Справа № 809/2257/14
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"25" липня 2014 р.
справа № 809/2257/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

судді Чуприни О.В.

за участю секретаря судового засідання
Драгомирецького І.М.

представника позивача: Державної
податкової інспекції у Снятинському
районі Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області - не з'явився,

представника відповідача: товариства з
обмеженою відповідальністю
"Заболотівський асфальтобетонний
завод" - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Державної податкової інспекції у
Снятинському районі Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Заболотівський
асфальтобетонний завод" про стягнення
податкового боргу в сумі 1 015,59 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

Івано-Франківським окружним
адміністративним судом 11.07.2014 року
відкрито провадження у справі за
позовом Державної податкової
інспекції у Снятинському районі
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (далі по
тексту - позивач, Державна податкова
інспекція у Снятинському районі) до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Заболотівський
асфальтобетонний завод" (далі по тексту
- відповідач) про стягнення податкового
боргу в сумі 1 015,59 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в
порушення вимог частини 1 статті 67
Конституції України, статті 36, пункту
57.3 статті 57 Податкового кодексу
України відповідачем не сплачено в
повному обсязі зобов'язання за
штрафними санкціями з єдиного податку
з юридичних осіб, застосоване
податковим повідомлення-рішенням від
17.03.2014 року за № на суму 1
020,00 гривень, за несвоєчасне подання
податкової звітності з єдиного податку
за 2013 рік. Дана сума зобов'язань є
узгодженим податковим боргом
відповідача, який станом на день
звернення до адміністративного суду,
із урахуванням часткової сплати
(зарахування у зв'язку із переплатою) в
сумі 4,41 гривень, в загальному становить
1 015,59 гривень, і несплачений
товариством з обмеженою
відповідальністю "Заболотівський
асфальтобетонний завод" до бюджету.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився. Однак, 25.07.2014 року
представник позивача через канцелярію
суду подав письмове клопотання про
розгляд справи без його участі. Просив
позов задовольнити повністю та
стягнути з відповідача податковий борг
в сумі 1 015,59 гривень (а.с. 26).

Представник відповідача у судове
засідання призначене на 25.07.2014 року не
з'явився. Відповідач належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання, що підтверджується
отриманим рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, яке містяться в
матеріалах справи (а.с. 25). Причини своєї
неявки не повідомив, із клопотаннями
про відкладення розгляду справи чи
розгляду справи без участі
представника відповідача, останній до
суду не звертався.

Відповідно до приписів частини 4 статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Судом, за умови належного повідомлення
відповідача про розгляд справи у
відповідності до вимог частини 3 статті
33 і частини 3 статті 35 Кодексу
адміністративного судочинства
України, продовжено розгляд справи за
відсутності відповідача на підставі
частини 4 статті 128 коментованого
Кодексу.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши
і оцінивши зібрані по справі докази, в
їх сукупності, проаналізувавши зміст
норм матеріального права, які
врегульовують спірні правовідносини,
суд виходить з таких підстав та
мотивів.

Судом встановлено, що товариство з
обмеженою відповідальністю
"Заболотівський асфальтобетонний
завод" зареєстроване як юридична особа,
що підтверджується Витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на
11.07.2014 року (а.с. 15-20), та взяте 24.04.1996 року
на облік Державною податковою
інспекцією у Снятинському районі
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області як платник
податків і зборів (а.с. 7).

Правовідносини з приводу предмету
адміністративного позову між
позивачем та відповідачем
врегульовані положеннями Податкового
кодексу України.

Конституційний обов'язок кожного
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом
визначений частиною 1 статті 67
Конституції України.

Податковий кодекс України з 01.01.2011 року
регулює відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

У відповідності до вимог статті 36
вказаного Кодексу податковим
обов'язком визнається обов'язок
платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом або законами з
питань митної справи.

Згідно статті 38 Податкового кодексу
України виконанням податкового
обов'язку визнається сплата в повному
обсязі платником відповідних сум
податкових зобов'язань у встановлений
податковим законодавством строк.

Пунктом 15.1 статті 15 зазначеного
Кодексу визначено, що платниками
податків визнаються фізичні особи
(резиденти і нерезиденти України),
юридичні особи (резиденти і
нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

За змістом підпункту 16.1.4. пункту 16.1
статті 16 Податкового кодексу України
платник податків зобов'язаний
сплачувати податки та збори в строки та
у розмірах, встановлених цим Кодексом
та законами з питань митної справи.

Єдиний податок, який є предметом
стягнення за даним адміністративним
позовом, відповідно до підпункту 10.1.2.
пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу
України належить до місцевих податків
і зборів (обов'язкові платежі).

Досліджуючи обставини про наявність
податкового боргу з єдиного податку з
юридичних осіб, визначеного
відповідачу податковим
повідомлення-рішенням за № від
17.03.2014 року, суд зазначає наступне.

Правові засади застосування спрощеної
системи оподаткування, обліку та
звітності, а також справляння єдиного
податку встановлюються Главою 1
розділу XIV Податкового кодексу України.

Згідно пункту 291.2 статті 291 Податкового
кодексу України спрощена система
оподаткування, обліку та звітності -
особливий механізм справляння
податків і зборів, що встановлює заміну
сплати окремих податків і зборів,
встановлених пунктом 297.1 статті 297
цього Кодексу, на сплату єдиного
податку в порядку та на умовах,
визначених цією главою, з одночасним
веденням спрощеного обліку та
звітності.

Пунктом 291.3 статті 291, підпунктом 298.1.1
пункту 298.1 статті 298 вказаного Кодексу
встановлено, що юридична особа чи
фізична особа-підприємець може
самостійно обрати спрощену систему
оподаткування, якщо така особа
відповідає вимогам, встановленим цією
главою, та реєструється платником
єдиного податку в порядку, визначеному
цією главою.

Приписами підпункту 49.18.2. пункту 49.18
статті 49 Податкового кодексу України
визначено, що податкові декларації,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, подаються за базовий звітний
(податковий) період, що дорівнює:
календарному кварталу або
календарному півріччю (у тому числі в
разі сплати квартальних або піврічних
авансових внесків) - протягом 40
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) кварталу (півріччя).

Статтею 75 Податкового кодексу України
визначено, що органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

У судовому засідання встановлено, що
Державною податковою інспекцією у
Снятинському районі 12.03.2014 року за
результатами камеральної (електронної)
перевірки даних, задекларованих у
податковій звітності з єдиного
податку, складено акт за №241/22/05414887,
яким встановлено порушення
відповідачем підпункту 49.18.1. пункту 49.18
статті 49 Податкового кодексу України, а
саме: несвоєчасне подання податкової
звітності з єдиного податку за 4
квартал 2013 рік (а.с. 8-9).

Положенням частини 1 пункту 120.1 статті
120 Податкового кодексу України
визначено, що неподання або
несвоєчасне подання платником
податків або іншими особами,
зобов'язаними нараховувати та
сплачувати податки, збори податкових
декларацій (розрахунків), тягнуть за
собою накладення штрафу в розмірі 170
гривень, за кожне таке неподання або
несвоєчасне подання. За повторне
неподання або повторне несвоєчасне
подання платником податків або іншими
особами податкових декларацій
(розрахунків), до якого протягом року
було застосовано штраф за таке
порушення, тягнуть за собою накладення
штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне
таке неподання або несвоєчасне подання
(частина 2 пунктом 120.1 статті 120
коментованого Кодексу).

Відповідно до підпункту 20.1.19. пункту 20.1
статті 20 зазначеного Кодексу органи
державної податкової служби наділені,
зокрема, правом застосовувати до
платників податків фінансові (штрафні)
санкції за порушення податкового чи
іншого законодавства, контроль за
додержанням якого покладено на
контролюючі органи та стягувати до
бюджетів та державних цільових фондів
суми грошових зобов'язань та/або
податкового боргу у випадках, порядку
та розмірі, встановлених цим Кодексом.

Державною податковою інспекцією у
Снятинському районі на виконання
повноважень, передбачених підпунктом
20.1.19. пункту 20.1 статті 20 Податкового
кодексу України, у відповідності до
пункту 120.1 статті 120 Податкового
кодексу України, за виявлене вказане
вище порушення, податковим
повідомлення-рішенням № від
17.03.2014 року із урахуванням факту
неподання або несвоєчасного подання
обов'язкової звітності у попередніх
податкових періодах, застосовано
штрафну (фінансову) санкцію в сумі 1 020,00
гривень (а.с. 10).

За умови наявної переплати
відповідачем власних зобов'язань за
попередній період (4,41 гривень),
заборгованість з штрафної санкції в
становить 1 015,59 гривень (а.с. 13, 28-29, 30).

Як слідує із матеріалів справи, позивач
направив відповідачу за адресою його
місцезнаходження, зазначеної в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, податкове
повідомлення-рішення від 17.03.2014 року
№, яке 22.03.2014 року отримане
уповноваженою особою відповідача, про
що в матеріалах справи міститься копія
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення
(зворотній бік а.с. 10).

Положеннями пункту 58.3 статті 58
Податкового кодексу України визначено,
що податкове повідомлення-рішення
вважається надісланим (врученим)
платнику податків, якщо його передано
посадовій особі такого платника
податків під розписку або надіслано
листом з повідомленням про вручення.

За таких обставин суд вважає, що
податкове повідомлення-рішення від
17.03.2014 року № про
застосування штрафних санкцій з
єдиного податку з юридичних осіб є
врученими відповідачу.

На час розгляду справи штрафна санкція,
застосована податковим
повідомлення-рішенням від 17.03.2014 року
№ по єдиному податку
відповідачем до бюджету сплачена
частково і заборгованість по ній в
становить 1 015,59 гривень (а.с. 13).

За приписами пункту 57.3 статті 57
Податкового кодексу України, у разі
визначення грошового зобов'язання
контролюючим органом за підставами,
зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6
пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу,
платник податків зобов'язаний сплатити
нараховану суму грошового зобов'язання
протягом 10 календарних днів, що
настають за днем отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу.

У разі оскарження рішення
контролюючого органу про нараховану
суму грошового зобов'язання платник
податків зобов'язаний самостійно
погасити узгоджену суму, а також пеню
та штрафні санкції за їх наявності
протягом 10 календарних днів, наступних
за днем такого узгодження.

Оскільки, відповідачем у відповідності
до вимог статті 56 Податкового кодексу
України не була порушена процедура
адміністративного оскарження
податкового зобов'язання, визначеного
податковим повідомлення-рішенням від
17.03.2014 року, суд приходить до
переконання, що застосована позивачем
штрафна санкція за несвоєчасне подання
податкової звітності з єдиного податку
в розмірі 1 015,59 гривень, є узгодженим
грошовим зобов'язанням та являється
податковим боргом.

Згідно вимог підпункту 59.1. статті 59
Податкового кодексу України у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Із матеріалів справи слідує, що
Державна податкова інспекція у
Снятинському районі Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області направила
на адресу відповідача податкову вимогу
форми "Ю" за №477-25 від 07.04.2014 року, що
підтверджується квитанцією про оплату
за надання послуг поштового зв'язку
(а.с. 12). Відповідач 10.04.2014 року дану
податкову вимогу отримав, що
підтверджується записом уповноваженої
особи на рекомендованому повідомленні
про вручення поштового відправлення,
копія якого міститься в матеріалах
справи (а.с. 12).

Податкова вимога від 07.04.2014 року, у
строк передбачений законом,
відповідачем не оскаржувалась.

