Справа № 872/14474/13
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 липня 2014 рокусправа № 804/11740/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Іванова С.М.

суддів: Чабаненко
С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 20 вересня
2013 року у справі за адміністративним
позовом Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до приватного акціонерного
товариства "Нікопольський ремонтний
завод" про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

05 вересня 2013 року Дніпропетровське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою про стягнення з Приватного
акціонерного товариства
«Нікопольський ремонтний завод» суми
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 596747,25 грн. та пені у розмірі
119,35 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
20 вересня 2013 року у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що до відповідача не
повинна застосовуватись
відповідальність, встановлена ст. 20
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", тому
як, останнім вжито всі передбачені
чинним законодавством заходи по
забезпеченню працевлаштування
інвалідів.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим рішенням, у поданій
апеляційній скарзі позивач, вказує на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та
ст. 41 КАС України не
перешкоджає розгляду справи без
фіксування судового засідання
технічними засобами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
останньої, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Пунктом 8 ст. 69 Господарського кодексу
України передбачено, що підприємство з
правом найму робочої сили забезпечує
визначену відповідно до закону
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Статтею 19 Закону України „Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" № 875-ХІІ від 21.03.1991 року,
встановлено норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Частиною 3 пункту 2 „Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування",
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31.01.2007 року № 70,
для працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації, як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове соціальне
страхування на випадок безробіття
інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) за
формою, затвердженою Мінпраці за
погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до ст.ст. 18, 19 Закону України
„Про зайнятість населення" № 803-ХІІ від
01.03.1991 року (в редакції що діяла до 09.12.2012
року):

Державна служба зайнятості створена
для реалізації державної політики
зайнятості населення, професійної
орієнтації, підготовки і
перепідготовки, працевлаштування та
соціальної підтримки тимчасово не
працюючих громадян (ст. 18 Закону
України «Про зайнятість населення»).
До обов'язків державної служби
зайнятості віднесено подання допомоги
громадянам у підборі підходящої роботи
і власникам підприємств, установ,
організацій або уповноваженим ними
органам у підборі необхідних
працівників; організація професійної
підготовки і перепідготовки громадян у
системі служби зайнятості або
направлення їх до інших навчальних
закладів, що ведуть підготовку та
перепідготовку працівників;
реєстрація безробітних і подання їм у
межах своєї компетенції допомоги.
Також, державна служба зайнятості
направляє для працевлаштування на
підприємства, в установи і організації
всіх форм власності при наявності там
вільних робочих місць (вакантних посад)
громадян, які звертаються до служби
зайнятості, відповідно до рівня їх
освіти і професійної підготовки, а
інвалідів, крім того, - відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у них
кваліфікацій і знань та з урахуванням
їх побажань (ст. 19 Закону України
«Про зайнятість населення»).

Відповідно до ст.ст. 18, 19 Закону України
«Про зайнятість населення» № 803-ХІІ від
01.03.1991 року (в редакції, що діяла до
09.12.2012 року): Державна служба зайнятості
реалізує заходи щодо сприяння
зайнятості та соціального захисту
населення від безробіття (ст. 18 Закону
України „Про зайнятість населення").
Державна служба зайнятості інформує
громадян, підприємства, установи,
організації, органи державної влади
щодо наявності вільних робочих місць
на підставі отриманих нею даних від
роботодавців, забезпечує вільний
доступ до інформації про попит на
робочу силу осіб, які звертаються до
державної служби зайнятості за
сприянням у працевлаштуванні та сприяє
роботодавцям у доборі працівників;
веде облік осіб, які до неї звертаються
за сприянням у працевлаштуванні,
наданих їм послуг, реєструє громадян у
встановленому порядку, як безробітних;
сприяє громадянам у підборі підходящої
роботи (ст. 19 Закону України „Про
зайнятість населення").

Також, відповідно до ст.ст. 18; 18-1, 19
Закону „Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
№875-ХІІ від 21.03.1991 року, забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу здійснюється
шляхом їх безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.
Підприємства, які використовують
найману працю зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, надавати
державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів (ст. 18).
Інвалід, який не досяг пенсійного віку,
не працює, але бажає працювати, має
право бути зареєстрованим у державній
службі зайнятості, як безробітний.
Державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань (ст. 18-1). Підприємства,
установи, організації, які
використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог ст. 18 цього Закону (ст. 19).

Таким чином, на підприємства, установи,
організації покладено обов'язок щодо
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, надання
державній службі зайнятості
інформації необхідної для організації
працевлаштування інвалідів, надання
звітів відділенням Фонду соціального
захисту інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів, надання
робочих місць інвалідам, котрі
звернулися до підприємства, як
самостійно, так і за направленням
державної служби зайнятості.

