Справа № 802/2251/14-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2014-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 липня 2014 р.
Справа № 802/2251/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима
Петрович,

секретаря судового засідання:
Боровської Т.А.

представника позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача: Горецького
Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: управління Міністерства
внутрішніх справ України у Вінницькій
області

про: визнання протиправним та
скасування рішення, поновлення на
посаді, стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_1 з адміністративним позовом до
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Вінницькій області про
визнання протиправними та скасування
наказу про звільнення, поновлення на
посаді та стягнення коштів за час
вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані
протиправними діями відповідача щодо
прийняття наказу № 968 від 21.12.2012 року
"Про притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників міліції
УМВС області" в частині звільнення з
органів внутрішніх справ капітана
міліції ОСОБА_1 за вчинення проступку,
який дискредитує звання працівника
органів внутрішніх справ України.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
повністю та просили суд позов
задовольнити, посилаючись на викладені
у позовній заяві обставини. Окремо
зазначив, що оскаржуваний наказ є
безпідставним, незаконним та
протиправним, оскільки прийнятий за
відсутності підстав та не у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, а також без врахування всіх
обставин, що мають значення для
прийняття відповідного рішення.

Представник відповідача проти позову
заперечувала, з підстав викладених в
запереченні на позовну заяву /а.с. 63-65),
просив відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач
перебував на службі в органах
внутрішніх справ з серпня 2000 року,
останній час займав посаду старшого
оперуповноваженого
оперативно-пошукового відділу
управління карного розшуку УМВС
України у Вінницькій області.

Прокуратурою м. Вінниці 18.12.2012 року
розпочато кримінальне провадження №
0000036 за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368
КК України, за зверненням ОСОБА_4 щодо
вимагання грошових коштів
працівниками ОПВ УКР УМВС області за не
притягнення до кримінальної
відповідальності її чоловіка.

Під час проведення
оперативно-профілактичних заходів з
перевірки оперативної інформації
19.12.2012 року працівниками ВВБ у
Вінницькій області ДВБ МВС України
спільно з працівниками прокуратури м.
Вінниці затримано старшого
оперуповноваженого
оперативно-пошукового відділу УКР УМВС
України у Вінницькій області капітана
міліції ОСОБА_1 та начальника
оперативно-пошукового відділу УКР УМВС
України у Вінницькій області майора
міліції ОСОБА_5, які вимагали 10000
доларів США незаконної винагороди у
громадянки ОСОБА_4 та отримали з них
частину у розмірі 7000 гривень та 500
доларів США за не притягнення її
чоловіка ОСОБА_6 до відповідальності за
вчинення кримінального
правопорушення.

Згідно спецповідомлення № 2/3517 від
19.12.2012 року за вказаним фактом
керівництвом УМВС України у Вінницькій
області прийнято рішення про
проведення службового розслідування
/а.с. 72, 73/.

На підставі складеного за його
результатами висновку від 21.12.2012 року
наказом начальника управління МВС
України у Вінницькій області № 968 від
21.12.2012 року позивача звільнено з
органів внутрішніх справ за
дискредитацію звання працівника
міліції, що виразилось у вимаганні
грошових коштів у громадянки ОСОБА_4 за
не притягнення її чоловіка ОСОБА_6 до
відповідальності за вчинення
кримінального правопорушення /а.с. 83-84,
85-86/.

Згідно витягу з наказу начальника УМВС
України у Вінницькій області № 272 о/с
від 29.12.2012 року, позивача ОСОБА_7
звільнено з посади 29.12.2012 року згідно п.
66 Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ (за
дискредитація звання рядового і
начальницького складу). Підставою для
прийняття даного рішення став наказ №
968 від 21.12.2012 року, який є предметом
оскарження у даній справі.

Регулювання правового становища
працівника органів внутрішніх справ
України здійснюється відповідно до
Закону України "Про міліцію", Законом
України "Про Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України" та
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
міліцію", міліція в Україні - державний
озброєний орган виконавчої влади, який
захищає життя, здоров'я, права і
свободи громадян, власність, природне
середовище, інтереси суспільства і
держави від протиправних посягань.

Статтею 4 Закону України "Про міліцію"
передбачено, що правовою основою
діяльності міліції є: Конституція
України, цей Закон, інші законодавчі
акти України, постанови Верховної Ради
України, укази Президента України,
постанови Кабінету Міністрів України,
нормативні акти Міністерства
внутрішніх справ України, Загальна
декларація прав людини, міжнародні
правові норми, ратифіковані у
встановленому порядку.

Частиною 1 ст. 18 Закону України "Про
міліцію" визначено, що порядок та умови
проходження служби в міліції
регламентуються Положенням про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ, затвердженим
Кабінетом Міністрів Української РСР
від 29.07.1991 року № 114 (далі - Положення).

Згідно п. 66 Положення особи рядового і
начальницького складу, які скоїли
вчинки, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу,
звільняються з органів внутрішніх
справ. При цьому звільнення
проводиться з урахуванням вимог пункту
62 цього Положення.

Вищевказаною нормою законодавства
визначено спеціальну підставу для
звільнення з органів внутрішніх справ,
яка може мати місце лише у випадку, коли
доведено, що особа скоїла проступок
проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
носія влади, що призводить до
приниження державного органу та
унеможливлює подальше виконання
службових обов'язків.

Чинним законодавством не визначено
поняття дискредитації.

Дискредитація (від французького слова
discrediter - підривати довіру) - це підрив
довір'я когось, приниження чиєїсь
гідності, авторитету. Аналіз складових
цього поняття дає можливість зробити
висновок, що вчинки, що дискредитують
працівників органів внутрішніх справ
та власне органи внутрішніх справ
пов'язані насамперед із низкою
моральних вимог, які пред'являються до
них під час здійснення служби.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України стосовно її
дотримання, види заохочень та
дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначає Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України,
затверджений Законом України від 22.02.2006
року № 3460-IV (далі - Статут).

Поняття службової дисципліни
закріплено ст. 1 Статуту, де зазначено,
що службова дисципліна - дотримання
особами рядового і начальницького
складу Конституції і законів України,
актів Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ України,
підпорядкованих йому органів і
підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Згідно зі ст.2 Статуту дисциплінарний
проступок - це невиконання чи неналежне
виконання особою рядового або
начальницького складу службової
дисципліни. Відповідальність осіб
рядового і начальницького складу
встановлена ст. 5 Статуту, де зазначено,
що за вчинення дисциплінарних
проступків особи рядового і
начальницького складу несуть
дисциплінарну відповідальність згідно
із Статутом.

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України службова дисципліна базується
на високій свідомості та зобов'язує
кожну особу рядового і начальницького
складу: дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників; захищати і охороняти від
протиправних посягань життя, здоров'я,
права та свободи громадян, власність,
довкілля, інтереси суспільства і
держави; поважати людську гідність,
виявляти турботу про громадян і бути
готовою у будь-який час надати їм
допомогу; дотримуватися норм
професійної та службової її етики;
берегти державну таємницю; у службовій
діяльності бути чесною, об'єктивною і
незалежною від будь-якого впливу
громадян, їх об'єднань їй інших
юридичних осіб; стійко переносити всі
труднощі та обмеження пов'язані зі
службою; постійно підвищувати свій
професійний та культур ний рівень;
сприяти начальникам у зміцненні
службової дисципліни, забезпеченні
законності і статутного порядку;
виявляти повагу до колег по службі та
інших громадян, бути ввічливою,
дотримуватися правил внут рішнього
розпорядку, носіння встановленої форми
одягу, вітання та ети кету; з гідністю і
честю поводитися в позаслужбовий час,
бути прикладом у дотриманні
громадського порядку, припиняти
протиправні дії осіб, які їх учиняють;
берегти та підтримувати в належному
стані передані їй у користування
вогнепальну зброю, спеціальні засоби,
майно і техніку. У разі виявлення
порушень законодавства, зловживань чи
інших правопорушень у службовій
діяльності особа рядового або
начальницького складу повинна вжити
заходів щодо припинення цих порушень і
доповісти про це безпосередньому або
старшому прямому начальникові.

Статтею 12 Статуту визначено, що на осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень: усне зауваження; зауваження;
догана; сувора догана; попередження про
неповну посадову відповідність;
звільнення з посади; пониження в
спеціальному званні на один ступінь;
звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного
стягнення визначений ст. 14
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, яка
встановлює, що з метою з'ясування всіх
обставин дисциплінарного про ступку,
вчиненого особою рядового або
начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.
Перед накладенням дисциплі нарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника надання
письмового пояснення. У разі
притягнення до дисциплінарної
відповідальності осіб рядового і
начальницького складу, які мають
дисциплінарне стягнення і знову
допустили порушення службової
дисципліни, дисциплінарне стягнення,
що накладається, має бути більш
суворим, ніж попереднє.

Відповідно до п. 2 Інструкції "Про
порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України", затвердженої наказом
МВС України № 552 від 6.12.1991 року,
завданням службового розслідування є
повне, об'єктивне і всебічне
розслідування обставин порушень,
скоєних особами рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, виявлення причин і
умов, що сприяли їх скоєнню,
встановлення винних і забезпечення
правильного застосування чинних
нормативних актів для того, щоб кожний
винний був притягнутий до
відповідальності, а жоден невинний не
постраждав. Службове розслідування має
сприяти дотриманню законності,
викорененню випадків її порушення, а
також вихованню у особового складу
органів внутрішніх справ усвідомлення
обов'язковості точного і безумовного
дотримання законодавства.

Згідно з п. 10 вказаної Інструкції при
проведенні службового розслідування
повному, об'єктивному і всебічному
дослідженню підлягають п.10.1 "подія
порушення" (час, місце, спосіб, інші
обставини); п.10.2 "наявність вини
працівника органів внутрішніх справ у
скоєнні порушення, мета та мотиви
порушення"; п.10.3 "обставини, які
впливають на ступінь і характер
відповідальності порушника як ті, що
пом'якшують чи обтяжують його
відповідальність"; п.10.4 "характеристика
особи, яка скоїла порушення" (Ставлення
до служби, поведінка до порушення); п.10.5
"причини та умови, що сприяли скоєнню
порушення"; п.10.6 "характер і розмір
нанесених порушенням збитків".

Як слідує з матеріалів справи, службове
розслідування за фактом вимагання
грошових коштів проведено відносно
позивача ОСОБА_1 та іншого працівника
УМВС України у Вінницькій області
ОСОБА_5

За наслідками службового
розслідування, комісією складено
висновок, яким встановлений факт
дискредитації працівників міліції, що
виразилось у вимаганні грошових коштів
у громадянки ОСОБА_4

Суд критично оцінює вказані висновки
та звертає увагу на той факт, що
вимагання службовою особою є
кримінально караною дією і вказані
обставини підлягають встановленню за
наслідками кримінального провадження
і доведення вини винної особи.

При цьому, сам факт дискредитації
матеріалами службового розслідування
не доведений. Вказаного висновку суд
дійшов у зв'язку з тим, що висновок
службового розслідування ґрунтується
лише на факті порушення кримінального
провадження та поясненнях ОСОБА_1 та
ОСОБА_5, якими заперечується факт
вчинення правопорушення.

Дані обставини жодним чином не можуть
свідчити про об'єктивність і
всебічність проведеного службового
розслідування.

Одночасно, суд звертає увагу на те, що в
оскарженому наказі відсутні посилання
на висновки службового розслідування,
не зазначено, які саме приписи
Положення або Статуту порушив позивач.

У ст. 14 Статуту вказано, що при
визначенні виду дисциплінар ного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконанні
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо. Звільнення осіб
рядового і начальницького складу з
органів внутрішніх справ як вид
стягнення є крайнім заходом
дисциплінарного впливу.

З дослідженої в судовому засіданні
особової справи позивача судом
встановлено, що позивач
характеризувався по службі позитивно,
знає та вміє застосовувати на практиці
нормативні документи, що регулюють
діяльність органів внутрішніх справ.
Також з'ясовано, що ОСОБА_1 за час служби
в органах внутрішніх справ та
попереднього атестування займаній
посаді відповідав.

Наведені обставини стали підставою для
висновків суду, що крайній вид
дисциплінарного стягнення, а саме
звільнення, був застосований без
урахування оцінки ставлення позивача
до виконання службових обов'язків,
рівня кваліфікації та його професійних
здобутків.

Відповідно до ст. 71 КАС Ук раїни в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на від
повідача, якщо він заперечує проти
позову. Доказування правомірності
рішення означає також і доказування
фактичних обставин, за яких може бути
прийнято відповідне рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що звільнення позивача було проведено
незаконно, за відсутності зібраних у
встановленому законом порядку
необхідних доказів, які б
підтверджували протиправність
поведінки позивача. Відповідно, суд
приходить до висновку про необхідність
скасування оскаржуваного наказу № 968
від 21.12.2012 року в частині звільнення
ОСОБА_1 та поновлення на посаді з якої
його незаконно звільнено.

Разом з цим, приймаючи дане рішення, суд
враховує те, що даний наказ став
підставою для прийняття наказу УМВС
України у Вінницькій області № 272 о/с
від 29.12.2012 року, яким позивача ОСОБА_1
звільнено саме з цієї дати. Відтак
поновлення на посаді можливе лише за
умови скасування останнього.

Відповідно до вимог ст. 162 КАС України, у
разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення, про зобов'язання
відповідача вчинити певні дії,
стягнення з відповідача коштів тощо.
Суд може прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Надавши правову оцінку всім обставинам
справи, суд, з метою захисту прав та
інтересів позивача, з урахуванням
вимог ст. 162 КАС України, вважає за
необхідне вийти за межі позовних вимог
та задовольнити позов шляхом визнання
протиправним та скасування наказу УМВС
України у Вінницькій області № 272 о/с
від 29.12.2012 року в частині звільнення
ОСОБА_1, поновлення його на посаді та
стягнення з УМВС України у Вінницькій
області на його користь заробітної
плати за час вимушеного прогулу з дня
звільнення по день поновлення на
посаді.

При цьому, суд не бере до уваги
посилання позивача ОСОБА_1 про
незаконність його звільнення не
чекаючи завершення слідства і судового
розгляду кримінального провадження
виходячи з наступного.

Дійсно, пунктом 67 Положення про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ визначено, що
особи рядового або начальницького
складу, притягнуті до відповідальності
за вчинення адміністративного
корупційного правопорушення,
пов'язаного з порушенням обмежень,
передбачених Законом України "Про
засади запобігання і протидії
корупції", або кримінального
правопорушення, підлягають звільненню
із служби в органах внутрішніх справ у
триденний строк з дня надходження до
органу внутрішніх справ копії
відповідного судового рішення, яке
набрало законної сили.

Проте, судом встановлено, що позивача
було звільнено з органів внутрішніх
справ за іншою підставою звільнення -
за дискредитацію звання рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, а не у зв'язку з
притягненням до відповідальності за
кримінальне правопорушення.

Таким чином, вирок Вінницького
міського суду Вінницької області від
24.01.2014 року відносно ОСОБА_1, якого у
вчиненні кримінальних правопорушень
виправдано за відсутністю в його діях
складу злочину, не може спростовувати
обставин встановлених службовим
розслідуванням, висновки за яким є
підставою для звільнення у зв'язку із
дискредитацією звання працівника
органів внутрішніх справ.

З урахуванням того, що згідно вимог ч. 1
ст. 256 КАС України негайно виконуються
постанови суду про поновлення на
посаді у відносинах публічної служби
та присудження виплат заробітної
плати, іншого грошового утримання у
відносинах публічної служби - у межах
суми стягнення за один місяць, суд
вважає за необхідне постанову в
частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та
виплати заробітної плати за час
вимушеного прогулу в межах суми
стягнення за один місяць допустити до
негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
накази управління Міністерства
внутрішніх справ України у Вінницькій
області № 968 від 21.12.2012 року та № 272 о/с
від 29.12.2012 року в частині звільнення
ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого
оперуповноваженого
оперативно-пошукового відділу
управління карного розшуку УМВС
України у Вінницькій області.

Стягнути з управління Міністерства
внутрішніх справ України у Вінницькій
області на користь ОСОБА_1 заробітну
плату за час вимушеного прогулу з дня
звільнення по день поновлення на
посаді.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_1
на роботі та виплати заробітної плати
за час вимушеного прогулу в межах суми
стягнення за один місяць допустити до
негайного виконання.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Альчук Максим Петрович