Справа № 815/2605/14
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/2605/14

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Завальнюк І. В.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Бойка А.В.,

- Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі адміністративну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 15 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до відділу державної
виконавчої служби Комінтернівського
районного управління юстиції Одеської
області про визнання дій
протиправними, визнання протиправною
та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
відділу державної виконавчої служби
Комінтернівського районного
управління юстиції Одеської області, в
якому просить визнати протиправними
дії відповідача щодо складання
постанови №ВП17768188 від 10 липня 2012 року
про стягнення виконавчого збору в
розмірі 170 910,84 грн., визнати
протиправною та скасувати вказану
постанову.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач вказував, що прийнята
відповідачем постанова про стягнення
виконавчого збору не відповідає нормам
Закону України «Про виконавче
провадження», Закону України «Про
іпотеку» та є протиправною, оскільки
виконавчим написом нотаріуса на нього
не покладалось обов'язку сплатити
заборгованість та він як іпотекодавець
не міг і не повинен був виконувати в
добровільному порядку виконавчий
напис нотаріуса та добровільно
здійснити реалізацію майна, на яке
звернуте стягнення.

Відповідач позов не визнав, вказуючи що
оскаржувана постанова винесена у
відповідності з нормами Закону України
«Про виконавче провадження» при
наявності законних та фактичних
підстав.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 15 травня 2014
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться
питання про скасування судового
рішення в зв'язку з тим, що воно
постановлено з порушенням норм
матеріального права.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС
України встановлено, що суд
апеляційної інстанції, може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд за їх участю, а
також у разі неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 05
березня 2008 року між ВАТ
«Кредитпромбанк» (Іпотекодержатель) та
позивачем (Іпотекодавець) укладений
договір іпотеки Р№517, відповідно до
якого позивач виступив майновим
поручителем ТОВ «Південна будівельна
компанія» за кредитним договором
Товариства № 07/04/08-КЛТ від 05 березня 2008
року.

Предметом іпотеки, є земельна ділянка
площею 0,250 га, розташована в АДРЕСА_1,
яка належить ОСОБА_2 на праві приватної
власності

За умовами п.1.2 Іпотечного договору, у
забезпечення зобов'язань Боржника
перед Іпотекодержателем за Кредитним
договором Іпотекодавець надає
Іпотекодержателю в іпотеку майно.

У разі порушення Боржником обов'язків,
передбачених Кредитним договором, або
порушення Іпотекодавцем обов'язків,
передбачених цим договором
Іпотекодержатель вправі звернути
стягнення на майно з метою задоволення
вимог, що підлягають задоволенню у
відповідності до положень розділу 4
цього договору, на умовах, передбачених
цим договором (п.1.3).

Згідно з п.2.1 Іпотечного договору цей
договір діє до повного виконання
Боржником зобов'язань перед
Іпотекодержателем за Кредитним
договором.

Пунктом 3.2.1 договору передбачено, що
Іпотекодержатель має право звернути
стягнення на майно з метою погашення
заборгованості Боржника за Кредитним
договором у разі набуття такого права
згідно розділу 4 цього договору.

Відповідно до п.3.3 Іпотечного договору
Іпотекодержатель зобов'язаний
повернути Іпотекодавцю грошові кошти в
розмірі, що перевищує суму отриману від
реалізації майна, над сумою вимог
Іпотекодержателя, що підлягають
задоволенню у відповідності до п.4.1
цього договору.

Згідно п.4.5 Іпотечного договору
реалізація майна здійснюється
Іпотекодержателем самостійно шляхом
укладення від свого імені договорів
купівлі-продажу майна з третіми
особами, а в разі звернення стягнення
на підставі рішення суду, або
виконавчого напису нотаріуса - в
порядку, визначеному Законом України
«Про іпотеку».

Матеріалами справи також встановлено,
що у періоді з 05 березня 2008 року по 03
липня 2009 року ТОВ «Південна будівельна
компанія» не виконувались взяті на
себе зобов'язання за кредитним
договором.

24 лютого 2010 року від Іпотекодержателя
ВАТ «Кредитпромбанк» на примусове
виконання до відділу державної
виконавчої служби Комінтернівського
районного управління юстиції Одеської
області надійшла заява про примусове
виконання виконавчого напису №8323 від 09
липня 2009 року, виданого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
звернення стягнення на земельну
ділянку ОСОБА_2, яка була передана їм у
забезпечення виконання зобов'язань ТОВ
«Південна будівельна компанія» за
вищевказаним кредитним договором.

Згідно вказаного виконавчого напису
запропоновано за рахунок коштів,
отриманих від реалізації вказаної
земельної ділянки задовольнити вимоги
ВАТ «Кредитпромбанк» в розмірі 1 709 108
грн. (заборгованість за кредитом - 1 500 000
грн.; проценти - 79 150,68 грн.; пеня - 119 957,68
грн.; витрати на здійснення виконавчого
напису - 10 000 грн.)

Постановою державного виконавця від 01
березня 2010 року відкрито виконавче
провадження ВП №17768188. Боржником
визначений позивач, якому
запропоновано добровільно виконати
вимоги виконавчого документу у строк
до 08 березня 2010 року.

В межах виконавчого провадження
державним виконавцем проведені
відповідні дії (розшук майна боржника,
опис й арешт майна, призначення
суб'єкта оціночної діяльності), у
зв'язку із призначенням експертизи,
судовим оскарженням виконавчого
напису виконавче провадження
зупинялось та 10 липня 2012 року
поновлено.

10 липня 2012 року, державним виконавцем
винесена постанова про стягнення з
боржника виконавчого збору в розмірі 170
910,84 грн., у зв'язку із невиконанням
виконавчого документу в строк до 08
березня 2010 року.

Вирішуючи справу суд першої інстанції
виходив з того, що спірну постанову
прийнято відповідно до вимог Закону
України «Про виконавче провадження»,
та за даними обставинами справи
законодавством не передбачено
винятків щодо звільнення від сплати
виконавчого збору в умовах виконавчого
провадження з урахуванням положень
Закону України «Про іпотеку».

Колегія суддів вважає ці висновки суду
першої інстанції неправильними та
такими, що не відповідають нормам
Кодексу адміністративного судочинства
України, Закону України «Про виконавче
провадження», Закону України «Про
іпотеку».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
вказується, що спірна постанова є
незаконною та необґрунтованою,
оскільки виконавчим написом нотаріуса
№8323 від 09 липня 2009 року будь-якого
обов'язку на нього (ОСОБА_2.) сплатити
заборгованість вказаним документом не
покладалось, в той час як предметом
вчинення виконавчого напису є
звернення стягнення на земельну
ділянку, яка належить позивачу. Таким
чином, апелянт вважав, що у нього не
було можливості виконати виконавчий
напис у 7-денний строк з моменту
отримання постанови про відкриття
виконавчого провадження, а тому він не
повинен сплачувати виконавчий збір.

Колегія суддів погоджується з
доводами апелянта, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» (далі - Закон
№606-XIV), виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 6 Закону №606-XIV
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону №606-XIV
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом,
серед яких відповідно до п.4 вказаної
норми є виконавчі написи нотаріусів.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом вчинення вищевказаного
виконавчого напису нотаріуса є
звернення стягнення земельну ділянку,
яка належить на праві власності
позивачу.

Порядок звернення стягнення на майно
передбачений главою 4 Закону №606-XIV.

Частинами 1, 6 ст. 52 Закону №606-XIV
передбачено, що звернення стягнення на
майно боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.
Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Відповідно до ч.8 ст. 54 Закону №606-XIV
примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України «Про іпотеку».

Частиною 1 ст. 41 Закону України «Про
іпотеку» від 05 червня 2003 року №898-IV
передбачено, що реалізація предмета
іпотеки, на який звертається стягнення
за рішенням суду або за виконавчим
написом нотаріуса, проводиться, якщо
інше не передбачено рішенням суду,
шляхом продажу на прилюдних торгах у
межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої Законом
України «Про виконавче провадження», з
дотриманням вимог цього Закону.

Частиною 1 ст. 62 Закону «Про виконавче
провадження» передбачено, що
реалізація арештованого майна, крім
майна, вилученого з обігу згідно із
законом, та майна, зазначеного в ч.8 ст. 57
цього Закону, здійснюється шляхом його
продажу на прилюдних торгах, аукціонах
або на комісійних умовах.

З вищевказаних норм права вбачається,
що реалізація майна, на яке звернуто
стягнення, як на предмет іпотеки
здійснюється виключно державним
виконавцем не інакше ніж на прилюдних
торгах ініційованих державним
виконавцем в межах виконавчого
провадження, та не може здійснюватися
іпотекодавцем самостійно, що виключає
можливість добровільного виконання
ним виконавчого напису у 7-денний
термін з моменту отримання постанови
про відкриття виконавчого провадження
.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче
провадження», на яку посилався
державний виконавець, як на правову
підставу для винесення спірної
постанови ДВ-7/423 від 10липня 2012 року,
передбачено, що у разі невиконання
боржником рішення майнового характеру
у строк, встановлений ч.2 ст. 25 цього
Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом.

Отже, з наведеної норми права
вбачається, що стягнення виконавчого
збору є заходом відповідальності за
невиконання боржником рішення
майнового характеру у визначений строк
у добровільному порядку, тоді як у
даному випадку виконання виконавчого
напису про звернення стягнення на
земельну ділянку виключає проведення
реалізації предмета іпотеки
самостійно позивачем у 7-денний термін
з моменту отримання постанови про
відкриття виконавчого провадження

Згідно листа від 01 липня 2013 року
№2112/07-008654-03, який міститься в
матеріалах справи, ВАТ
«Кредитпромбанк» повідомив виконавчу
службу, що сума боргу за виконавчим
написом №8323 від 09 липня 2009 року в
розмірі 1 709 108,3 грн. сплачена в повному
обсязі: борг в сумі 4 800 00,68 грн. погашено
ТОВ «Південна будівельна компанія»;
борг в сумі 1 229 107,68 грн. погашено ОСОБА_2

У зв'язку з цим, судом першої інстанції
зроблено висновок, що оскільки вимоги
виконавчого документа ОСОБА_2
добровільно виконані, але із суттєвим
порушенням відведених для цього
строків, застосування до нього
постановою державного виконавця
стягнення виконавчого збору - є
правомірним.

Колегія суддів вважає цей висновок
суду є таким, що не відповідає
обставинам справи.

Судовою колегією апеляційної
інстанції встановлено, що виконавчий
напис нотаріуса та постанова про
відкриття виконавчого провадження за
вказаним виконавчим написом не містили
будь-якого обов'язку позивача як,
іпотекодавця, сплатити заборгованість
за вказаними документами; обов'язок
щодо сплати такої заборгованості
виник у ТОВ «Південна будівельна
компанія» - боржника ВАТ
«Кредитпромбанк» за кредитним
договором.

У зв'язку з викладеним, враховуючи
вищенаведені норми права, колегія
суддів вважає, що у разі невиконання
боржником зобов'язань за кредитними
договором, звернення стягнення на
майно іпотекодавця може провадитись
відповідно до вимог Закону України
«Про іпотеку» виключно державним
виконавцем в межах процедури
виконавчого провадження шляхом
продажу на прилюдних торгах, що
виключає виконання виконавчого напису
про звернення стягнення на земельну
ділянку у добровільному порядку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
дії відділу державної виконавчої
служби Комінтерновського районного
управління юстиції Одеської області
щодо застосування до позивача
постановою ВП №17768188 від 10 липня 2012 року
стягнення у вигляді виконавчого збору
у розмірі 170 910,84 грн. є неправомірними, а
вказана постанова є протиправною та
підлягає скасуванню, що помилково не
було встановлено судом першої
інстанції.

За таких обставин, судова колегія
доходить висновку про обґрунтованість
позовних вимог позивача і, відповідно,
необхідність їх задоволення.

Враховуючи те, що судом першої
інстанції порушені норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а
також, що висновки суду не відповідають
обставинам справи, судова колегія,
керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 202 КАС України,
вважає необхідним, скасовуючи
постанову суду першої інстанції,
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.3 ч.1 ст. 198; ст. 202;
ч.2 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити повністю.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 15 травня 2014
року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_2 -
задовольнити повністю.

Визнати дії відділу державної
виконавчої служби Комінтерновського
районного управління юстиції Одеської
області щодо застосування постановою
ВП№17768188 від 10 липня 2012 року стягнення з
ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 170
910,84 грн. - протиправними.

Визнати протиправною та скасувати
постанову відділу державної
виконавчої служби Комінтерновського
районного управління юстиції Одеської
області ВП №17768188 від 10 липня 2012 року
про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого
збору у розмірі 170 910, 84 грн.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які брали
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Т.М. Танасогло

Суддя:
А.В. Бойко

Суддя:
О.В. Яковлєв