Обов'язок щодо виявлення та реєстрації
інвалідів, котрі бажають працювати,
здійснення пошуку підходящої для
інваліда роботи, організація
професійної підготовки та
перепідготовки інвалідів, направлення
інвалідів на працевлаштування,
відповідно до ст.ст. 18, 18-1 Закону
України „Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні",
ст.ст. 18, 19 Закону України „Про
зайнятість населення» покладено на
місцеві органи державної служби
зайнятості.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції було встановлено, що на
виконання вимог частини 3 ст. 18 Закону
України „Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" на
підприємстві відповідача розроблено
штатний розклад ЗАТ «НРЗ» для
працевлаштування інвалідів на 2012 рік,
який затверджено тимчасово виконуючим
обов'язки Голови Правління ЗАТ "НРЗ"
Дігтярем А.В. 03.01.2012 року та введено в
дію 03.01.2012 року, згідно
якого, відповідачем на 2012 рік створено
25 робочих місць для працевлаштування
інвалідів. Вищезазначений штатний
розклад 01.11.2012 року був відредагований
шляхом розробки нової редакції
штатного розкладу ПрАТ «НРЗ» для
працевлаштування інвалідів на 2012 рік,
який затверджено Головою Правління
ПрАТ «НРЗ» Дігтярем А.В. 01.11.2012 року та
введено в дію з 01.11.2012 року, згідно
якого, відповідачем збільшена
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів до 26.

Враховуючи те, що відповідно до звіту
ПрАТ «НРЗ» про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2012 рік,
кількість інвалідів-штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог ст. 19 Закону України
„Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", склала 22 особи, то
відповідачем на 2012 рік створено
робочих місць для працевлаштування
інваліда більше, ніж передбачено
частиною 1 ст. 19 Закону України „Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні".

Як це і передбачено законодавством, у
2012 році відповідач письмово інформував
Нікопольський міськрайонний центр
зайнятості про наявність вакантних
робочих місць, які могли б бути зайняті
інвалідами шляхом надання звітів про
наявність вакансій щодо інвалідів по
формі № 3-ПН, затвердженої Наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України № 420 від 19.12.2005 р.,
копії звітів містяться в матеріалах
справи.

Також, відповідач у 2012 році самостійно
здійснював пошук інвалідів, котрі
бажають працювати, шляхом розміщення в
ЗМІ об'яв, копії яких, було надано під
час розгляду справи представником
відповідача, про наявність на
підприємстві робочих місць для
працевлаштування інвалідів та
запрошувало інвалідів
працевлаштовуватися на створених для
них робочих місцях.

Відповідно до довідки від 11.09.2013 року №
008-1099, в 2012 році до відповідача з питання
працевлаштування звернулось чотири
особи, які мають статус інваліда -
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

ОСОБА_2 на ПрАТ «НРЗ» не
працевлаштований у зв'язку з тим, що він
не відповідає вимогам за результатами
медичного огляду.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовились від
працевлаштування на ПрАТ
«НРЗ».

З ОСОБА_5 укладено трудовий договір, що
підтверджується заявою ОСОБА_5 від
19.11.2012р. та Наказом (розпорядженням) про
прийняття на роботу № 163 від 21.12.2012 року,
які містяться в матеріалах справи.

Таким чином, у 2012 році відповідач
виконав усі покладені на нього
обов'язки щодо створення робочих місць
для працевлаштування інвалідів,
надання державній службі зайнятості
інформації, необхідної для організації
працевлаштування інвалідів, надання
звітів відділенням Фонду соціального
захисту інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів, надання
робочих місць інвалідам, котрі
звернулися до підприємства як
самостійно, так і за направленням
державної служби зайнятості.
Враховуючи викладене, до відповідача
не повинна застосовуватись
відповідальність, встановлена ст. 20
Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні", оскільки, відповідачем вжито
всі передбачені чинним законодавством
заходи по забезпеченню
працевлаштування інвалідів.

Відповідна правова позиція викладена і
в постанові ВСУ від 02.02.2010 р. № 10/03.

До того ж,
адміністративно-господарські санкції,
як міра відповідальності, можуть бути
застосовані до суб'єкта господарювання
за порушення ним встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
але відповідач приписів законодавства
не порушував.

Санкції за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів застосовуються в межах
діючого цивільного законодавства.
Стаття 614 Цивільного кодексу України в
якості обов'язкової умови
відповідальності передбачає наявність
вини суб'єкта. Відповідно до ст. 218
Господарського. кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин, є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

За таких підстав, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що відповідач виконав всі приписи
законодавства та вжив усіх залежних
від нього заходів щодо
працевлаштування інвалідів у 2012 році, і
тому, вина відповідача в недодержанні
нормативу працевлаштування інвалідів
відсутня. Покладати на суб'єкта
господарювання відповідальність
можливо лише тоді, коли такий суб'єкт
своїми діями порушив норми
законодавства.

Враховуючи на відсутність правових
підстав для застосування до
відповідача
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів,
відсутні підстави і для нарахування та
сплати пені за порушення строку сплати
адміністративно-господарських
санкцій.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції і не дають
підстав для висновку про помилкове
застосування судом першої інстанції
норм матеріального або процесуального
права, яке призвело б до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
залишення оскаржуваного рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
20 вересня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до приватного акціонерного
товариства "Нікопольський ремонтний
завод" про стягнення заборгованості -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.В. Шлай