Справа № 826/4816/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2014-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1ПОСТАНОВА
01 серпня 2014 року 08:25 №
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі головуючого судді Саніна Б. В.
при секретарі судового засідання
Борисовій Т. М. розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомДочірнього підприємства
Публічного акціонерного товариства
«Київхліб» «Хлібокомбінат
№10»доДержавна податкова інспекція у
Оболонському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києвітретя
особаТовариство з обмеженою
відповідальністю «Вікторія Трейд
Плюс»провизнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду м.
Києва надійшов адміністративний позов
Дочірнього підприємства Публічного
акціонерного товариства «Київхліб»
«Хлібокомбінат №10» (надалі -Позивач/ДП
ПАТ «Київхліб» «Хлібокомбінат №10») до
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві (надалі - Відповідач/ДПІ в
Оболонському районі), в якому просить
суд:
1. Визнати протиправним та
повідомлення-рішення ДПІ в
р., яким Позивачу донараховано
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 1 934 526,00 грн., в
тому числі за основним платежем - 1 289
684,00 грн. і за штрафною (фінансовою)
санкцією - 644 842,00 грн.;
2. Судові витрати покласти на
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 14.04.2014 р. провадження
по справі було відкрито та призначено
справу до судового розгляду.
В судовому зсіданні було залучено в
якості третьої особи без самостійних
вимог на стороні Позивача - Товариство
з обмеженою від повільністю «Вікторія
Трейд Плюс» (надалі - ТОВ «ВТП»).
В судове засідання з'явився
представник Позивача, який позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
просить позовні вимоги задовольнити із
підстав викладених в
адміністративному позові, зокрема
зазначає про порушення Відповідачем
положень Податкового кодексу України
(надалі - ПК України) під час винесення
податкового повідомлення-рішення.
В судове засідання з'явився
представник Відповідача, подав
заперечення щодо позовних вимог,
зазначає про дотримання положень
чинного законодавства під час
винесення спірних податкових
повідомлень-рішень, зокрема зазначає
про відсутність первинних документів,
що посвідчують реальність
господарських операцій із ТОВ «ВТП», що
є порушенням положень ПК України,
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» (надалі - Закон №996), Порядку
заповнення податкової накладної,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України №1379 від 01.11.2011 р. (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) (надалі -
Порядок №1379), Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.1995 р. (надалі - Положення №88),
Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 16.05.1996р. № 99
(надалі - Інструкція №99) та Правила
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджені
наказом Міністерства транспорту
України №363 від 14.10.1997 р. (надалі -
Правила №363). Як наслідок, Відповідач
вказав, на відсутність господарської
мети під час укладення договорів із ТОВ
В судове засідання з'явився
представник ТОВ «ВТП», який позовні
вимоги підтримує, просить їх
задовольнити, зокрема зазначає про
реальність господарських операцій між
Позивачем та ТОВ «ВТП».
В судовому засіданні було допитано в
якості свідка директора ТОВ «ВТП»
ОСОБА_3, яка повідомила про обставини
укладання та виконання договору між
Позивачем та ТОВ «ВТП», а також
повідомила суд про обставини ведення
господарської діяльності ТОВ «ВТП».
Зважаючи на положення ч.4 ст.122 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України), суд дійшов
висновку про можливість перейти до
розгляду справи у порядку письмового
провадження за наявними в матеріалах
справи доказами.
Розглянувши наявні в матеріалах
докази, заслухавши пояснення Позивача
та Відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку про наступне.
ДП ПАТ «Київхліб» «Хлібокомбінат №10»
зареєстроване Оболонською районною у
м. Києві державною адміністрацією
19.08.1996 р. р. та взято на податковий облік
08.10.1996 р. Основними видами діяльності
Позивача є:виробництво сухарів і
сухого печива, виробництво борошняних
кондитерських виробів, тортів і
тістечок тривалого зберігання;
виробництво макаронних виробів та
подібних борошняних виробів; оптова
торгівля зерном, необробленим тютюном,
насіння і кормами для тварин;оптова
торгівля молочними продуктами, яйцями,
харчовими оліями та жирами; оптова
торгівля цукром, шоколадом і
кондитерськими виробами; виробництво
хліба та хлібобулочних виробів,
виробництво борошняних кондитерських
виробів , тортів і тістечок нетривалого
В період з 23.01.2014 р. по 28.01.2014 р.,
Відповідачем було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку Позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
взаємовідносинах з ТОВ «ВТП», код за
За результатами проведеної перевірки,
Відповідачем було складено Акт
№64/26-51-22-03-07/05583816 від 28.01.2014 р. «Про
результати позапланової виїзної
перевірки Дочірнього підприємства ПАТ
«Київхліб» «Хлібокомбінат №10», код
податкового законодавства при
взаємовідносинах з ТОВ «ВТП», код
31.12.2013 р.» (надалі - Акт №64/26) (додаток №1,
а/с.1-24), в якому зазначено про виявлені
ь п.198.1, п.198.3 та п.198.6 ст.198 ПК
України в результаті чого занижено
податок на додану вартість всього у
сумі 1 289 684,00 грн. в тому числі: за
березень 2013 р. у сумі 184 004,00 грн., за
квітень 2013 р. у сумі 194 800,00 грн., за
травень 2013 р. у сумі 182 823,00 грн., за
червень 2013 р. у сумі 206 442,00 грн., за
липень 2013 р. у сумі 161 351,00 грн., за
серпень 2013 р. у сумі 180 613,00 грн., за
вересень 2013 р. у сумі 179 374,00 грн., за
жовтень 2013 р. у сумі 277,00 грн.;
ь п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України, ст.9 Закону №996 в результаті
чого у підприємства відсутні підстави
на включення до складу витрат, що
враховуються при визначені об'єкта
оподаткування в податковій декларації
з податку на прибуток підприємства за
2013 р. - сум коштів перерахованих ТОВ
Листом ДПІ Оболонського району
№4390/10/26-54-22-03-10 від 12.02.2014 р. Позивачу
було відмовлено в розгляді його
заперечень на Акт №64/26, та зазначено
про обґрунтованість висновків акту.
17.02.2014 р., на підстав Акту №64/26,
Відповідачем було винесено податкове
(додаток №1 а/с.41), яким було збільшено
суму грошового зобов'язання Позивачу з
податку на додану вартість на суму 1 934
526,00 грн. (із яких 1 289 684,00 грн. - за
основним платежем, 644 842,00 грн. - штрафні
Вважаючи, що Відповідачем було
порушено права та охоронювані законом
інтереси Позивача під час винесення
податкових повідомлень-рішень,
останній оскаржив їх в судовому
Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
усіх форм дискримінації; пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія); з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.
Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК
України, податковий кредит це сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно р.V цього
В п.198.1 ст.198 ПК України передбачено, що
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.
Крім того, відповідно до п.198.2 ст.198 ПК
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
В п.198.3 ст.198 ПК України передбачено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст.39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
В п.198.6 ст.198 ПК України вказано, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи
не підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
п.201.11 ст.201 цього Кодексу
Аналіз наведених норм дає підстави
зробити висновок, що у ПК України
передбачено єдину підставу для
формування податкового кредиту, а саме
наявність у платника податку - покупця
належним чином оформленої податкової
накладної або митної декларації.
При цьому, згідно абз.1 п.138.2 ст.138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених р.II цього
В пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України
визначено, що не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.
Згідно з п.1 та п.5 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Міністерства фінансові
України №1379 від 01.11.2011 р. (чинного
станом на дату проведення операцій між
Позивачем та ТОВ «ВТП») податкову
накладну заповнює особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі та якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.
Сплачена (нарахована) сума податку на
додану вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
Пунктами 6.2 та 6.3 вищевказаного Порядку
визначено, що податкова накладна є
підставою для віднесення до
податкового кредиту витрат зі сплати
податку на додану вартість у покупця,
зареєстрованого як платник податку. Не
дає права покупцю на віднесення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту: відсутність факту
реєстрації платником податку -
продавцем товарів/послуг податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних; порушення порядку
заповнення податкової накладної;
податкова накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм
в сукупності, ПК України визначено
окремі випадки, за яких неможливе
формування податкового кредиту,
зокрема це відсутність зв'язку з
господарською діяльністю, фіктивність
операцій (відсутність поставок),
відсутність податкової
правосуб'єктності, відсутність на
момент перевірки податкових накладних
або видача їх особою, яка не є платником
податку на додану вартість.

У відповідності до правової позиції
Вищого адміністративного суду України,
що викладена у його листі №742/11/13-11 від
02.06.2011р., податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
фактично здійснений і підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків. За
відсутності факту придбання товарів чи
послуг або в разі якщо придбані товари
чи послуги не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку
відповідні суми не можуть включатися
до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, із зазначеного вище також
випливає те, що при дослідженні факту
здійснення господарської операції,
оцінці підлягають як відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку, так і первинні
документи на підставі яких сформований
потоковий облік платника податку.

Правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні регулюються
Законом №996. Цей Закон поширюється на
всіх юридичних осіб, створених
відповідно до законодавства України,
незалежно від їх
організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством (ч.1 ст.2 Закону №996).

Бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку (ч.2 ст.3 Закону №996).

Відповідно до ст.1 Закону №996 первинний
документ це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону №996 підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

При цьому, п.1.1 р.1 Положення №88
передбачено, що дане Положення
встановлює порядок створення,
прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності, установ та
організацій, основна діяльність яких
фінансується за рахунок коштів
бюджету.

Пунктом 2.1 р.2 Положення №88 встановлено
порядок створення, прийняття і
відображення у бухгалтерському обліку,
а також зберігання первинних
документів, облікових регістрів,
бухгалтерської звітності
підприємствами, їх об'єднаннями та
госпрозрахунковими організаціями
(крім банків) незалежно від форм
власності (підприємства), установ та
організацій, основна діяльність яких
фінансується за рахунок коштів бюджету
(установи), первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо (п.2.2 р.2 Положення
№88).

Як наслідок, суд дійшов висновку, що
будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

З огляду на вищевказане податковий
кредит формується за наслідками
реальної господарської операції, що
підтверджується належними податковими
накладними та первинними документами,
в рамках господарської діяльності
платника податків.

При цьому, суд приймає до уваги, що
відповідно до позиції Вищого
адміністративного суду України, яка
викладена в листі №742/11/13-11 від 02.06.2011 р.
з метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати, зокрема, такі обставини:

1. Рух активів у процесі здійснення
господарської операції.

2. Установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції.

3. Установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

01.03.2013 р. між Позивачем та ТОВ «ВТП»
укладено Договір перевезення №46-13
(додаток №1, а/с.58-73), відповідно до
якого, ТОВ «ВТП» (Виконавець) надає ДП
ПАТ «Київхліб» «Хлібокомбінат №10»
(Замовнику) транспортно-експедиційні
послуги з перевезення хіблобулочних
виробів з підприємства ДП ПАТ
«Київхліб» «Хлібокомбінат №10»
(Замовника) в торговельну мережу м.
Києва, Київської області та регіонів
України, відповідно до узгоджених
сторонами графіків подачі транспорту
та обсягів перевезень на умовах даного
договору. Крім того, до Договору №46-13
укладались додатки, в яких визначались
тарифи на перевезення.

В якості доказів надання послуг за
Договором №46-13 Позивачем надано до
суду Акти прийому
транспортно-експедиційних послуг
(надалі - Акти приймання послуг)
(додаток №1 а/с.150-250, додаток №2 а/с.1-250,
додаток №3 а/с.1-250, додаток №4 а/с.1-250,
додаток №5 а/с.1-31).

Крім того, відповідно до п.201.1 ст.201 ПК
України, платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
податкову накладну. Згідно з п.201.7 ст.201
ПК України податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс). Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Позивачем надано до суду Податкові
накладні, які були надані Позивачу від
контрагентів (додаток №5 а/с.31-250,
додаток №6 а/с.1-250, додаток №7 а/с.1-250,
додаток №8 а/с.1-52).

В якості доказів проведення оплати за
отримані послуги Позивачем надані
платіжні доручення (додаток №1 а/с.77-149).

Крім того, на підтвердження реальності
укладення господарських операцій
Позивачем надано до суду оригінали
товарно-транспортних накладних (надалі
-ТТН).

Водночас, в ст.11 Закону України «Про
захист населення від інфекційних
хвороб» (надалі - Закон №1645)
передбачено, що організація та
проведення профілактичних і
протиепідемічних заходів, зокрема щодо
санітарної охорони території України,
обмежувальних заходів стосовно хворих
на інфекційні хвороби та
бактеріоносіїв, виробничого контролю,
у тому числі лабораторних досліджень і
випробувань при виробництві,
зберіганні, транспортуванні та
реалізації харчових продуктів і
продовольчої сировини та іншої
продукції, при виконанні робіт і
наданні послуг, а також організація та
проведення медичних оглядів і
обстежень, профілактичних щеплень,
гігієнічного виховання та навчання
громадян, інших заходів, передбачених
санітарно-гігієнічними та
санітарно-протиепідемічними правилами
і нормами, у межах встановлених законом
повноважень покладаються на органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, органи державної
санітарно-епідеміологічної служби,
заклади охорони здоров'я, підприємства,
установи та організації незалежно від
форм власності, а також на громадян.

В ст.21 Закону №1645 визначено, що
обов'язкові попередні (до прийняття на
роботу) та періодичні профілактичні
медичні огляди працівників окремих
професій, виробництв та організацій,
діяльність яких пов'язана з
обслуговуванням населення і може
призвести до поширення інфекційних
хвороб, проводяться за рахунок
роботодавців у порядку, встановленому
законодавством.

Як вбачається із умов Договору №46-13,
водії транспортних засобів зобов'язані
мати в наявності санітарі книжки, які є
свідченням проходження водіями
регулярних медичних обстежень, як того
вимагає чинне законодавство України.
При цьому, п.5.11 Договору №46-13
зазначається про штрафні санкції за
відсутність санітарного паспорту на
автомобіль, та особистої медичної
книжки водіїв.

В судовому засіданні свідок вказав, що
медичні книжки у водіїв наявні та
санітарні паспорти та медичні книжки
на автомобілі також наявні. За показами
свідка, копії таких книжок та паспортів
надавались Позивачу.

Однак, представниками Позивача не було
надано до суду ні копій медичних книжок
водіїв ні копій санітарних паспортів
на автомобілі.

Крім того, в ст.21 Закону №1645 визначено,
що дані про результати обов'язкових
профілактичних медичних оглядів
працівників, зазначених у частині
першій цієї статті, заносяться до їх
особистих медичних книжок та інших
медичних документів і підлягають
обліку у відповідних органах державної
санітарно-епідеміологічної служби.

Проте, свідок ОСОБА_3 не володіла
інформацією де саме проходили медичний
огляд водії та де отримували санітарні
паспорти на автомобілі. Аналогічно
свідок не вказала чи наявні копії таких
санітарних паспортів та медичних
книжок у особових справах водіїв ТОВ
«ВТП».

Водночас, суд критично ставиться до
наданих Позивачем Актів приймання
послуг та ТТН за Договором №46-13, з
огляду на наступне.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3
вказала, що автомобілі зазначені в ТТН
та Актах приймання послуг були
орендовані ТОВ «ВТП» у юридичних осіб
та фізичної особи-підприємця, і всі
автомобілі були вантажні (марка ГАЗ,
різні модифікації). При цьому, свідок
ОСОБА_3 зазначила, що ні легкових
автомобілів ні інших транспортних
засобів ТОВ «ВТП» не винаймало.

Проте, на судовий запит було Центром
безпеки дорожнього руху та
автоматизованих систем надано
відповідь №45/3019 від 10.07.2014 р. (т.№2
а/с.27-37), із якого вбачається, що вказані
в наданих Позивачем ТТН та Актах
приймання послуг транспортні засоби,
зареєстровані за фізичними особами, а
не за юридичними особами, на які
вказала свідок ОСОБА_3 При цьому, щодо
даної обставини ні свідок ОСОБА_3, ні
представник Позивача пояснень надати
не змоги.

Більше того, із відповіді Центру
безпеки дорожнього руху та
автоматизованих систем №45/3019 від 10.07.2014
р. (т.№2 а/с.27-37) вбачається, що частина
автомобілів, що вказані Позивачем в ТТН
та Актах приймання послуг, є іншої
марки аніж ГАЗ, частина не є вантажним
транспортним засобом, зокрема:

ь не є вантажними автомобілями
марки ГАЗ, зокрема такі автомобілі:
вантажні автомобілі марки МАН (АА7594МВ,
АА6671АК, АА8393МС, АА1286НС, АА9057ВК, 222-95КМ,
517-77ММ, ВІ2018АЕ), марки Фотон (АІ2529АС),
марки ЗІЛ (162-17КМ, 06000МН), марки Renault
(СВ3739АХ).

ь легковими автомобілями є такі
автомобілі - марки Volkswagen AGENT (АА4721КР),
марки КІА (АА4008МС), марки ВАЗ 2102 (АА9166ІС),
марки AUDI 80 (АІ7681АЕ), марки Opel Vectra
(АВ4825АМ),

ь транспортні засоби із
державними номерами АІ8199АА (марки -
Harley-Davidson) АІ3056АА (марки - Аlfa Moto) - є
мотоциклами.

Більше того, в судовому засіданні
представником Позивача підтверджено,
що ні мотоцикли ні легкові автомобілі
не транспортували хлібобулочні вироби.

Додатково в листі Центру безпеки
дорожнього руху та автоматизованих
систем №45/3019 від 10.07.2014 р. (т.№2 а/с.27-37)
зазначено, що жодної інформації про
транспортні засоби із держаними
номерами АИ3056АА, АИ8199АА. АИ3903ВК, АИ7681АЕ,
АИ2529АС та АИ9057ВК відсутня.

Суд звертає увагу, що в судовому
засіданні ні Позивач ні свідок ОСОБА_3
не надали жодних пояснень щодо
фіксації в Актах приймання послуг та
ТТН державних реєстраційних номерів
інших вантажних транспортних засобів,
легкових транспортних засобів та
мотоциклів.

Крім того, в судовому засіданні свідком
ОСОБА_3 було повідомлено суд, про
наявність у ТОВ «ВТП» укладених
договорів із юридичними особами (ТОВ
«Україна ВестІмпорт», АТП 2108-Бровари)
та фізичною особою-підприємцем
Коваленко, а вказано про замовлення у
даних осіб додаткових транспортних
засобів, для перевезення хлібобулочних
виробів ДП ПАТ «Київхліб»
«Хлібокомбінат №10». Додатково, свідок
зазначила, що підписуючи Акти
приймання послуг вона завжди
перевіряла достовірність зазначеної в
них інформації, зокрема марки
автомобілів, кількість перевезеного
вантажу та інші дані.

Однак, суд критично ставиться до таких
посилань свідка ОСОБА_3 оскільки під
час судового засідання свідок
абсолютно не орієнтувався на підставі
яких саме документів вона звіряла дані,
що зафіксовані в Актах приймання
послуг. При цьому, свідок вказала, що
Акти приймання послуг їй передавались
представники ДП ПАТ «Київхліб»
«Хлібокомбінат №10» готові, із
фіксацією всіх показників.

