Справа № 872/15625/13
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2014 рокусправа № 804/12004/13-а
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Кругового О.О.

суддів:
Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м.Дніпропетровська
Головного управління Міністрества
доходів і зборів України у
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
07 жовтня 2013 року у справі №804/12004/13-а за
позовом комунального підприємства
"Північне" Дніпропетровської міської
ради до Лівобережної об'єднаної
державної податкової інспекції
м.Дніпропетровська Головного
управління Міністрества доходів і
зборів України у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в :

12 вересня 2013 року комунальне
підприємство "Північне"
Дніпропетровської міської ради
звернулось до суду з адміністративним
позовом, в якому просило визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення - рішення Лівобережної
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська від
01.07.2013 р. №.

Адміністративний позов
обгрунтовано тим, що матеріалами
перевірки жодним чином не підтверджено
факт «нереальності» здійснення
господарських операцій та відсутні
будь-які докази, які підтверджують факт
нікчемності угод. Основними підставами
в акті перевірки, які викладені в
якості обґрунтування нереальності
угод є нічим необґрунтовані твердження
та припущення податкового органу.

Постановою Дніпропетровського
окржуного адміністративного суду від 07
жовтня 2013 року адміністративний позов
задволено, визнано протиправним та
скасовано податкове повідомлення -
рішення Лівобережної міжрайонної
державної податкової інспекції м.
Дніпропетровська від 01.07.2013 р. №.

Не погодившись з рішенням суду
Лівобережна об'єднана державна
податкова інспекція, відповідач,
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції вимог норм
матеріального та процесуального права
просить оскаржувану постанову суду
скасувати та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована
тим, що надані до перевірки первинні
документи не дозволяють встановити
факт реального виконання договірних
зобов'язань контрагентами позивача.
Також, на думку заявника апеляційної
скарги, суд не дослідив докази в їх
сукупності, викладені відповідачем в
Акті перевірки, що свідчать про
відсутність реального характеру
укладеного між позивачем та його
контрагентами правочинів.

Сторони, які були належним чином
повідомлені про час та місце
проведення розгляду справи, в судове
засідання не з'явились, у зв'язку з чим
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
фіксування судового процесу не
здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом норм
матеріального права, надану правову
оцінку досліджених судом доказів по
справі, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що у період з 28.05.2013 року
по 01.06.2013 р. посадовими особами
Лівобережної МДПІ було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку КП "Північне" ДМР щодо
підтвердження господарських
взаємовідносин з ТОВ
"Будконтинентсервіс" за травень 2012
року, за результатами якої складено Акт
від 07.06.2013 р. №2270/22-4/3230042.

В ході перевірки встановлено
такі порушення:

ст. 203 ст. 215, ст. 228, ст.662, ст. 655, ст. 656
Цивільного кодексу України в частині
недодержання вимог в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання наслідків, що
обумовлені ними та суперечать
моральним засадам суспільства.

п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п. 200.1, ст. 200,
п. 201.7, п. 201.4 п. 201. 10 ст. 200 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-УІ (із
змінами та доповненнями)завищено
податковий кредит за рахунок включення
до складу податкового кредиту сум
податку на додану вартість у травні 2012
року від ТОВ "Будконтинетсервіс" на
загальну суму 267,71 грн., в результаті
чого занижено суму податку на додану
вартість, що підлягає сплаті до
Державного бюджету на загальну суму
267,71 грн., а саме: травень 2012 р. - 267,71 грн..

На підставі висновків акту
перевірки податковим органом прийнято
податкове повідомлення - рішення
№ від 01.07.2013 р., яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за основним платежем з податку на
додану вартість на суму 267.71 грн. та
застосовано штрафні (фінансові санкції
) у розмірі 133,86 грн..

Правомірність та обгрунтованість
податкового повідомлення - рішення
№ від 01.07.2013 р. є пердметом спору
переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що між
позивачем та його контрагентами
укладено договори, за наслідками яких
сформовано податкову звітність з
податку на прибуток та податку на
додану вартість у відповідності до
вимог чинного податкового
законодавства. Укладені договори, на
думку суду першої інстанції, носять
реальний характер настання наслідків,
ними обумовлених, що підтверджено
документами первинного
бухгалтерського обліку.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів перевірки,
фактично, підставою для визначення
грошового зобов'язання за основним
платежем з податку на додану вартість
стала відсутність, на думку
податкового органу, належного
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій позивачем з
його контрагентом ТОВ
"Будконтинентсервіс".

