Справа № 810/4265/14
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2014 року 810/4265/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Скрипки
І.М., секретар судового засідання
Маджар О.М., за участю:

представника позивача - Зінкевича Д.В.,

представника відповідача - Чагіна С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Україна» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

в с т а н о в и в:

16 липня 2014 року до Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Київське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів із
позовом до Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Україна» (СТОВ
«Україна», товариство) про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 27575,76 грн. та пені у сумі 587,17
грн.

Зазначали, що для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів.
Оскільки у відповідача наявне одне
робоче місце для працевлаштування
інвалідів та подано звіт за формою 10-ПІ
за 2013 рік із розрахунком санкцій, тому
товариство повинно було самостійно
сплатити відповідні
адміністративно-господарські санкції
згідно поданого звіту, однак не
здійснило цього.

Посилаючись на порушення СТОВ
«Україна» вимог чинного законодавства,
у тому числі Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», просили стягнути із нього
адміністративно-господарські санкції
та пеню у відповідному розмірі.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні позову не визнав, просив
відмовити у його задоволенні,
стверджував, у тому числі і в письмових
запереченнях, що у СТОВ «Україна»
протягом 2013 року працювавала одна
особа, якій встановлено інвалідність.
Звертав увагу, що у поданому до
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів звіті
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік (форма 10-ПІ),
внаслідок помилки вказано відомості,
які не відповідали дійсності, а саме: у
другому рядку звіту «середньооблікова
кількість штатних працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність (осіб)»
замість цифри « 1» зазначено - « 0», а
також у шостому рядку вказано суму
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів.
Стверджував про безпідставність
нарахування і стягнення
адміністративно - господарських
санкцій та пені.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши інші докази, зокрема
письмові, що містяться в матеріалах
справи, суд констатує відсутність
підстав для задоволення позову з
огляду на таке.

Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю «Україна»
є юридичною особою та працедавцем, який
відповідно до статті 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» зобов'язаний
виділяти та створювати робочі місця
для працевлаштування інвалідів.

Як встановлено судом, у березні 2014 року
відповідачем до Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів подано звіт про зайнятість
та працевлаштування інвалідів за 2013
рік форми №10-ПІ (а.с.6), згідно якого
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу у 2013
році на підприємстві становила 33 особи;
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідачем
відповідно до статті 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», становить - 1
особа; фонд оплати праці штатних
працівників складає 910 тис. грн.;
середньорічна заробітна плата
штатного працівника - 27576 грн.; сума
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів - 27576
грн.

На підставі вказаного звіту Київським
обласним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
проведено розрахунок і накладено на
відповідача
адміністративно-господарські санкції
та пеню у загальному розмірі 28162,93 грн.
(27575,76 грн. - адміністративно -
господарських санкції; 587,17 грн. - пеня).

Також позивачем надано лист
Миронівського районного центру
зайнятості від 6 червня 2014
року про неподання відповідачем до
такого центру зайнятості звіту форми
№3-ПН про наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
(а.с.8).

У той же час, товариством «Україна»
подано до суду належним чином
засвідчені копії таких документів:

- штатного розпису підприємства
відповідача на 2013 рік (а.с.21);

- витягу із трудової книжки №218 ОСОБА_3
(а.с.22);

- наказу №25 від 27 березня 2006 року про
прийняття ОСОБА_3 на роботу
різноробочим з 1 червня 2006 року (а.с.23);

- довідки до акта огляду МСЕК №317784
серії КИО-1 про встановлення другої
групи інвалідності (а.с.24).

Оригінали названих документів
оглянуто у судовому засіданні,
встановлено відповідність їм
залучених до матеріалів справи копій.

При цьому, із вказаних документів
видно, що з 1 квітня 2006 року (у тому числі
і протягом 2013 року) у
Сільськогосподарському товаристві з
обмеженою відповідальністю «Україна»
працює ОСОБА_3, якому з 1 лютого 2009 року
встановлено другу групу інвалідності
довічно.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
склалися між сторонами, суд зазначає
таке.