Більше того, свідок плутався в показах
щодо обставин господарської
діяльності із ДП ПАТ «Київхліб»
«Хлібокомбінат №10», не орієнтується в
введенні господарської діяльності ТОВ
«ВТП», не володіє інформацією
(прізвище, ім'я та по батькові) осіб, які
проводили замовлення транспортних
засобів у ТОВ «Україна ВестІмпорт», АТП
2108-Бровари та фізичної
особи-підприємця Коваленко. Свідок не
орієнтується щодо умов укладених
договорів між ТОВ «ВТП» та ДП ПАТ
«Київхліб» «Хлібокомбінат №10», ТОВ
«Україна ВестІмпорт», АТП 2108-Бровари,
ФОП Коваленко.

Свідок також плутається в фактичному
місці здійснення господарської
діяльності, зокрема в судовому
засіданні вказала що така діяльність
проводиться ТОВ «ВТП» за адресою м.
Київ, вул. Звіренецька, 63. Водночас,
відповідно до протоколу допиту свідка
(т.1 а/с.166), ОСОБА_3 вказала фактичним
місцем розташування ТОВ «ВТП» - м. Київ,
Велика Кільцева, 4 (територія заводу
«Електрон»).

Суд також звертає увагу, що в наданих
Позивачем ТТН час формування таких ТТН
зазначається пізніше, аніж
транспортний засіб був завантажений та
вибув із підприємства. Жодних пояснень
щодо причин вказаних розбіжностей в
частині виїзду транспортного засобу на
об'єкт та часом фактичного
виготовлення ТТН Позивачем не надано.

В листі Вищого адміністративного суду
України №742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством. З
урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Таким чином, наявність формально
складених, але недостовірних первинних
документів, відповідність яких
фактичним обставинам спростована
належними доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції.

Суд звертає увагу на приписи
Інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України
№1936/11/13-11 від 01.11.2011 р., зі змісту якого
вбачається, що задля вжиття належних
заходів із метою встановлення обставин
реальності здійснення спірної
господарської операції суди повинні
витребувати у платника податків ті
докази, які не надані учасниками
справи, але які, на думку суду, можуть
підтвердити або спростувати доводи
податкового органу щодо наявності
порушень з боку платника податків.
Відповідні дії можуть бути вчинені
судом на підставі п.1 ч.2 ст.110, ст.114 КАС
України.

Судом неодноразово витребовувались
від Позивача документи, що посвідчують
комерційну мету укладення договору із
ТОВ «ВТП» та посвідчують рух активів.

Проте, Позивачем не надано до суду
жодних доказів існування укладених
договорів із контрагентами щодо
постачання хлібобулочних виробів,
надходження від таких контрагентів
заявок, проведення контрагентами
оплати вартості отриманої продукції,
яким ТОВ «ВТП» доставлялась
хлібобулочна продукція (зокрема, ФОП
ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ТОВ
«Бімаркет», ТОВ «ЕКО», ТОВ «Елтікс», ТОВ
«Ашан Україна Гіпермаркет»,ФОП ОСОБА_9,
ТОВ «Метро Кеш енд Кері», ФОП
ОСОБА_11,ФОП ОСОБА_12, ПП «Ніка-1», ФОП
ОСОБА_16, ФОП ОСОБА_13, ФОП ОСОБА_14, ФОП
ОСОБА_15 та інші).

Як наслідок, в судовому засіданні
відсутні належні та допустимі докази,
що посвідчують установлення зв'язку
між фактом придбання послуг у ТОВ «ВТП»
і господарською діяльністю платника
податку.

Аналогічно не надано доказів наявності
саме на балансі ДП ПАТ «Київхліб»
«Хлібокомбінат №10» виробничого
обладнання та кваліфікованого
персоналу, які мали можливість
виготовити хлібобулочні вироби. Не
надано переліку асортименту товару, що
затверджений для виробництва на ДП ПАТ
«Київхліб» «Хлібокомбінат №10».

