Справа № 823/1718/14
Суддя: В.О. Гаврилюк
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 року
справа №
823/1718/14

11 год. 00 хв.
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

секретар судового засідання -
Литвинчук В.М.,

за участю представників:

позивача - Слинька М.Г.,

відповідача - не з'явився,

третіх осіб - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства "Енергобанк" до
Центрального відділу державної
виконавчої служби Черкаського
міського управління юстиції, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - товариство з обмеженою
відповідальністю "Паперова фабрика
"Новий Київ" та ОСОБА_2, про скасування
арешту та зобов'язання вчинити певні
дії,

встановив:

Публічне акціонерне товариство
"Енергобанк" подало позов, в якому, з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог, просить:

- скасувати арешт, накладений
постановою від 01.04.2014 року про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження, винесеною
державним виконавцем Центрального
відділу державної виконавчої служби
Черкаського міського управління
юстиції Кнігніцькою С.С. у виконавчому
провадженні № 42560276, на наступне майно:
квартиру, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1;

- зобов'язати Центральний відділ
державної виконавчої служби
Черкаського міського управління
юстиції вжити заходи по зняттю арешту
накладеного на майно, на яке рішенням
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 02.04.2013 року було визнано право
власності за ПАТ "Енергобанк", а саме:
квартиру загальною площею 44,3 кв. м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що дії державного виконавця
Центрального відділу ДВС Черкаського
МУЮ щодо накладення арешту на предмет
іпотеки неправомірні, що є підставою
для звільнення предмету іпотеки з-під
арешту.

Позивачем було зареєстровано
обтяження на предмет іпотеки значно
раніше, ніж була винесена постанова від
01.04.2014 державного виконавця
Цетрального відділу державної
виконавчої служби Черкаського
міського управління юстиції про арешт
нерухомого майна боржника, а тому
зареєстровані банком обтяження мають
вищий пріоритет.

Державним виконавцем Центрального
відділу ДВС Черкаського МУЮ при
винесенні постанови про арешт майна
боржника не було встановлено, як того
вимагає Закон, перебування майна, на
яке мають накласти арешт, у заставі
(іпотеці), а також не було своєчасно
повідомлено позивача про накладення
арешту на заставне майно та у зв'язку з
цим не було своєчасно роз'яснено право
на звернення до суду з позовом.

Представник позивача в судовому
засіданні адміністративний позов
підтримав в повному обсязі та просив
його задовольнити.

28 липня 2014 року від відповідача
надійшло клопотання про розгляд справи
без участі представника Центрального
відділу державної виконавчої служби
Черкаського міського управління
юстиції.

Представник третьої особи, належним
чином повідомленої про дату, час та
місце судового розгляду справи, в
судове засідання не з'явився, однак
вказане відповідно до статей 128, 150
Кодексу адміністративного судочинства
України не перешкоджає судовому
розгляду.

Заслухавши пояснення представника
позивача, повно, всебічно, об'єктивно
дослідивши надані у справі докази,
надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов
до такого висновку.

26 квітня 2012 року між публічним
акціонерним товариством "Енергобанк"
та товариством з обмеженою
відповідальністю "Паперова фабрика
"Новий Київ" укладені договори про
надання кредитної лінії № 1204-10, № 1204-11
та № 1204-12.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вищевказаними
кредитними договорами було укладено
іпотечний договір від 26.04.2012,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстрований в
реєстрі за № 3769. Відповідно до даного
договору іпотеки ОСОБА_2 (в подальшому -
іпотекодавець) передало в іпотеку ПАТ
"Енергобанк" двокімнатну квартиру
загальною площею 44,3 кв. м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Право власності на предмет іпотеки
належить іпотекодавцю на підставі
договору дарування квартири,
посвідченого 05.02.2002 року приватним
нотаріусом Черкаського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за № 2261,
зареєстрованого КП "ЧООБТІ" 08.11.2011 та
зареєстрованого в електронному
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно 08.11.2011 за реєстраційним номером
35087180 за номером запису: 557, в книзі: 50.

Запис про заборону відчуження
вищевказаної квартири, було здійснено
26.04.2012 приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
та зареєстровано в реєстрі за № 3770, а
також було внесено відповідний запис
до Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна
(реєстраційний №12444558).

В зв'язку з невиконанням ОСОБА_2
зобов'язань, передбачених умовами
кредитних договорів у позичальника
виникла заборгованість по вказаним
кредитним договорам, яка не була вчасно
сплачена, а тому позивач звернувся до
суду з позовом про звернення стягнення
на предмет іпотеки.

02.04.2013 року Соснівським районним судом
м. Черкаси було винесено рішення про
задоволення позову ПАТ "Енергобанк",
яким в порядку звернення стягнення на
предмет іпотеки за іпотечним договором
від 26.04.2012 було визнано за ПАТ
"Енергобанк" право власності на
квартиру АДРЕСА_1, та припинено право
власності ОСОБА_2 на вказану квартиру у
зв'язку з переходом права власності до
ПАТ "Енергобанк".

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 02.04.2013 року у справі №2-3459/12
вступило в законну силу 01.07.2013 року та
підлягає до виконання.

08.05.2014 з метою реєстрації за ПАТ
"Енергобанк" права власності на предмет
іпотеки на підставі рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 02.04.2013, позивач звернувся до
реєстраційної служби Черкаського
міського управління юстиції
Черкаської області з відповідною
заявою.

19.05.2014, під час ознайомлення
представником ПАТ "Енергобанк" з
матеріалами виконавчого провадження,
позивачу стало відомо, що державним
виконавцем Центрального відділу ДВС
Черкаського МУЮ в виконавчому
провадженні № 42560276 було винесено
постанову від 01.04.2014 року про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження, якою було накладено
арешт на квартиру ОСОБА_2, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
перешкоджає подальшій реєстрації
права власності та у відповідності до
п. 5ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" є підставою для
відмови у державній реєстрації прав та
їх обтяжень.

29.05.2014 позивач звернувся до начальника
Центрального відділу державної
виконавчої служби Черкаського
міського управління юстиції із заявою,
в якій просив своєю постановою зняти
арешт з майна ОСОБА_2

Листом від 05 червня 2014 року № 23551
відповідач повідомив ПАТ "Енергобанк",
що підстави для зняття арешту за
постановою начальника відділу
відсутні, оскільки при накладенні
арешту в діях державного виконавця
порушення порядку накладення арешту не
виявлено.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає
наступне.

Спеціальним законом, який визначає
умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, є Закон України "Про виконавче
провадження" № 606-XIV від 21.04.1999 (далі -
Закон № 606-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Відповідно до статті 3 Закону України
"Про державну виконавчу службу" №
202/98-ВР від 24.03.1998р. органами державної
виконавчої служби є: Департамент
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України, до
складу якого входить відділ
примусового виконання рішень;
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі, до складу яких
входять відділи примусового виконання
рішень; районні, районні у містах,
міські (міст обласного значення),
міськрайонні відділи державної
виконавчої служби відповідних
управлінь юстиції. При цьому примусове
виконання судових рішень,
постановлених іменем України, та
рішень інших органів (посадових осіб),
виконання яких покладено на державну
виконавчу службу, у порядку,
передбаченому законом, здійснюється
державним виконавцем.

З метою забезпечення гарантій прав
громадян і юридичних осіб у
виконавчому провадженні статтею 6
Закону № 606-XIV зобов'язано державного
виконавця використовувати надані йому
права у точній відповідності із
законом і не допускати у своїй
діяльності порушення прав та законних
інтересів громадян і юридичних осіб.

При цьому, ч. 3 статті 11 Закону № 606-XIV
державному виконавцю надано право у
процесі здійснення виконавчого
провадження, зокрема, проводити
перевірку виконання боржниками рішень,
що підлягають виконанню відповідно до
цього Закону; з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну; безперешкодно
входити до приміщень і сховищ, що
належать боржникам або зайняті ними,
проводити огляд зазначених приміщень і
сховищ, у разі необхідності примусово
відкривати та опечатувати такі
приміщення і сховища; накладати арешт
на майно боржника, опечатувати,
вилучати, передавати таке майно на
зберігання та реалізовувати його в
установленому законодавством порядку;
накладати арешт на кошти та інші
цінності боржника, зокрема на кошти,
які перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей; здійснювати інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону
№ 606-XIV звернення стягнення на майно
боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.

Таким чином, законодавством
передбачено, що звернення стягнення на
майно охоплює наявність в сукупності
трьох послідовних дій: арешт (опис),
вилучення та примусова реалізація.

Згідно частини 1 статті 57 Закону № 606-XIV
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення.

Отже, накладення арешту на майно у
виконавчому провадженні не є актом
звернення стягнення на майно, а є лише
дією, спрямованою на забезпечення
можливості звернення стягнення на
майно у майбутньому.

Відповідно до ч. 2 статті 57 Закону № 606-XIV
арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Таким чином, Законом № 606-XIV право
державного виконавця на накладення
арешту на майно боржника не обмежено
перебуванням такого майна у заставі та
не встановлено обов'язку державного
виконавця при накладенні арешту на
майно боржника здійснювати перевірку
відсутності обтяження зазначеного
майна заставою.

З огляду на викладене, враховуючи те, що
накладення арешту на майно у
виконавчому провадженні не є актом
звернення стягнення на майно, а є дією,
спрямованою на забезпечення
можливості звернення стягнення на
майно у майбутньому, суд дійшов
висновку про те, що факт накладення
арешту на предмет застави не може
порушувати переважне право
заставодержателя на звернення
стягнення на майно, що перебуває в
заставі. У зв'язку з чим відповідачем
правомірно винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 01.04.2014.

В той же час, згідно з положеннями
статті 54 Закону № 606-XIV звернення
стягнення на заставлене майно в
порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя. У разі
якщо коштів, що надійшли від реалізації
заставленого майна, недостатньо для
задоволення вимог
стягувача-заставодержателя за
виконавчим документом, на підставі
якого звернуто стягнення на заставлене
майно, такий документ повертається
стягувачу-заставодержателю в порядку,
встановленому п. 8 ч. 1 статті 47 цього
Закону.

Для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю (ч. 3 статті 54 Закону №
606-XIV).

Згідно зі ст. 575 ЦК України, іпотека є
окремим видом застав, а саме заставою
нерухомого майна.

Статтею 589 ЦК України зазначено, що у
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

У відповідності до ч. 1 ст. 590 ЦК України,
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Стаття 1 Закону України "Про іпотеку"
дає, зокрема, визначення терміну
іпотека, під яким розуміється вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Згідно з ч. 6 ст. 3 Закону України "Про
іпотеку", у разі порушення боржником
основного зобов'язання відповідно до
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити забезпеченні нею вимоги
за рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку, або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.
Якщо пріоритет окремого права чи
вимоги на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає відповідно до закону,
таке право чи вимога має пріоритет над
вимогою іпотекодержателя лише у разі
його/її виникнення та реєстрації до
моменту державної реєстрації іпотеки.

У відповідності до ч. 7 ст. 3 Закону
України "Про іпотеку", пріоритет права
іпотекодержателя на задоволення
забезпечених іпотекою вимог за рахунок
предмета іпотеки відносно
зареєстрованих у встановленому
законом порядку прав чи вимог інших
осіб на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає з моменту державної
реєстрації іпотеки. Зареєстровані
права та вимоги на нерухоме майно
підлягають задоволенню згідно з їх
пріоритетом - у черговості їх державної
реєстрації.

Згідно частин 1, 3 ст. 33 Закону України
"Про іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Обтяження на нерухоме майно, а саме
квартира АДРЕСА_1 загальною площею 44,3
кв. м., було зареєстроване та внесене до
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна 26.04.2012 за
заявою ПАТ "Енергобанк". Факт
реєстрації обтяжень нерухомого майна
підтверджується витягами з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна № 35843796 від 26.04.2012.

Таким чином, позивачем було
зареєстровано обтяження на предмет
іпотеки значно раніше, ніж була
винесена постанова від 01.04.2014 про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження.

Відповідно до частини 4 статті 54 Закону
№ 606-XIV про звернення стягнення на
заставлене майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна.

Реалізація заставленого майна
здійснюється в порядку, встановленому
Законом № 606-XIV.

Так, за рахунок коштів, що надійшли від
реалізації заставленого майна,
здійснюються утримання, передбачені
статтею 43 Закону № 606-XIV, після чого
кошти використовуються для
задоволення вимог заставодержателя. У
разі якщо заставодержатель не є
стягувачем у виконавчому провадженні,
йому виплачуються кошти після
належного підтвердження права на
заставлене майно. У разі задоволення в
повному обсязі вимог заставодержателя
залишок коштів використовується для
задоволення вимог інших стягувачів у
порядку, встановленому цим Законом.

Спори, що виникають під час виконавчого
провадження щодо звернення стягнення
на заставлене майно, вирішуються судом.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про заставу" від 02.10.1992 № 654-XII застава -
це спосіб забезпечення зобов'язань,
якщо інше не встановлено законом. В
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право в разі
невиконання боржником (заставодавцем)
забезпеченого заставою зобов'язання
одержати задоволення з вартості
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами. Застава виникає на
підставі договору, закону або рішення
суду.

Статтею 572 Цивільного кодексу України
визначено, що в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Згідно з ч. 1 та 2 статті 590 Цивільного
кодексу України звернення стягнення на
предмет застави здійснюється за
рішенням суду, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, коли зобов'язання не буде
виконано у встановлений строк (термін),
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 60 Закону
№ 606-XIV особа, яка вважає, що майно, на
яке накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.
У разі прийняття судом рішення про
зняття арешту з майна арешт з майна
знімається за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини. Копія постанови про зняття
арешту з майна надсилається боржнику
та органу (установі), якому була
надіслана для виконання постанова про
накладення арешту на майно боржника.

З огляду на те, що право володіння та
користування спірним майном належить
ОСОБА_2, а право розпорядження -
публічному акціонерному товариству
"Енергобанк", як іпотекодержателю, суд
вважає, що належним способом захисту
порушеного права позивача відповідно
до статті 57 Закону № 606-XIV є зняття
арешту із заставленого майна, а також
зобов'язання Придніпровського відділу
державної виконавчої служби
Черкаського міського управління
юстиції вчинити дії щодо зняття арешту
із заставленого майна.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
11, 14, 70, 71, 94, 159 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Зняти арешт, накладений згідно
постанови від 01.04.2014 про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, винесеної державним
виконавцем Центрального відділу
державної виконавчої служби
Черкаського міського управління
юстиції Кнігніцькою С.С. у
виконавчому провадженні № 42560276, на
квартиру, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

Зобов'язати Центральний відділ
державної виконавчої служби
Черкаського міського управління
юстиції вчинити дії щодо зняття арешту,
накладеного згідно постанови від 01.04.2014
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, винесеної
державним виконавцем Центрального
відділу державної виконавчої служби
Черкаського міського управління
юстиції Кнігніцькою С.С. у виконавчому
провадженні № 42560276, на квартиру, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь публічного акціонерного
товариства "Енергобанк" (04071, м. Київ,
вул. Воздвиженська, 56, ідентифікаційний
код 19357762) судові витрати зі сплати
судового збору в розмірі 36 (тридцять
шість) грн. 54 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга може бути подана до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
В.О.
Гаврилюк

Постанова складена в повному обсязі
04.08.2014.