Справа № 813/4526/14
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/4526/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
Головуючого - судді
за участю секретаря судового засідання
представника відповідача Клапчука Р.Я.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до Головного управління
державної міграційної служби України у
Львівській області про визнання
незаконними дій та зобов'язання до
ОСОБА_2 звернулась до Львівського
окружного адміністративного суду з
позовом до Головного управління
державної міграційної служби України у
Львівській області, в якому просить:
- визнати протиправними дії
суб'єкта владних повноважень -
управління Державної міграційної
служби України у Львівській області
щодо відмови у видачі закордонного
- зобов'язати Головне управління
державної міграційної служби у
області повторно розглянути питання
щодо оформлення та видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон на підставі поданих документів;
- стягнути з Головного управління
державної міграційної служби України у
Львівській області судові витрати та
витрати на правову допомогу в розмірі
Свої вимоги позивач обґрунтовує
неправомірністю вимог відповідача
щодо сплати позивачем додаткових
послуг за отримання паспорту для
виїзду за кордон, окрім тих, що
визначені Декретом Кабінету Міністрів
України «Про державне мито», оскільки
визначена цим Декретом сума покриває
вартість витрат, пов'язаних з вчиненням
дій щодо видачі закордонного паспорта,
в тому числі і вартість бланку.
Позивач в судове засідання не
з'явилася, 14.07.2014 року подала на адресу
просила розглядати таку справу у її
відсутності на підставі наявних в
матеріалах справи доказів.
Представник відповідача в судовому
засіданні просив відмовити у
задоволенні позову, подав суду
письмові заперечення на позовну заяву,
в яких наполягав на правомірності
своїх дій на підставі положень Правил
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 31 березня 1995 року
за №231 та Переліку платних послуг, які
надаються підрозділами Міністерства
внутрішніх справ та Державної
міграційної служби, і розмір плати за
їх надання, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 4 червня
2007р. №795 (у редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 26 жовтня 2011р.
№1098).
Заслухавши заперечення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
і вирішення справи по суті, суд
Як встановлено судом, 24.03.2014 року ОСОБА_2
звернулася до Головного управління
міграційної служби у Львівській
області з метою оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
При цьому, позивачем були сплачені
наступні кошти: 87,15 грн - за оформлення
паспорта для виїзду за кордон у розмірі
підтверджується долученою до
матеріалів справи копією з квитанції №
12/112504 від 24.03.2014 року та 170 грн. - державне
мито пов'язане з видачею та оформленням
закордонного паспорта (квитанція №
12/112503 від 24.03.2014 року). Копії вказаних
вище квитанцій долучені до матеріалів
справи.
04.04.2014 року відповідач у даній справі
надав позивачу лист-відповідь № 24,
згідно з яким тимчасово відмовив у
видачі закордонного паспорту у зв'язку
з неподанням ОСОБА_2 квитанцій про
оплату, а саме: бланку закордонного
паспорта - 120 грн, та послуги ДМС - 87,15
Не погоджуючись з такими діями суб'єкта
владних повноважень та вважаючи їх
протиправними, ОСОБА_2 звернулась з
відповідним позовом до суду.
При вирішенні такого спору, суд виходив
Основним нормативно-правовим актом, що
регулює порядок здійснення права
громадян України на виїзд з України і
в'їзд в Україну, порядок оформлення
документів для зарубіжних поїздок,
визначає випадки тимчасового
обмеження права громадян на виїзд з
України і встановлює порядок
розв'язання спорів у цій сфері є Закон
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України».
Приписами статті 1 вказаного Закону
закріплено, що громадянин України має
право виїхати з України, крім випадків,
передбачених цим Законом, та в'їхати в
Документами, що дають право на виїзд з
України і в'їзд в Україну та
посвідчують особу громадянина України
під час перебування за її межами, є,
зокрема, паспорт громадянина України
для виїзду за кордон (ст.2 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»).
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»
оформлення паспорта громадянина
України для виїзду за кордон
провадиться громадянам України, які
постійно проживають в Україні і
досягли 18-річного віку, - за особистим
клопотанням про отримання паспорта або
через своїх законних представників до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
громадянства. Порядок оформлення,
видачі, обміну, повернення, вилучення,
знищення, визнання недійсним паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон визначається Кабінетом
Міністрів України. Бланки паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон виготовляються на замовлення
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
Крім того, статтею 7 названого Закону
закріплено, що правила оформлення і
видачі паспортів, їх тимчасового
затримання та вилучення визначаються
відповідно до цього Закону Кабінетом
Міністрів України і підлягають
Саме на реалізацію наведеної
бланкетної норми, Кабінетом Міністрів
України 31.03.1995 року було прийнято
постанову №231, згідно з якою
затверджено Правила оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення.
Так, у пункті 10 згаданих Правил
зазначено, що для оформлення паспорта у
разі тимчасового виїзду за кордон
1) заява-анкета встановленого зразка;
2) паспорт громадянина України,
свідоцтво про народження (для осіб
віком до 16 років) (після прийняття
документів повертається);
3) копія виданої податковим органом
довідки про присвоєння
ідентифікаційного номера, крім осіб,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовляються від
прийняття ідентифікаційного номера та
офіційно повідомляють про це
відповідні державні органи; 4)
дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5
5) квитанція про сплату державного мита
або документ, що підтверджує право на
звільнення від його сплати.
Справляння державного мита за видачу
паспорта також закріплено пунктом 9
Правил №213.
Відповідно до статті 1 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про державне мито»
№7-93 від 21.01.1993 року платниками
державного мита на території України є
фізичні та юридичні особи за вчинення в
їхніх інтересах дій та видачу
документів, що мають юридичне значення,
уповноваженими на те органами.
Пунктом 5 статті 2 та підпунктом «б»
пункту 6 статті 3 названого Декрету
закріплено, що державне мито
справляється за видачу документів на
право виїзду за кордон і про запрошення
в Україну осіб з інших країн, за
продовження строку їх дії та за
внесення змін до цих документів та
Жодних інших платежів ані Законом
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України», ані
Порядком №231 на момент звернення
позивача з заявою про оформлення і
видачу паспорта громадянина України
для виїзду за кордон не передбачено.
Посилання відповідача на пункт 27
постанови Кабінету Міністрів України
№795 від 04.06.2007 року «Про затвердження
переліку платних послуг, які надаються
підрозділами Міністерства внутрішніх
справ та Державної міграційної служби,
і розміру плати за їх надання» у
редакції постанови Кабінету Міністрів
України №1098 від 26.10.2011 року в
обґрунтування правомірності стягнення
плати за надання послуги з оформлення
та видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон у розмірі 87,15 грн.
та пункт 4 постанови Кабінету Міністрів
України №1098 від 26.10.2011 року «Деякі
питання надання підрозділами
Міністерства внутрішніх справ та
Державної міграційної служби платних
послуг» в обґрунтування правомірності
своєї позиції, суд до уваги не приймає,
Відповідно до частини 1 статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Відповідно до постанови Верховного
Суду України від 17 грудня 2013 року,
прийнятої у справі №21-441а13, колегія
суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що сплата
установленого Декретом державного
мита за видачу громадянам України
паспорта для виїзду за кордон покриває
вартість витрат, пов'язаних із
учиненням міграційною службою дій щодо
видачі громадянам України
закордонного паспорта на право виїзду
за кордон (у тому числі й вартість
бланка). Тому міграційна служба не
вправі вимагати повторної оплати тих
самих дій (послуг) на підставі іншого
нормативно-правового акта. Ураховуючи
наведене, колегія суддів Судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України дійшла
висновку про протиправність вимог
міграційної служби щодо надання та
сплати за оформлення та видачу
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон документів і платежів,
які не передбачені Законом України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» та Правилами
№231 - спеціальними правовими актами, що
врегульовують ці правовідносини.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на викладене вище, суд вважає,
що Головним управлінням державної
міграційної служби України у
Львівській області не доведено
правомірність та обґрунтованість дій
щодо сплати позивачем 87,15 гривень як
плати за послуги Державної міграційної
служби України щодо оформлення та
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон та 120,00 гривень як
плати за вартість бланку паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон з урахуванням вимог
встановлених частиною 2 статті 19
Конституції України та частиною 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України.

За таких обставин, на думку суду
позовні вимоги в частині: визнання
протиправними дій Головного
управління державної міграційної
служби у Львівській області щодо
відмови ОСОБА_2 у видачі закордонного
паспорта та зобов'язання повторно
розглянути питання щодо оформлення та
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон на підставі
поданих документів, - є підставними та
такими, що підлягають до задоволення.

Щодо позовної вимоги: «стягнути з
Головного управління державної
міграційної служби України у
Львівській області судові витрати та
витрати на правову допомогу в розмірі
200 грн», суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.90 КАС України витрати,
пов'язані з оплатою допомоги адвоката
або іншого фахівця в галузі права, які
надають правову допомогу за договором,
несуть сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги,
передбачених законом. У разі
звільнення сторони від оплати надання
їй правової допомоги витрати на
правову допомогу здійснюються за
рахунок Державного бюджету України.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

У відповідності до ст.2 Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах» у разі
якщо сторона у цивільній чи
адміністративній справі звільнена від
оплати витрат на правову допомогу,
компенсація таких витрат виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення і яка не є суб'єктом
владних повноважень, у розмірі, що не
перевищує 2,5 відсотка встановленої
законом мінімальної заробітної плати в
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Згідно ст.30 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
гонорар є формою винагороди адвоката
за здійснення захисту, представництва
та надання інших видів правової
допомоги клієнту. Порядок обчислення
гонорару (фіксований розмір, погодинна
оплата), підстави для зміни розміру
гонорару, порядок його сплати, умови
повернення тощо визначаються в
договорі про надання правової
допомоги. При встановленні розміру
гонорару враховуються складність
справи, кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини. Гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час.

В силу положень Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» компенсації
підлягають витрати на правову
допомогу, пов'язані з участю особи, яка
надавала правову допомогу, у судовому
засіданні, натомість, витрати,
пов'язані з підготовкою позовної заяви
для подання до суду, аналізом
відповідних нормативно-правових актів,
підготовкою апеляційної скарги, інших
матеріалів для подання до апеляційного
суду, несе сама сторона.

Позивачем до матеріалів справи
долучена копія квитанції до
прибуткового касового ордера № 2 від
26.05.2014 року. З вказаної квитанції видно,
що адвокат прийняв від ОСОБА_2 200 грн,
підстава - договір без номера та без
дати. З наведеного не вбачається який
саме договір укладений між адвокатом
та ОСОБА_2, які послуги надавались
адвокатом, і з чим пов'язані витрати
понесені позивачем у розмірі 200 грн.
Враховуючи наведене, суд вважає, що у
задоволенні вимоги ОСОБА_2 в частині
стягнення витрат в розмірі 200 грн слід
відмовити.

Разом з тим, з урахуванням вимог ст.94
КАС України на користь ОСОБА_2 слід
присудити судові витрати в розмірі 73,08
грн які сплачені за звернення до суду з
позовною заявою.

Керуючись ст.ст. 4, 7-11, 14, 69-71, 72, 86, 87, 94, 159,
160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправними дії Головного
управління державної міграційної
служби України у Львівській області
щодо відмови у видачі закордонного
паспорту ОСОБА_2.

Зобов'язати Головне управління
державної міграційної служби України у
Львівській області повторно
розглянути питання щодо оформлення та
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон ОСОБА_2.

Стягнути з Державного бюджету на
користь ОСОБА_2, сплачений судовий збір
у розмірі 73 (сімдесят три) грн 08 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційного
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 цього
Кодексу, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 29
липня 2014 року.

Суддя

Мричко Н.І.