Справа № 826/18283/13-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" липня 2014 р. м. Київ
К/800/25498/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Голяшкіна О.В.
Леонтович К.Г. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25 березня 2014 року у справі №
826/18283/13-а за позовом ОСОБА_4 до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Іванківського міжрайонного управління
юстиції Київської області Ковальової
Аліни Олексіївни, треті особи: ОСОБА_6,
ПАТ "Банк Столиця" про зобов'язання
вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулась
до суду з позовом до Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Іванківського
міжрайонного управління юстиції
Київської області Ковальової А.О. (далі
- Держреєстратор) з вимогами про
визнання протиправним та скасування
рішення Держреєстратора про відмову
ОСОБА_4 у державній реєстрації прав та
їх обтяжень №7058559 від 22.10.2013 року та
зобов'язання Держреєстратора вчинити
дії.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач
посилається на те, що ним в повному
обсязі виконані вимоги законодавства
при оформленні і подачі на розгляд
Держреєстратора документів для
реєстрації виниклого права власності
на квартиру, наполягаючи на тому, що на
час подачі таких документів і на час
отримання відмови у проведенні
реєстрації прав означена квартира не
перебувала в іпотеці.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13.01.2014 року позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 25..03.2014 року
рішення суду першої інстанції
скасовано, у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваним
рішенням суду апеляційної інстанції
позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить його
скасувати та залишити в силі постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 13.01.2014 року, посилаючись
на порушення апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції встановив, що
відповідачем не надано доказів щодо
правомірності оскаржуваного рішення
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень №7058559 від 22.10.2013
року, з рішення не вбачається в чому
саме подані позивачем документи не
відповідають вимогам, встановленим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують та, за
таких обставин, суд дійшов висновку, що
дії відповідача щодо відмови у
проведенні державної реєстрації прав
позивача на нерухоме майно та їх
обтяжень є протиправними, а відповідне
рішення необґрунтованим.

Не погоджуючись з таким висновком суду
першої інстанції, апеляційний суд
послався на неправильну оцінку
встановлених у справі обставин.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції виходячи з
наступного.

За приписами ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Так, відповідно до частини 1 статті 15
Закон України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV у
відповідній редакції (далі - Закон
№1952-IV) державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Приписами частини 2 названої статті
визначено, що орган державної
реєстрації прав, державні реєстратори
зобов'язані надати до відома заявників
інформацію про необхідний перелік
документів для здійснення державної
реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав, порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, а також порядок
надання інформації з Державного
реєстру прав встановлює Кабінет
Міністрів України.

Відповідно до частин 1-3 статті 17 Закону
№1952-IV текст документів, що подаються
для державної реєстрації прав та їх
обтяжень, повинен бути написаний
розбірливо. Прізвище, ім'я, по батькові
фізичних осіб та їх місце проживання, а
також найменування юридичних осіб та
їх місцезнаходження повинні бути
написані повністю. Не приймаються для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень документи з підчищеннями або
дописками, закресленими словами та
іншими не обумовленими в них
виправленнями, заповнені олівцем, а
також з пошкодженнями, які не дають
змоги однозначно тлумачити їх зміст.
Документи, що встановлюють виникнення,
перехід, припинення прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і подаються для
державної реєстрації прав, повинні
відповідати вимогам, встановленим цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Крім того, частиною 1 статті 19 Закону
№1952-IV закріплено, що державна
реєстрація прав проводиться на
підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

На реалізацію наведених вище
бланкетних норм, постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 року
№703 затверджено Порядок державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень (далі - Порядок №703), який
визначає процедуру проведення
державної реєстрації прав, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна.

Державна реєстрація прав на об'єкт
незавершеного будівництва та їх
обтяжень в установлених законом
випадках проводиться відповідно до
вимог та з урахуванням особливостей,
визначених цим Порядком.

Відповідно до пункту 4 Порядку №703, у
Державному реєстрі прав реєструються
речові права та їх обтяження на
земельні ділянки, а також на об'єкти
нерухомого майна, які розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни
призначення, а саме: на підприємство як
єдиний майновий комплекс, житловий
будинок, будівлю, споруду або їх окремі
частини, квартиру, житлове та нежитлове
приміщення.

Для проведення державної реєстрації
прав заявник подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові заяву про
державну реєстрацію, форму та вимоги до
заповнення якої встановлює Мін'юст.

Заявник, разом із заявою про державну
реєстрацію, подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові необхідні
для такої реєстрації документи,
визначені цим Порядком, їх копії,
документ, що підтверджує внесення
плати за надання витягу з Державного
реєстру прав, та документ про сплату
державного мита (пункт 10 Порядку №703).

Пунктом 16 Порядку №703 визначено, що за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Згідно з пунктом 23 Порядку №703
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі №1952-IV.

Однією з підстав для відмови в
державній реєстрації права, згідно
пункту 4 частини 1 статті 24 названого
Закону, є подання документів, які не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

У справі встановлено та це вбачається з
наявної в матеріалах справи копії
реєстраційної справи б/н (інвентарний
№3636), що 14 жовтня 2013 року ОСОБА_4
звернулась до Реєстраційної служби із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1.

В додаток до своєї заяви ОСОБА_4 надала
реєстратору наступні документи (згідно
переліку): заяву встановленої форми,
яка визначена наказом Міністерства
юстиції України від 17.04.2012р. №595/5 «Про
впорядкування відносин, пов'язаних із
державною реєстрацією речових прав на
майно та їх обтяжень»; документ, що
посвідчує особу заявника; документ, що
підтверджує внесення плати за надання
витягу з Державного реєстру прав;
документ про сплату державного мита;
документи, що підтверджують
виникнення, перехід або припинення
права власності на нерухоме майно (п.16
стор.5 Методичних рекомендацій
стосовно документів, необхідних для
проведення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, що схвалені колегією
Державної реєстраційної служби
України 11.12.2012р. (Протокол №3)) у формі
Акта передачі-прийняття; копію
реєстраційного номера облікової
картки платника податку згідно з
Державним реєстром фізичних осіб.

Додатково позивачем надано:
нотаріально завірене свідоцтво про
право власності, видане на
попереднього власника квартири;
нотаріально завірений витяг про
державну реєстрацію прав; копія
технічного паспорта на квартиру; копія
Сертифіката відповідності на об'єкт
експлуатації; копія паспорта і
реєстраційного номера облікової
картки платника податку згідно з
Державним реєстром фізичних осіб
попереднього власника; лист від 09.08.2013р.
№395-1-19/7-1 Головного управління юстиції
у Київській області; нотаріально
завірена копія правовстановлюючого
документа, що підтверджує виникнення
права - Акт приймання-передачі.

Також в реєстраційній справі міститься
«Інформація Державного реєстратора
речових прав на нерухоме майно, Реєстру
прав власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна» про те, що у
Державному реєстрі іпотек відомості по
спірному об'єкту відсутні, як і
відомості про інші речові права, а
також про відсутність у відповідному
реєстрі відомостей щодо заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна.

Рішенням від 22 жовтня 2013 року №7058559,
прийнятого за результатами розгляду
зазначеної заяви, позивачу відмовлено
у державній реєстрації права власності
з посиланням на статтю 24 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень», а
також пункти 16 і 23 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року №703, а саме: подані
документи не відповідають вимогам, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Зазначеними обставинами та вимогами
закону підтверджується висновок суду
першої інстанції про те, що прийнятим
реєстратором рішенням не підтверджена
наявність невідповідності заявлених
позивачем прав і поданих документів
вимогам законодавства, а також
наявність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями.

З огляду на викладене доводи
касаційної скарги заслуговують на
увагу, у зв'язку з чим наявні підстави
для її задоволення.

Відповідно до ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 222, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 березня
2014 року скасувати, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 13 січня 2014 року
залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно: помічник судді
А.О. Кулеша