Справа № 816/1468/14
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 р. Справа № 816/1468/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. ,
Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 26.05.2014р.
по справі №816/1468/14

за позовом ОСОБА_1

до Октябрського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції, треті особи Публічне
акціонерне товариство "ОТП Банк",
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ОТП Факторинг
Україна"

про визнання протиправною та
скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду із
адміністративним позовом до
Октябрського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції, треті
особи: ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП
Факторинг Україна", в якому просила
визнати протиправною та скасувати
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 03.04.2014 року ВП № 42621894.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що оскаржувана постанова була прийнята
з порушенням вимог діючого
законодавства та без врахування всіх
обставин справи, в зв'язку з чим,
підлягає скасуванню. Зазначає, що
державним виконавцем було
неправомірно відкрито виконавче
провадження на підставі заяви особи,
яка не є стягувачем - ПАТ "ОТП Банк",
оскільки 28.10.2011 року права та вимоги
були відступлені ТОВ "ОТП Факторинг
Україна" на підставі укладеного між
сторонами договору.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 26.05.2014 року
в задоволенні адміністративного
позову було відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скарги, в
якій просить скасувати постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 26.05.2014 року
та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, посилається на прийняття
оскаржуваної постанови з порушенням
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
дійшов до неправомірного висновку про
законність та обґрунтованість
оскаржуваної постанови. Зазначає, що
оскільки ПАТ "ОТП Банк" не є стороною
виконавчого провадження (стягувачем)
внаслідок відступлення ТОВ "ОТП
Факторинг Україна" права вимоги до
ОСОБА_1 за умовами договору від 28.10.2011
року, то приймаючи спірну постанову,
державним виконавцем було порушено
вимоги ст. 19 Закону України "Про
виконавче провадження", згідно з якою
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону, за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Відповідач правом надання письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
скористався.

Третя особа, ТОВ "ОТП Факторинг
Україна", надала до суду письмові
заперечення на апеляційну скаргу, в
яких просила відмовити в її
задоволенні.

Представники сторін у судове
засідання апеляційної інстанції не
з'явилися, про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином.

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними в
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
розгляду, що 03.04.2014 року державним
виконавцем Октябрського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції Войко О.В. винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
з примусового виконання виконавчого
напису нотаріуса від 25.04.2007 року № 1304 за
заявою ПАТ "ОТП Банк" від 21.03.2014 року про
примусове виконання рішення.

Позивач, не погоджуючись і вказаною
постановою, звернувся до суду із даним
позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої виходив з того, що
оскільки строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання не
закінчився, цей документ відповідав
вимогам, передбаченим Законом України
"Про виконавче провадження" та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення, то
приймаючи оскаржувану постанову,
державний виконавець діяв на підставі
та у відповідності до вимог діючого
законодавства. Посилання позивача на
те, що ПАТ "ОТП Банк" не є стороною
виконавчого провадження (стягувачем)
внаслідок відступлення ТОВ "ОТП
Факторинг Україна" права вимоги до
ОСОБА_1 за умовами договору від 28.10.2011
року є необґрунтованим, оскільки на
момент пред'явлення виконавчого напису
нотаріуса до виконання, стягувачем у
виконавчому документі вказано ПАТ "ОТП
Банк", у зв'язку із чим заяву про
прийняття до виконання подано ПАТ "ОТП
Банк", через те, що чинним
законодавством України не
передбачений порядок внесення змін до
виконавчого напису нотаріуса.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначені Законом України "Про
виконавче провадження".

Згідно ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження", виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України
"Про виконавче провадження", примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Згідно ч. 2 вищенаведеної статті Закону
встановлено, відповідно до цього
Закону підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи: 1) виконавчі листи, що
видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом; 3) судові накази;
4) виконавчі написи нотаріусів; 5)
посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій; 6)
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; 17)
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу; 8) рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу; 9) рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини".

Тобто, виконавчий напис нотаріуса, як
виконавчий документ, підлягає
виконанню державною виконавчою
службою.

Як вбачається з матеріалів справи та
підтверджується наявними в ній
доказами, 15.05.2006 року між АКБ
"Райффайзенбанк Україна" (в подальшому
змінив назву на ПАТ "ОТП Банк") та ОСОБА_3
(Позичальник) укладено кредитний
договір №СМ-D/00/004/2006 (а.с.29-39).

Для забезпечення виконання вказаного
договору, між АКБ "Райффайзенбанк
Україна" та ОСОБА_1 15.05.2006 року укладено
договори іпотеки (майнової поруки)
№РСML-D/00/004/2006 та №РСML-D/00/005/2006, які були
посвідчені приватним нотаріусом
ОСОБА_4 15.05.2006 року (а.с. 40-51).

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України), в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

В силу ч. 1 ст. 585 ЦК України, право
застави виникає з моменту укладення
договору застави, а у випадках, коли
договір підлягає нотаріальному
посвідченню, - з моменту його
нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України
«Про іпотеку», у разі порушення
боржником основного зобов'язання
відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно зареєстровані після державної
реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет
окремого права чи вимоги на передане в
іпотеку нерухоме майно виникає
відповідно до закону, таке право чи
вимога має пріоритет над вимогою
іпотекодержателя лише у разі його/її
виникнення та реєстрації до моменту
державної реєстрації іпотеки.

У зв'язку із невиконанням зобов'язань
за кредитним договором приватним
нотаріусом Полтавського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 25.04.2007 року
вчинено виконавчий напис № 1304 про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ "ОТП
Банк" коштів в сумі 589057,12 грн.

В свою чергу, як вбачається з
матеріалів справи, 28.10.2011 року між ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» (Покупець) та
ПАТ «ОТП Банк» (Продавець) було
укладено Договір купівлі-продажу
кредитного портфелю, відповідно до
умов якого, Продавець в порядку та на
умовах визначених цим договором,
продає (переуступає) Покупцю права на
Кредитний портфель, який включає в себе
Кредитні договори (перелік яких
міститься у додатку 1 до цього
Договору), а Покупець приймає такий
кредитний портфель та зобов'язується
сплатити на користь Продавця
Винагороду (а.с. 152-164).

На виконання умов вищевказаного
договору, 28.10.2011 року між ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» (Фактор) та ПАТ «ОТП
Банк» (Клієнт) було укладено Договір
про відступлення права вимоги,
відповідно до умов якого до Фактора
перейшли всі права Клієнта як сторони,
що іменується
«Іпотекодержатель»/«Заставодержатель
» у зобов'язаннях, які виникли на
підставі Договорів від 15.05.2006 року
№СМ-D/00/004/2006, №РСML-D/00/004/2006 та
№РСML-D/00/005/2006 (а.с. 165-167).

Відповідно до п. 1 ч. ст. 512 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги.

Частиною 1 ст. 514 ЦК України закріплено,
що до нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП
Банк» за вищезазначеними кредитними
договорами.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
виконавче провадження», учасниками
виконавчого провадження є державний
виконавець, сторони, представники
сторін, прокурор, експерти,
спеціалісти, перекладачі, суб'єкти
оціночної діяльності - суб'єкти
господарювання.

Згідно ст. 8 Закону України «Про
виконавче провадження» сторонами у
виконавчому провадженні є стягувач і
боржник. Стягувачем є фізична або
юридична особа, на користь чи в
інтересах якої видано виконавчий
документ. Боржником є фізична або
юридична особа, визначена виконавчим
документом.

У відповідності до п.1 ст.19 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону, за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що станом на час
звернення із заявою про примусове
виконання виконавчого напису
нотаріуса, ПАТ "ОТП Банк" фактично не
був стороною виконавчого провадження
(стягувачем), оскільки всі його права по
кредитним договорам від 15.05.2006 року
№СМ-D/00/004/2006, №РСML-D/00/004/2006 та
№РСML-D/00/005/2006, у т.ч. щодо вчинення дій
щодо примусового стягнення із позивача
заборгованості, перейшли до ТОВ «ОТП
Факторинг Україна».

Як вказує позивач, державний
виконавець станом на час відкриття
виконавчого провадження, був
повідомлений про існування вказаних
обставин.

З матеріалів справи вбачається, що
виконавчий напис нотаріуса № 1304 від
25.04.2007 року пред'являвся до
Октябрського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції та був
повернутий постановами державного
виконавця про повернення виконавчого
документа від 09.02.2011 року та 14.11.2013 року.
В свою чергу, позивач звертався до
державного виконавця із відповідними
заявами, в яких повідомив про перехід
боргових зобов'язань до ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» (а.с.111-112, 114)

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі наявності інших
передбачених законом обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України
"Про виконавче провадження", державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 8 вищеназваного
Закону, сторонами у виконавчому
провадженні є стягувач і боржник.
Стягувачем є фізична або юридична
особа, на користь чи в інтересах якої
видано виконавчий документ. Боржником
є фізична або юридична особа, визначена
виконавчим документом.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 11
Закону України "Про виконавче
провадження", державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Перевіряючи рішення суб'єкта владних
повноважень, адміністративний суд у
справі щодо їх оскарження на підставі
ч.3 ст.2 КАС України перевіряє чи
прийнято (вчинено) воно: 1) на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Оцінюючи дії відповідача на
відповідність критеріям зазначеним в
ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів
прийшла до висновку, що оскаржувана
постанова про відкриття виконавчого
провадження була прийнята без
врахування всіх обставин справи.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного
судочинства є те, що обов'язок (тягар)
доказування в спорі покладається на
відповідача - орган публічної влади,
який повинен надати докази, що свідчать
про правомірність його дій, законність
прийнятих рішень.

Колегія суддів зазначає, що відповідач,
в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України,
не довів законність та обґрунтованість
прийнятої ним постанови.

Натомість позивач, на виконання вимог
ч.1 ст. 71 КАС України, довів обставини, на
яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з
тим, що станом на час звернення із
заявою щодо примусового виконання
виконавчого листа ПАТ "ОТП Банк" не був
стороною виконавчого провадження,
колегія суддів дійшла висновку про
відсутність у державного виконавця
правових підстав для відкриття
виконавчого провадження згідно
оскаржуваної постанови, а тому
заявлені позовні вимоги щодо визнання
її протиправною та скасування, є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є, серед
іншого, порушення норм матеріального
або процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи або
питання.

З урахуванням встановлених обставин у
справі та допущених судом першої
інстанції порушень норм матеріального
права, колегія суддів вважає, що
постанова Полтавського окружного
адміністративного суду від 26.05.2014 року
по справі №816/1468/14 не відповідає
вимогам ст.159 КАС України, а тому
відповідно до вимог ст. 202, ч.2 ст. 205 КАС
України підлягає скасуванню, з
прийняттям нової постанови про
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198,
п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 26.05.2014р. по
справі №816/1468/14 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Октябрського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції, треті
особи Публічне акціонерне товариство
"ОТП Банк", Товариство з обмеженою
відповідальністю "ОТП Факторинг
Україна" про визнання протиправною та
скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Октябрського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції від 03.04.2014 року ВП № 42621894 про
відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
напису приватного нотаріуса
Полтавського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 від 25.04.2007 року № 1304.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Водолажська
Н.С. Калиновський В.А.