській раді
Києво-Святошинського району Київської
області відсутні паперові графічні
матеріали, на яких позначаються землі
державної та комунальної власності, що
не передані в користування фізичним та
юридичним особам, сільська рада не може
надати інформацію про наявність
вільних земельних ділянок, призначених
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, оскільки тільки
система Державного земельного
кадастру містить сукупність
відомостей і документів про місце
розташування та правовий режим
земельних ділянок.

Колегія суддів погоджується з
наведеною правовою позицією суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини склалися у сфері
надання позивачу доступу до публічної
інформації за її запитами про землі
комунальної форми власності, не надані
у користування, що можуть бути
використані під забудову, та усі
земельні ділянки комунальної форми
власності, що можуть бути використані
під забудову, для реалізації нею права
на безоплатне отримання у власність
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.

Відповідно до положень статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 2 КАС України передбачено, що у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» публічна інформація - це
відображена та задокументована
будь-якими засобами та на будь-яких
носіях інформація, що була отримана або
створена в процесі виконання
суб'єктами владних повноважень своїх
обов'язків, передбачених чинним
законодавством, або яка знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації, визначених цим
Законом.

Тобто, за змістом наведеної статті
можна виділити такі ознаки публічної
інформації:

1) готовий продукт інформації, який
отриманий або створений лише в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень або інших розпорядників
публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною,
якщо створена суб'єктом владних
повноважень не під час виконання
суб'єктами владних повноважень своїх
обов'язків;

5) інформація не може бути публічною,
якщо створена не суб'єктом владних
повноважень.

Отже, визначальним для публічної
інформації є те, щоб вона була
заздалегідь готовим, зафіксованим
продуктом, отриманим або створеним
суб'єктом владних повноважень у
процесі виконання своїх обов'язків.

Проте, позивач, звернувся до
відповідачів з інформаційним запитом,
в якому просив надати йому інформацію
про всі вільні земельні ділянки.

Відповідно до частини 5 статті 24 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» спеціально
уповноважені органи з питань
містобудування та архітектури і
центральний орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів та його
територіальні органи забезпечують
відкритість, доступність та повноту
інформації про наявність на території
відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці земель державної та
комунальної власності, не наданих у
користування, що можуть бути
використані під забудову, про
наявність обмежень і обтяжень
земельних ділянок, містобудівні умови
та обмеження в містобудівному і
державному земельному кадастрах; до
моменту внесення відповідної
інформації до містобудівного та
державного земельного кадастрів
виконавчий орган сільської, селищної,
міської ради, Київська та
Севастопольська міські державні
адміністрації або відповідний
місцевий орган виконавчої влади
зобов'язані надавати за запитами
фізичних та юридичних осіб письмову
інформацію про наявність земельних
ділянок, що можуть бути використані під
забудову.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про
державний земельний кадастр» ведення
та адміністрування Державного
земельного кадастру забезпечуються
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин, який також є і
держателем Державного земельного
кадастру.

Відповідно ст. 15 Закону України «Про
державний земельний кадастр», перелік
відомостей про земельні ділянки, які
включаються до Державного земельного
кадастру, а саме: кадастровий номер;
місце розташування; опис меж; площа;
міри ліній по периметру; координати
поворотних точок меж; дані про
прив'язку поворотних точок меж до
пунктів державної геодезичної мережі;
дані про якісний стан земель та про
бонітування ґрунтів; відомості про
інші об'єкти Державного земельного
кадастру, до яких територіально
(повністю або частково) входить
земельна ділянка; цільове призначення
(категорія земель, вид використання
земельної ділянки в межах певної
категорії земель); склад угідь із
зазначенням контурів будівель і
споруд, їх назв; відомості про
обмеження у використанні земельних
ділянок; відомості про частину
земельної ділянки, на яку поширюється
дія сервітуту, договору суборенди
земельної ділянки; нормативна грошова
оцінка; інформація про документацію із
землеустрою та оцінки; земель щодо
земельної ділянки та інші документи, на
підставі яких встановлено відомості
про земельну ділянку.

Як правильно встановив суд першої
інстанції, запит позивача не
стосувався відомостей, що вже
зафіксовані в офіційному документі,
створеному в процесі здійснення
відповідачем своєї діяльності, про що
було повідомлено позивачу у відповідях
на запити, а містив вимогу вчинити
певні дії по підбору, обробці та
наданню інформації, яка б відповідала
поставленим у запиті умовам.

Враховуючи, що у відповідача відсутні
офіційні документи, які б містили
запитувану інформацію, відповідь про
неможливість надання такої інформації
відповідає вимогам Закону.

Одночасно, судова колегія враховує
наступне.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні
матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки,
погодження землекористувача (у разі
вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.

Отже, вибір місця розташування
земельної ділянки є прерогативою
громадянина, зацікавленого в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для будівництва.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що процедура
вибору земельної ділянки здійснюється
саме з метою встановлення можливості
відведення тієї чи іншої земельної
ділянки для цілей вказаних в
клопотанні, її граничних розмірів та
площі, правового режиму, складу угідь
земель та вимог щодо відведення
земельної ділянки, у зв'язку з чим саме
на громадянина, який бажає отримати
безоплатно у власність земельну
ділянку державної або комунальної
форми власності покладається обов'язок
подати разом з клопотанням графічні
матеріали з позначенням на них бажане
місце розташування земельної ділянки,
її орієнтований розмір.

Водночас, як вбачається з
інформаційних запитів, позивачем не
додано до запитів графічних матеріалів
із зазначенням на них кокретних
відомостей, у зв'язку з чим колегія
суддів приходить до висновку, про
відсутність протиправності у діях
відповідача.

Разом з тим, відповідно до ч.5 ст.24
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності»від 17.02.2011р.
№3038-VI спеціально уповноважені органи з
питань містобудування та архітектури і
центральний орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів та його
територіальні органи забезпечують
відкритість, доступність та повноту
інформації про наявність на території
відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці земель державної та
комунальної власності, не наданих у
користування, що можуть бути
використані під забудову, про
наявність обмежень і обтяжень
земельних ділянок, містобудівні умови
та обмеження в містобудівному і
державному земельному кадастрах.

З аналізу вказаної правової норми,
колегія суддів приходить до висновку,
що до повноважень відповідачів
належить надання інформації щодо
наявності конкретної земельної
ділянки земель державної та
комунальної власності, яка може бути
передана фізичній особі безоплатно у
власність.

В даному випадку, позивач просив надати
відповідача інформацію щодо наявності
не конкретної бажаної земельної
ділянки, а інформацію щодо наявності
взагалі земельних ділянок, не наданих у
користування, що можуть бути
використані під забудову, проте, суд
першої інстанції правильно вказав, що
пошук земельних ділянок державної та
комунальної власності, які не надані у
користування й можуть бути використані
фізичними особами під забудову, не
належить до обов'язків відповідача,
такий обов'язок покладений саме на
фізичну особу, яка бажає отримати
безоплатно у власність земельну
ділянку державної та комунальної
власності.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що в суду відсутні правові підстави для
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, що призвело або могло призвести
до неправильного вирішення спору.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив рішення
відповідно до норм матеріального та
процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 197, 198, 200, 205, 206, 112, 254 КАС
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 05
червня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо його було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення копій особам,
які беруть участь у справі (ч. 5 статті
254 КАС України). Касаційна скарга на
судові рішення подається
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 цього Кодексу - з дня складення
постанови в повному обсязі (стаття 212
КАС України).

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
О.О. Беспалов О.А.
Губська

.

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Беспалов О.О.

Губська О.А.