Справа № 2а-7129/11(6а/336/55/2014)
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

30 липня 2014 рокусправа № 2а-7129/11
(6а/336/55/2014)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів: Богданенка І.Ю.
Уханенка С.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя на
ухвалу Шевченківського районного суду
м. Запоріжжя від 26 травня 2014 року за
поданням Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Запорізькій
області в особі відділу примусового
виконання рішень про зміну способу і
порядку виконання судового рішення у
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Шевченківському районі м.
Запоріжжя про зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

12 травня 2014 року до суду першої
інстанції надійшло подання Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Запорізькій
області в особі відділу примусового
виконання рішень про зміну способу і
порядку виконання судового рішення.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 26 травня 2014 року
подання задоволено: змінено спосіб і
порядок виконання виконавчого
документу №2а-7129/11 від 26 вересня 2013 року
виданого Шевченківським районним
судом м. Запоріжжя з зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя на
стягнення з Управління Пенсійного
фонду України в Шевченківському районі
м. Запоріжжя на користь ОСОБА_1
підвищення до пенсії у розмірі 30
відсотків від мінімальної пенсії,
виходячи із розміру мінімальної пенсії
за віком, визначеного залежно від
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність
відповідно до ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з 13 листопада 2010 року до
змін в законодавстві або зміни
соціального статусу особи та
забезпечити її виплату з урахуванням
сум, сплачених за вказаний період, в
розмірі 1286,99 грн..

Не погодившись з ухвалою суду,
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
звернулося до суду з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин справи, просить скасувати
оскаржувану ухвалу та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
вказаного подання.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, а також правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що постановою
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 09 червня 2011 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено: зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
здійснити перерахунок та виплатити
ОСОБА_1 щомісячну державну соціальну
допомогу як «дитині війни», відповідно
до ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за період з 13 листопада 2011
року до змін в законодавстві або зміни
соціального статусу особи та
забезпечити її виплату з урахуванням
сум, сплачених за вказаний період.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 11 лютого 2013 року апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
задоволено частково, постанову
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 09 червня 2011 року
скасовано та прийнято нову постанову:
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Шевченківському районі
м. Запоріжжя здійснити перерахунок та
виплатити ОСОБА_1 відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», підвищення до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
та з урахуванням норм ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» за
період з 13 листопада 2010 року по 22 липня
2011 року включно та забезпечити її
виплату за мінусом сум, отриманих за
вказаний період.

На підставі постанови суду, яка набрала
законної сили, державним виконавцем 04
жовтня 2013 року винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження та
надано строк боржнику для самостійного
виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
листом від 13 січня 2014 року Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
повідомило в.о. начальника відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Запорізькій області про те, що ОСОБА_1
було проведено перерахунок та
нарахування надбавки як "дитині війни",
в результаті чого їй нарахована сума у
розмірі 1286,99 грн., яка буде сплачена у
випадку наявності фінансування із
Державного бюджету України. Розмір
нарахованої суми позивачу
підтверджений розпорядженням №173145 від
06 вересня 2013 року та протоколом від 17
вересня 2013 року Управління Пенсійного
фонду України в Шевченківському районі
м. Запоріжжя. На даний час управління не
має можливості виконати рішення суду в
частині зобов'язання сплатити
заборгованість ОСОБА_1.

Задовольняючи подання державного
виконавця, суд першої інстанції
виходив з того, що виконання постанови
суду є неможливим без зміни способу її
виконання, а саме шляхом стягнення
нарахованої суми.

В апеляційній скарзі відповідач
зазначає, що покладені судом
зобов'язання вчинити дії щодо позивача
виконані в порядку, встановленому
судовим рішенням, а виплата
донарахованої суми, яка перевищує
бюджетні призначення на поточний рік,
буде здійснена за наявності
відповідного фінансування з боку
Державного бюджету України.

Надаючи оцінку висновкам суду першої
інстанції та доводам апеляційної
скарги колегія суддів зазначає, що
відповідно до статті 14 КАС України
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз наведених норм права дає змогу
дійти висновку, що зобов'язання вчинити
певні дії, покладені на відповідача
судовим рішенням, є обраним судом
способом захисту порушеного права
позивача.

За таких обставин державний виконавець
просив змінити не спосіб виконання
постанови суду, а судове рішення по
суті шляхом вирішення додаткової
позовної вимоги про стягнення коштів,
яка не була предметом розгляду та
дослідження адміністративного суду
під час прийняття постанови в
адміністративній справі №2а-1729/11.

Відтак, суд першої інстанції,
задовольняючи подання про зміну
способу виконання рішення, не звернув
увагу та не врахував відмінності між
позовною вимогою як обраним судом
способом захисту порушених прав
позивача від способу виконання
судового рішення як одного з його
заходів, чим змінив постанову суду по
суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Також, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що частиною 1
статті 263 КАС України встановлено, що за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Питання про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення може бути
розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду неможливе
через відсутність коштів, виплата яких
буде здійснена за наявності
відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання судового рішення.

Також, колегія суддів наголошує, що
"захист порушеного права у судовому
рішенні" і "спосіб виконання судового
рішення" не є тотожними поняттями
(процесуальними інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення суду
свідчить про те, що суд першої
інстанції, змінюючи спосіб виконання
постанови суду, фактично змінив її
суть, що належить до повноважень суду
апеляційної або касаційної інстанції.

Більш того, вирішення питання про
стягнення коштів як заборгованості
невиплаченої пенсії, яка нарахована у
разі виконання рішення
адміністративного суду, відноситься до
юрисдикції цивільних судів.

З урахуванням того, що фактичні
обставини справи судом першої
інстанції встановлено повно та
правильно, але неправильно застосовано
норми процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення
питання, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне судове рішення
скасувати та ухвалити нове про відмову
у задоволенні подання про зміну
способу і порядку виконання рішення
суду.

Керуючись ст.199, ст.202, ст.205, ст.206 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя -
задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Запоріжжя від 26 травня 2014 року -
скасувати та прийняти нову.

У задоволенні подання Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Запорізькій
області в особі відділу примусового
виконання рішень про зміну способу і
порядку виконання судового рішення в
адміністративній справі №2а-1729/11 -
відмовити.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко