Справа № 2а-6487/10/1570
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року м.
Київ К/9991/46805/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Головного
управління Державного казначейства
України в Одеській області на ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09.06.2011 року
та постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 20.09.2010 року
по справі № 2а-6487/10/1570 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Карбомакс» до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі міста Одеси та
Головного управління Державного
казначейства України в Одеській
області, за участю Прокуратури
Приморського району міста Одеси, про
скасування податкового
повідомлення-рішення, зобов'язання
вчинити певні дії та стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2010 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Карбомакс»
звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі міста Одеси,
Головного управління Державного
казначейства в Одеській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 25 травня 2010
року №/0, яким зменшено суму
бюджетного відшкодування на суму 42880,00
грн., зобов'язання відновити в
обліковій картці позивача наявну
бюджетну заборгованість по податку на
додану вартість та стягнення
заборгованості в сумі 42880,00 грн. з
Державного бюджету на користь
позивача.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 20.09.2010 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 09.06.2011 року у даній справі позов
задоволено з огляду на правомірність
заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач-2
подав касаційну скаргу, в якій просить
їх скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною податковою
інспекцією в Приморському районі м.
Одеси була проведена невиїзна
документальна (камеральна) перевірка
фінансово-господарської діяльності
позивача з питання достовірності
нарахування бюджетного відшкодування
податку на додану вартість на
розрахунковий рахунок за березень 2010
року, за результатами якої встановлено
порушення позивачем пп. 7.7.1 п. 7.1 ст. 7
Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР
«Про податок на додану вартість» (далі -
Закон № 168/97-ВР).

На підставі вищезазначеного
відповідачем було прийнято спірне
податкове повідомлення-рішення №
/0, згідно якого було зменшено суму
бюджетного відшкодування ТОВ
«Карбомакс» на суму 42880,00 грн.

Задовольняючи позов, суди виходили з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону №
168/97-ВР податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг) та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону № 168/97-ВР
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону №
168/97-ВР не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону № 168/97-ВР
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що датою виникнення у
позивача права на податковий кредит по
ПДВ є дата отримання виписаних
позивачу податкових накладних згідно
відповідного реєстру за період з 02
лютого 2010 року по 28 лютого 2010 року, у
тому числі податкової накладної № 4 від
02 лютого 2010 року на загальну вартість
264097,19 грн. з урахуванням ПДВ у розмірі -
44016,20 грн., виписаною ДП «ХМТП».

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суди попередніх інстанцій
повно та всебічно оцінивши фактичні
обставини справи, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
дійшли вірного висновку, що позивач мав
право на декларування податкового
кредиту з податку на додану вартість в
тому місяці, коли виникла подія,
визначена пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону №
168/97-ВР, або сплата коштів
постачальнику, або отримання
податкової накладної, яка свідчить про
придбання товарів (робіт, послуг).

В свою чергу, чинне на час виникнення
спірних правовідносин законодавство
не містить обмежень щодо декларування
податкового кредиту з податку на
додану вартість після дати, з якою
Закон № 168/97-ВР пов'язує право на його
виникнення.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного
управління Державного казначейства
України в Одеській області відхилити.

Ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09.06.2011 року
та постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 20.09.2010 року
по справі №2а-6487/10/1570 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.