Справа № 9101/195065/2012
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"28" травня 2014 р. справа № 2а-47 (0824/1548/12)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Ясенової Т.І.

суддів: Головко О.В.
Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою управління Пенсійного фонду
України в місті Токмак та Токмацькому
районі Запорізької області на
постанову Токмацького районного суду
Запорізької області від 01 червня 2012
року у справі №2-а-47/0824/1548/12 за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в місті Токмаку та Токмацькому
районі Запорізької області про
визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

04.05.2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в місті Токмаку та Токмацькому
районі Запорізької області, в якому
просила визнати протиправними дії
відповідача щодо відмови у поновлені
виплати пенсії за віком та зобов'язати
поновити виплати пенсії за віком з
14.03.2012 року.

Постановою Токмацького районного суду
Запорізької області від 01 червня 2012
року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним рішення
управління Пенсійного фонду України в
м. Токмак та Токмацького району
Запорізької області від 30.03.2012 року
щодо відмови у поновлені виплати
пенсії за віком. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в м. Токмак та
Токмацького району Запорізької
області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії
за віком починаючи з 19.03.2012 року.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла
наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була
призначена пенсія за віком в 1996 році на
підставі її заяви відповідно до ст. 12
Закону України „Про пенсійне
забезпечення".

З 01.10.2009 року виплата пенсії була
припинена відповідно до ст.ст. 47, 49, 51
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

13.03.2012 року позивач звернулась до
управління Пенсійного фонду України в
місті Токмак та Токмацькому районі
Запорізької області із заявою про
поновлення виплати пенсії на території
України відповідно до Рішення КСУ від
07.10.2009р. Позивачу було відмовлено в
поновленні виплати.

Питання виплати пенсії особам, які
виїхали на постійне місце проживання
за кордон, регламентується Законом
України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону, виплата
пенсії за рішенням територіальних
органів пенсійного фонду або за
рішенням суду припиняється на весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України. Згідно з положенням
другого речення ст. 51 Закону, під час
перебування за кордоном пенсія
виплачується в тому разі, якщо це
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
№25-рп/2009 від 07.10.2009 у справі за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України вищезазначених
положень Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними), положення до п. 2 ч.
1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".
Положення Закону, визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення цього Рішення.

Пунктом третім резолютивної частини
Рішення КСУ визначено звернути увагу
Верховної Ради України на
необхідність приведення у
відповідність до Конституції України
положень інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору, а також
прийняття закону про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої фізичним або юридичним особам
актами і діями, що визнані
неконституційними.

Після прийняття Конституційним Судом
України рішення від 07.10.2009 № 25-рп/2009 і на
теперішній час інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору, не прийнято.

З 07.10.2009 року порядок виплати пенсії
громадянам, які виїхали на постійне
місце проживання за кордон,
регулюється нормами Закону України
„Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" з урахуванням
Рішення КСУ щодо неконституційності
положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення
ст. 51 Закону.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшо обґрунтованого
висновку, що з прийняттям Рішення КСУ
від 07.10.2009 року правові підстави для
невиплати пенсії ОСОБА_1 як
громадянину, який проживає за
кордоном, відсутні.

Судом першої інстанції обґрунтовано не
прийнято до уваги посилання
відповідача щодо необґрунтованості
позовних вимог з огляду на відсутність
законодавчого врегулювання питання
порядку (механізму) виплати пенсій
громадянам, як виїхали на постійне
місце проживання за кордон,
оскільки відсутність нормативних
актів, спрямованих на конкретизацію
забезпечення дії норм Конституції не
тягне за собою неможливість їхнього
використання особами.

У відповідності до частини третьої
статті 8 Конституції України норми
Конституції є нормами прямої дії. Вони
застосовуються безпосередньо
незалежно від того, чи прийнято на їх
розвиток відповідні закони або інші
нормативно-правові акти.

Правовідносини, що виникають в
процесі реалізації права на виплату
пенсії, основані на принципі юридичної
визначеності, що не дозволяє державі
посилатися на відсутність певного
нормативного акта, який визначає
механізм реалізації прав та свобод
громадян, закріплених у конституційних
та інших актах. Право на
соціальний захист громадян України
закріплено у ст. 46 Конституції
України та конкретизоване у
Законі України „Про
загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Статтею 46 Конституції України
закріплено право громадян на
соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених
законом. Це право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за
рахунок страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створенням
мережі державних, комунальних,
приватних закладів для догляду за
непрацездатними.

Відповідно до частини 1 статі 49 Закону,
виплата пенсії за рішенням
територіальних органів пенсійного
фонду або за рішенням суду
припиняється: якщо пенсія призначена
на підставі документів, що містять
недостовірні відомості; на весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України; у разі смерті
пенсіонера; у разі неотримання
призначеної пенсії протягом 6 місяців
підрядв; інших випадках, передбачених
законом.

З прийняттям рішення Конституційного
Суду України від 07.10.2009 виключена така
підстава для припинення пенсійних
виплат, як проживання пенсіонера за
кордоном, що є підставою для поновлення
конституційного права позивача на
виплату пенсій незалежно від місця
його постійного проживання.

Органи державної влади повинні
керуватися нормами Конституції і
законів України і не можуть порушувати
норми статті 22 Конституції України,
які є нормами прямої дії.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшо обґрунтованого
висновку, що управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Запоріжжя відповідно до наданих йому
законодавством України повноважень,
зобов'язане прийняти відповідне
рішення про поновлення та виплату
пенсії ОСОБА_1 , починаючи з моменту
звернення нею до управління
Пенсійного фонду України в м. Токмак та
Токмацького району Запорізької
області, тобто з 19 березня 2012 року (дата
надходження заяви до відповідача).

Керуючись ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в місті
Токмак та Токмацькому районі
Запорізької області - залишити без
задоволення.

Постанову Токмацького районного суду
Запорізької області від 01 червня 2012
року у справі №2-а-47/0824/1548/12 - залишити
без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров