Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2014 року м.
Київ К/800/23039/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді:
Сіроша М.В.,

суддів:
Пилипчук Н.Г.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Славутицького міського суду
Київської області від 20 грудня 2011 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 2 квітня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України у м. Славутичі
Київської області (далі - УПФУ), треті
особи: Товариство з обмеженою
відповідальністю - фірма «Відродження
Полісся» (далі - Товариство),
Акціонерний комерційний банк «Форум»
(далі - Банк),

про визнання бездіяльності
протиправною, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом про
визнання протиправною бездіяльність
УПФУ щодо забезпечення достовірності,
точності та повноти індивідуальних
відомостей про застраховану особу у
базі даних системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відносно
роботи та заробітку за період з 1.07.2007
року до 4.10.2011 року; зобов'язання УПФУ
здійснити дії щодо забезпечення
зазначених даних.

20 грудня 2011 року постановою
Славутицького міського суду Київської
області, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 2 квітня 2013
року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
першої та апеляційної інстанції
зазначили, що у УПФУ відсутні законні
підстави для вчинення дій, пов'язаних з
внесенням індивідуальних відомостей
про ОСОБА_2, як застраховану особу, в
державну базу даних персоніфікованого
обліку.

ОСОБА_2 звернулося із касаційною
скаргою про скасування постанови
Славутицького міського суду Київської
області та ухвали Київського
апеляційного адміністративного суду і
ухвалення нової постанови про
задоволення позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 23.03. 2007 року
ОСОБА_2 був прийнятий на посаду
керівника юридичної служби Товариства.

8 липня 2009 року рішенням Славутицького
міського суду Київської області було
оформлене право Товариства на
корпоративне управління на користь
Банку за умов договору застави.

7 лютого 2011 року УПФУ повідомило ОСОБА_2
про відсутність індивідуальних
відомостей у його особовій картці
персоніфікованого обліку за період з
1.01.2009 року до 31.12.2010 року.

2 березня 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
УПФУ із заявою щодо встановлення і
внесення повних та достовірних
відомостей про нього, як застрахованої
особи, за 2009-2010 роки до державної бази
даних персоніфікованого обліку.

25 березня 2011 року УПФУ відмовило ОСОБА_2
у задоволенні його заяви на підставі п.
6 ст. 21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», посилаючись на те, що
УПФУ та ОСОБА_2 не можуть звітуватися до
відділу ПОІСтаМ.

5 квітня 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
УПФУ із заявою щодо надання довідки про
розмір заборгованості з оплати
страхових внесків страхувальником
Товариством станом на 1.04.2011 року.

4 травня 2011 року УПФУ повідомило ОСОБА_2
заборгованість Товариства перед
Пенсійним фондом України, у розмірі 1 470
631,95 грн., у тому числі за внесками - 1 256
798,22 грн. та фінансовими санкціями - 213
833,73 грн.

25 травня 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
УПФУ із заявою щодо надання йому
довідки за формою ОК-5 про наявні на
даний час в базі даних Пенсійного фонду
України індивідуальних відомостей про
нього, як застрахованої особи, з
березня 2007 року до травня 2011 року.

20 червня 2011 року УПФУ повідомило
ОСОБА_2, що згідно з Інструкцією про
порядок обліку, зберігання і
використання документів та Порядком
формування та подання органам
Пенсійного фонду України відомостей
про застраховану особу, що
використовуються в системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування,
персоніфіковані відомості про
застрахованих осіб належать до
відомостей, які містять конфіденційну
інформацію з обмеженим правом доступу,
тому її видача допускається лише за
рішенням суду та в інших законодавчо
встановлених випадках, у зв'язку з чим
інформацію з бази даних системи
персоніфікованого обліку ОСОБА_2 може
отримати особисто за наявності
документу, що засвідчує особу.

Колегія суддів погоджується з
висновком судів першої та апеляційної
інстанцій про відмову у задоволенні
позову з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» для формування
інформаційної бази системи
персоніфікованого обліку
використовуються відомості, що
надходять від: інформаційного фонду
Державного реєстру фізичних
осіб-платників податків та інших
обов'язкових платежів; органів
державної податкової служби;
роботодавців; фізичних осіб; органів
реєстрації актів громадянського стану;
державної служби зайнятості; фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; компанії з
управління активами; зберігача; інших
підприємств, установ, організацій та
військових формувань.

Згідно з ч. 6 ст. 21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» відомості про осіб,
зазначених у пунктах 1, 2, 5-10, 12-15, 18 ст.11
цього Закону (в тому числі громадян
України, які працюють на підприємствах,
в установах, організаціях, створених
відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання)
подаються до територіального органу
Пенсійного фонду
страхувальниками-роботодавцями,
відповідними підприємствами,
установами, організаціями, військовими
частинами та органами, які виплачують
цим особам заробітну плату, грошове
забезпечення (заробіток), допомогу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (в
редакції чинній до 1.01.2011 року)
страхувальник зобов'язаний, серед
іншого, подавати звітність
територіальним органам Пенсійного
фонду у строки, в порядку та за формою,
встановленими Пенсійним фондом.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1.3 Порядку
формування та подання органам
Пенсійного фонду України відомостей
про застраховану особу, що
використовується в системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України №7-6 від 10.06.2004 року (в редакції
чинній до 1.01.2010 року), страхувальники
один раз на рік до 1 квітня поточного
року згідно із затвердженим графіком
подає до територіального органу
Пенсійного фонду за місцем реєстрації
комплект документів первинної
звітності до системи
персоніфікованого обліку відомостей
про застрахованих осіб за попередній
рік, перелік яких наведено у розділі 2
цього Порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (який набув
чинності з 1.01.2011 року) персоніфіковані
відомості про заробітну плату (дохід,
грошове забезпечення, допомогу,
компенсацію) застрахованих осіб, на яку
нараховано і з якої сплачено страхові
внески, та інші відомості подаються до
Пенсійного фонду роботодавцями,
підприємствами, установами,
організаціями, військовими частинами
та органами, які виплачують грошове
забезпечення, допомогу та компенсацію
відповідно до законодавства.

Суди попередніх інстанцій правильно
встановили, що 8.04.2010 року Товариство
отримало від УПФУ повідомлення №732/5
щодо порушення ним ч. 6 ст. 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» за не
подачу звіту у відділ
персоніфікованого обліку УПФУ та
термінове усунення порушення.

Товариством останній звіт про суми
нарахованих внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування був поданий за вересень 2009
року, сплачені внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до липень 2007 року; за 2010-2011
роки звіти розрахунків сум страхових
внесків не подавались, за 2010-2011 роки
внески на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування не сплачувались.

УПФУ направляло Товариству вимоги щодо
сплати суми боргу у відповідності до
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України
№21-1 від 19.12.2003 року.

13 вересня 2010 року постановою
Київського окружного
адміністративного суду стягнуто з
Товариства на користь УПФУ
заборгованість, у розмірі 1 470 631,95 грн., з
яких 1 256 798,22 грн. - заборгованість за
внесками на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, 213 833,73
грн. - фінансові санкції.

6 грудня 2011 року постановою
Господарського суду Київської області
Товариство визнане банкрутом та
відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до ухвали Господарського
суду Київської області від 20 грудня 2012
року одним з кредиторів Товариства є
УПФУ.

Суди попередній інстанцій
обґрунтовано зазначили, що відповідно
до ч. 6 ст. 21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» УПФУ та ОСОБА_2 особисто
не можуть звітуватися до відділу
ПОІСтаМ УПФУ, звіт Товариства згідно з
ст. 21 цього Закону повинен здаватися у
повному обсязі на основі первинних
бухгалтерських документів на всіх
застрахованих осіб, які працювали на
підприємстві у 2009 році, завірений
належним чином підписами посадових
осіб та печаткою.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судові рішення ухвалені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана правильно, підстав для їх
скасування з мотивів, викладених в
касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст.,ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Славутицького міського суду
Київської області від 20 грудня 2011 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 2 квітня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Пилипчук Н.Г.

Юрченко В.П.