Згідно підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті
14 Податкового кодексу України
податковий борг - сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгодженого платником податків або
узгодженого в порядку оскарження, але
не сплаченого у встановлений цим
Кодексом строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання.

Податковий борг відповідача
підтверджується податковим
повідомлення-рішенням від 17.03.2014 року
№, витягом із облікової картки
платника єдиного податку з юридичних
осіб, податковою вимогою форми "Ю" за
№477-25 від 07.04.2014 року, які містяться в
матеріалах справи (а.с. 10, 28-29, 30, 12).

В матеріалах справи також наявна
довідка від 24.07.2014 року за №1987/10/09/12-25/353,
якою позивачем засвідчено, що сума
заборгованості по грошових
зобов'язаннях з єдиного податку за
податковим повідомлення-рішенням в
сумі 1 015,59 гривень, станом на 24.07.2014 року,
не сплачена до бюджету. Податкова
вимога позивача за №477-25 від 07.04.2014 року
не була відкликана (а.с. 27).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що визначене позивачем податковим
повідомлення-рішенням грошове
зобов'язання з єдиного податку з
юридичних осіб в 1 015,59
гривень, являється податковим боргом
відповідача.

Доказів, які б свідчили про погашення
заборгованості, що є предметом
стягнення або спростування її
наявності, відповідач суду не надав.

Відповідно до підпункту 20.1.34. пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України
передбачено право органів державної
податкової служби звернення до суду
щодо стягнення коштів платника
податків, який має податковий борг, з
рахунків у банках, що обслуговують
такого платника податків, на суму
податкового боргу або його частини.

Пунктами 95.3 та 95.4 статті 95
коментованого Кодексу визначено
заходи щодо погашення податкового
боргу платника податків, відповідно до
вимог яких стягнення коштів у рахунок
погашення такого боргу здійснюється за
рішенням суду з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків, та за рахунок
готівки, що належить такому платнику
податків.

Враховуючи те, що відповідачем не
сплачено грошове зобов'язання у
терміни визначені Податковим кодексом
України, то суд зазначає підставним
звернення податкового органу до суду
із позовом на стягнення 1 015,59 гривень у
спосіб визначений пунктами 95.3 та 95.4
статті 95 вказаного Кодексу.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що відповідач зобов'язаний
погасити вказану суму податкового
боргу. Наявність такого обов'язку у
відповідача є визначальною для
вирішення такого спору, крім того,
даний обов'язок забезпечується
Конституцією України, стаття 67 якої
передбачає, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Положеннями підпункту 10.1.2. пункту 10.1
статті 10 Податкового кодексу України
визначено, що єдиний податок
відноситься до місцевих податків і
зборів.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 71
Бюджетного кодексу України
надходження бюджету розвитку місцевих
бюджетів включають єдиний податок, що
зараховується до бюджетів місцевого
самоврядування.

Отже, стягнення заборгованості по
сплаті єдиного податку слід
здійснювати в користь місцевого
бюджету.

З огляду на вказане, позовні вимоги про
стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю "Заболотівський
асфальтобетонний завод" податкового
боргу в сумі 1 015,59 гривень є
обґрунтованими, а позов таким що
підлягає до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Заболотівський
асфальтобетонний завод"
(ідентифікаційний код 05414887, вул.
Молодіжна, 36, с. Тулуків, Снятинський
район Івано-Франківська область, 78340) з
його розрахункових рахунків, що є
наявними у банківських установах та за
рахунок готівки, що належить
товариству з обмеженою
відповідальністю "Заболотівський
асфальтобетонний завод" в дохід
місцевого бюджету заборгованість з
єдиного податку з юридичних осіб в сумі
1 015 (одна тисяча п'ятнадцять) гривень 59
(п'ятдесят дев'ять) копійок.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Складання постанови в повному обсязі
було відкладено на 5 днів. У зв'язку із
вказаним постанова в повному обсязі
виготовлена 30.07.2014 року.

Суддя
/підпис/
Чуприна О.В.