Правові засади соціальної захищеності
інвалідів в Україні, що гарантують їм
рівні з усіма іншими громадянами
можливості для участі в економічній,
політичній і соціальній сферах життя
суспільства, створення необхідних
умов, які дають можливість інвалідам
вести повноцінний спосіб життя згідно
з індивідуальними здібностями і
інтересами, визначаються Законом
України №875-ХІІ «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
(Закон №875-ХІІ).

Відповідно до вимог статті 17 цього
Закону з метою реалізації творчих і
виробничих здібностей інвалідів та з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації їм забезпечується право
працювати на підприємствах, в
установах, організаціях, а також
займатися підприємницькою та іншою
трудовою діяльністю, яка не заборонена
законом. Право інвалідів на працю, їх
працевлаштування реалізується шляхом
створення спеціального робочого місця,
адаптацією основного і додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інваліда.

За нормами частини першої статті 4
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
держава створює правові, економічні,
політичні, соціально-побутові та
соціально-психологічні умови для
задоволення потреб інвалідів у
відновленні здоров'я, матеріального
забезпечення, посильній трудовій та
громадській діяльності.

За приписами частини першої статті 18
Закон №875-ХІІ забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Положеннями частини третьої цієї ж
статті встановлено обов'язок
підприємства, що використовує найману
працю, виділяти та створювати робочі
місця для працевлаштування інвалідів,
у тому числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

За правилами частини першої статті 19
Закону №875-ХІІ для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у
кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.
Виконанням нормативу робочих місць у
кількості, визначеній згідно з
частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним (частини друга
та п`ята статті 19 Закону №875-XII).

Статтею 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» встановлено обов'язок
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачувати відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені, яка
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Зважаючи на приписи статті 19 Закону
№875-XII та пункту 3 Інструкції щодо
заповнення форми № 10-ПІ (річна) «Звіт
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів», затвердженої наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 10 лютого 2007 року
№42, кількість робочих місць на
підприємстві відповідача для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу у 2013 році становить 1 особа
(33 х 4 % = 1,32).

Враховуючи, що доводи відповідача
стосовно працевлаштування у 2013 році
одного інваліда (середньооблікова
кількість - 1) та про допущення помилки у
звіті про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
форми № 10-ПІ у ході судового розгляду
підтвердились, а доказів відсутності
законодавчо визначених підстав для
включення цієї особи (ОСОБА_3) у рахунок
нормативу робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів не надано, суд дійшов
висновку, що Сільськогосподарським
товариством з обмеженою
відповідальністю «Україна» у 2013 році
виконано вимоги Закону №875-XII щодо
обов`язку створення робочих місць для
інвалідів та їх працевлаштування.

Крім цього, суд звертає увагу, що
обов'язок зі сплати підприємством -
роботодавцем
адміністративно - господарських
санкцій в силу вимог статті 20 Закону
№875-XII виникає виключно у разі
невиконання ним нормативу по створенню
робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів, тому,
зважаючи на з'ясування факту
працевлаштування товариством у 2013 році
особи, якій встановлено інвалідність (у
межах передбаченого для відповідача
нормативу), підстави для стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені у випадку, який розглядається, -
відсутні.

У силу положень статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Ураховуючи викладене, суд доходить до
висновку про необгрунтованість
позовних вимог та відсутність підстав
для їх задоволення.

Як встановлює стаття 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі відмови у задоволенні позовних
вимог позивача, звільненого від сплати
судових витрат, а також залишення
адміністративного позову без розгляду
судові витрати, понесені відповідачем,
компенсуються за рахунок Державного
бюджету України. Відповідач не надав
суду доказів понесення ним судових
витрат, тому підстави для присудження
на його користь судових витрат
відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Скрипка І.М.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 05 серпня 2014 р.