Більше того, Позивачем не надано жодних
витягів із Журналів охорони, в яких би
було відображено факт заїзду
транспортних засобів на територію ДП
ПАТ «Київхліб» «Хлібокомбінат №10».

Таким чином, в процесі розгляду справи
судом не встановлено обставини
існування доказів, якими
підтверджується зв'язок здійснених
Позивачем витрат з господарською
діяльністю Позивача, що є законодавчо
встановленою передумовою віднесення
сум до податкового кредиту позивача.

В зв'язку із ненадходженням
витребуваних додаткових доказів спір
розв'язано на підставі наявних у справі
доказів.

Окрему увагу слід звернути на припис
Інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України
№1936/11/13-11 від 01.11.2011 р., в якому
зафіксовано, що судам апеляційної
інстанції при вирішенні питання про
прийняття доказів, які не
досліджувалися судом першої інстанції,
варто враховувати приписи ч.2 ст.195 КАС
України. Згідно з наведеною нормою, суд
апеляційної інстанції може дослідити
докази, які не досліджувалися у суді
першої інстанції, з власної ініціативи
або за клопотанням осіб, які беруть
участь у справі, якщо визнає
обґрунтованим ненадання їх до суду
першої інстанції або необґрунтованим
відхилення їх судом першої інстанції.

Отже, у разі дослідження судом
апеляційної інстанції доказів, які не
досліджувалися в суді першої
інстанції, апеляційний суд повинен
зазначити у своєму рішенні поважні
причини, з яких такі докази не могли
бути надані до суду першої інстанції.
Наведене стосується також і доказів,
які були витребувані судом першої
інстанції, але не були надані позивачем
або відповідачем.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням
адміністративного судочинства є
захист саме порушених прав, свобод та
інтересів фізичної особи.

Частинами 1 та 2 ст.11 КАС України,
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України
зазначено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на вищевказане суд дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення позову. Відповідно до
положень ст.94 КАС України, судовий збір
Позивачу відшкодовується в обсязі, що
був оплачений Позивачем, за майнову
вимогу.

При цьому, згідно з ч.3 ст.4 Закону
України «Про судовий збір», під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно задоволеної чи відхиленої
частини вимоги.

Так, ставки сплати судового збору
встановлено ч.2 ст.4 Закону України «Про
судовий збір», відповідно до якої за
подання до адміністративного суду
позовної заяви майнового характеру
судовий збір становить 2 відсотки
розміру майнових вимог, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Оскільки сума майнових вимог, з якими
Позивач звернувся до суду, складає 1934
526,00 грн., то ставка судового збору у
відповідності до зазначеної норми
становить 4 872,00 грн.

Відповідно до наявних в матеріалах
справи квитанцій, Позивач сплатив
судовий збір у розмірі 488,00 грн. Як
наслідок, результат розгляду
адміністративної справи в частині
майнових вимог та вищезазначені
правові норми, з Позивача підлягає
стягненню на користь Державного
бюджету решта суми судового збору в
розмірі 4 384,00 грн.

Керуючись положеннями ст.2, ст.11, ст.69,
ст.71, ст.86, ст.158-163, ст.167, ст.254 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позовних вимог
Дочірнього підприємства Публічного
акціонерного товариства «Київхліб»
«Хлібокомбінат №10» до Державна
податкова інспекція у Оболонському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві відмовити в повному обсязі.

2. Стягнути з Дочірнього
підприємства Публічного акціонерного
товариства «Київхліб» «Хлібокомбінат
№10» (адреса: 04655, м. Київ, вул.
Богатирська, 5, код ЄДРПОУ 0553816) решту
суми судового збору у розмірі 4 384
(чотири тисячі триста вісімдесят
чотири) грн. 80 коп. на розрахунковий
рахунок №4007 до ГУ ДКСУ у місті
Києві, код 38004897, МФО 820019, код
класифікації доходів бюджету 22030001.

Контроль за виконанням даного пункту
покласти на Державну податкову
інспекцію у Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст.254 КАС України.
Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя
Б. В. Санін