Означеного висновку ДПІ в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська дійшла з огляду на
матеріали акту про результати
перевіроки ТОВ "Будконтинентсервіс". З
огляду на зазначений акт перевірки
податковий орган дійшов висновку, що
первинні документи не відповідають
вимогам чинного законодавства та не є
підтвердженням здійснення
господарських операцій в силу Закону.
Отже, здійснені операції не
відповідають меті підприємницької
діяльності, є безтоварними та
направлені на надання податкової
вигоди третім особам.

Однак суд апеляційної інстанції не
погоджується з висновками податкового
органу з огляду на наступне.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г) в
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного
фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права
визначено підстави за яких платник
податків має право на віднесення
понесених витрат, у зв'язку з
придбаванням товарів (робіт, послуг), до
складу валових витрат та сплачених сум
ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг),
до складу податкового кредиту
підприємства. До таких підстав
віднесено: наявність господарської
операції, наслідок якої є поставка
товару (робіт, послуг), понесення
витрат, у зв'язку з господарською
діяльністю платника, сплата
(нарахування) податку на додану
вартість у вартості товарів (робіт,
послуг), факт понесення витрат та
сплати податку на додану вартість має
підтверджуватися відповідними
первинними документами.

Встановлені обставини справи
свідчать про те, що позивачем та ТОВ
"Будконтинентсервіс" було укладено
договір поставки №212-11 від 20.02.2012 р.,
відповідно до якого постачальник (ТОВ
"Будконтинентсервіс") зобов'язується
передати покупцю (ДП "Північне") товар
елекричного призначення у власність за
цінами та асортиментом (номенклатурою)
та в кількості зігдно накладних, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити поставлений товар.

На підтвердження факту виконання
договір поставки №212-11 від 20.02.2012 р.
позивачем надано податкову накладну
№321 від 26.05.2012 р., виписану ТОВ
"Будконтинентсервіс" на ім'я позивача, а
також розшифровку податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів за травень із
зазначенням сум ПДВ, віднесених до
податкового кредиту у травні 2012 року за
вказаними правовідносинами з ТОВ
"Будконтинентсервіс".

Доставка товару здійснювалась
комірником КП "Північне" ДМР ОСОБА_1, про
що свідчить маршрутний лист та звіт про
використання коштів, наданих на
відрядження та підзвіт за червень 2012 р.

Оплату за придбані електротехнічні
матеріали КП "Північне" ДМР здійснювало
на підставі рахунку на оплату №2287 від 24
травня 2012 року , у безготівковій формі
про що свідчить наявне в матеріалах
справи платіжне доручення №350 від 25
травня 2012 року.

Досліджені вище документи
відповідають вимогам чинного
законодавства, та визнаються судом
апеляційної інстанції як первинні з
огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9
означеного Закону первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань платників
здійснюється на підставі первинних
документів, у яких міститься
інформація саме про господарські
операції (результати їх здійснення).

Надані позивачем для підтвердження
реальності здійснення господарських
операцій, первинні документи
відображають зміст та обсяг укладених
договорів, містять всі необхідні
реквізити, та обов'язкові посвідчення,
що вказує на безпідставність висновків
податкового органу про неправомірне
відображення позивачем сум податку на
додану вартість та податку на прибуток
у податковій звітності за вказаними
господарськими операціями.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2
ст.71 КАС України покладено обов'язок
щодо доказування правомірності
прийнятого рішення, не доведено того,
що сторонами укладено угоди не з метою
реального настання правових наслідків,
а з метою порушення публічного порядку.

Таким чином, встановлені обставини
справи свідчать про реальність
господарських операцій між позивачем
та його контрагентом наслідком яких є
поставка товару.

Крім того, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо безпідставності
посилань податкового органу при
обґрунтуванні порушень позивачем
податкового законодавства на
матеріали перевірки його контрагентів
з огляду на наступне.

Формування підприємством податкового
кредиту не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами. Якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, або припустився інших
порушень при здійсненні господарської
діяльності, це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо включення сум податку, сплачених
ним в ціні придбаних товарів (робіт,
послуг), до складу податкового кредиту
та має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції щодо
правомірності віднесення позивачем до
складу податкового кредиту
відповідних сум ПДВ за рахунок
договорів, укладених позивачем та його
контрагентами, на підставі належним
чином оформлених первинних документів,
в тому числі податкових накладних,
отриманих в ході реального здійснення
господарської операції, що ґрунтується
на вимогах податкового законодавства.

З огляду на викладені обставини, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про те, що судом першої інстанції в
достатньому обсязі з'ясовано обставини
справи та ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим,
підстав для скасування рішення суду, в
межах доводів апеляційної скарги, не
існує.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200,
ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м.Дніпропетровська
Головного управління Міністрества
доходів і збоів України у
Дніпропетровській області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 07
жовтня 2013 року у справі №804/12004/13-а - без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
О.О. Круговий

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко