Справа № 826/8404/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 липня 2014 року № 826/8404/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Погрібніченка І.М.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справуза
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «СВІТ ІНСТРУМЕНТУ
УКРАЇНА»до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходівпро визнання
протиправним та скасування рішення про
коригування митної вартості товарів №
100270004/2014/000035/2 від 17 лютого 2014 року, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
13 червня 2014 року до Окружного
адміністративного суду м. Києва
звернулось Товариство з обмеженою
відповідальністю «СВІТ ІНСТРУМЕНТУ
УКРАЇНА» (далі - ТОВ «СВІТ ІНСТРУМЕНТУ
УКРАЇНА», позивач) з адміністративним
позовом про визнання протиправним та
скасування рішення Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
(далі - відповідач) про коригування
митної вартості товарів № 100270004/2014/000035/2
від 17 лютого 2014 року (далі - оскаржуване
рішення).

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що ним в підтвердження оплати
за поставлений товар, було надано, як
належний доказ, на вимогу відповідача
банківську виписку за 27.12.2013 р., що
підтверджує сплату за поставлений
товар, але без будь-яких пояснень
банківська виписка під час розгляду
скарги не була прийнята до уваги.

Позивач зазначає, що надану банківську
виписку за 27.12.2013 р. на суму 12 964 доларів
США слід вважати належним доказом
своєчасності сплати за поставлений
товар та належної фінансової
дисципліни суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності.

Також, на думку позивача, прайс-листи
продукції складаються виробником
товару у процесі здійснення його
господарської діяльності та не є ані
технічними, ані товаросупровідними
документами або документами, що
засвідчують якість товару.

Обов'язкової вимоги щодо отримання від
суб'єкта зовнішньоекономічної
діяльності - виробника товару вказаної
вище документації чинним
законодавством, що регулює порядок
виконання зовнішньоекономічних
операцій, не передбачено.

Таким чином, відомості, наведені в
прайс-листах фірми - виробника товару,
не мають імперативного характеру, а
отже можуть прийматися митними
органами лише до уваги як додаткове
джерело інформації для прийняття
рішення щодо правильності визначення
митної вартості.

За цих обставин, наданий прайс-лист
постачальника не може розглядатись, як
такий, що має обмежений доступ іншим
покупцям, а тому підлягає прийняттю як
належний доказ визначення вартості
товару.

Стосовно визначення митної вартості
товарів за резервним методом, позивач
зазначає, що митний орган, застосувавши
замість визначеного декларантом
першого методу шостий метод визначення
митної вартості товару, не надав
доказів неможливості застосування
наступних після першого методів
визначення митної вартості товарів.

Таким чином, позивач вважає, що
переконливих аргументів, які б
викликали обґрунтовані сумніви в
достовірності проведеного позивачем
розрахунку митної вартості товару за
ціною договору, відповідачем не
наведено, а інших обставин, які б
впливали на рівень задекларованої
позивачем митної вартості товару не
встановлено.

За таких обставин, позивач вважає, що
коригування відповідачем митної
вартості товару здійснено
неправомірно з порушенням ч. 3 ст. 53, ч. 6
ст. 54, ч. 1 ст. 55 МК та всупереч правилам,
визначених ст. 58 цього Кодексу, а тому
рішення відповідача про коригування
митної вартості товарів № 100270004/2014/000035/2
від 17 лютого 2014 року підлягає визнанню
протиправним та скасуванню.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги повністю
підтримав та просив їх задовольнити.

07 липня 2014 року на адресу суду від
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів надійшли письмові
заперечення, в яких відповідач
зазначає, що при розгляді документів
під час контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів
«несамохідні транспортні засоби, для
садово-будівельних робіт» було
проаналізовано інформацію, що
містилась у товаросупровідних
документах, наданих до митного
оформлення, що ввозились на митну
територію України.

При опрацюванні наданих документів
було виявлено розбіжності та
відсутність у цих документах всіх
відомостей відповідно до обраного
декларантом методу визначення митної
вартості.

Тому, відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного
кодексу України, при митному
оформленні зазначеного товару
декларанту було запропоновано надати
додаткові документи.

Проте, вимоги органу доходів і зборів в
частині надання додаткових документів
виконано не в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного,
відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу
України, митний орган відмовив у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом митною вартістю
та прийняв рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів №
100270004/2014/000035/2 від 17 лютого 2014 року.

Представник відповідача позов не
визнав, просив суд у повному обсязі
відмовити позивачу в задоволенні його
позовних вимог з підстав, наведених у
письмових запереченнях.

Відповідно до вимог частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, в зв'язку з
неявкою в судове засідання від 25.06.2014 р.
представника відповідача, суд дійшов
висновку про розгляд справи у
письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представника позивача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, на
виконання умов Контракту № СН-MIU/18/0111,
укладеного 18 січня 2011 року між QINGDAO HAODONG
HAND TRUCK CO., LTD., (Китай) (Продавець) та ТОВ
«СВІТ ІНСТРУМЕНТУ УКРАЇНА» (Україна)
(Покупець), Продавець продав, а Покупець
купив на умовах FOB Шанхай, FOB Нінбо, FOB
Ціндао у відповідності до правил
Інкотермс-2000 товари згідно
Специфікації, вказаної в Додатку № 1 до
даного Контракту та яка є його
невід'ємною частиною (пп. 1.1 п. 1
Контракту).

17.02.2014 р. до митного оформлення на
митному пості «Столичний» Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
ТОВ «СВІТ ІНСТРУМЕНТУ УКРАЇНА» було
заявлено товар: «Несамохідні
транспортні засоби, для
садово-будівельних робіт. арт. 689188 код
виробника 68918 Тачка садово-будівельна,
підсилена, вантажопідємність 200 кг,
об'єм 90 л - 700 шт./комплектів
(поставляється в розібраному стані для
зручності транспортування, комплект
складається: рама з ручками 700 шт., вісь
700 шт., колесо 700 шт., корито 700 шт., гайка
(упак. 6 шт.) 700 шт./упак., гвинти (упак. 6
шт.) 700 шт./упак.» (далі - Товар) та подано
митну декларацію (далі - МД-2) №
100270004/2014/339424 від 17.02.2014 р.

При розгляді документів під час
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів «Несамохідні
транспортні засоби, для
садово-будівельних» було
проаналізовано інформацію, що
містилась у товаросупровідних
документах, наданих до митного
оформлення, що ввозились на митну
територію України.

При опрацюванні наданих документів
було виявлено розбіжності та
відсутність у цих документах всіх
відомостей відповідно до обраного
декларантом методу визначення митної
вартості, зокрема згідно з умовами
контракту від 18.01.2011 р. № СН-MIU/18/0111 - 10%
загальної вартості товару мають бути
оплачені не пізніше 7 календарних днів
з моменту підписання специфікації та 90%
вартості відправленої партії товару
повинні бути сплачені не пізніше ніж
через 10 календарних днів з моменту
отримання копії коносаменту, проте на
момент подання митної декларації
платіжні документи на вимогу митного
органу пред'явлені не були.

Декларанту при митному оформленні
зазначеного товару було запропоновано
надати додаткові документи, зокрема:

- платіжні та/або бухгалтерські
документи, що підтверджують вартість
товару та містять реквізити, необхідні
для ідентифікації ввезеного товару;

- рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

- виписку з бухгалтерської
документації;

- каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

З переліком додаткових документів
декларанта було ознайомлено у
встановленому законом порядку.

Вимоги органу доходів і зборів в
частині надання додаткових документів
декларантом було виконано не в повному
обсязі, а саме, не надано: платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); виписку з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації
та висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

З вказаного вище переліку документів,
які декларанту необхідно було надати,
надано прайс-листи, проте останні не
містили інформації стосовно адреси,
телефонів або сайту в мережі Інтернет
для контактів покупців із
фірмою-продавцем зазначеного товару.

За результатами розгляду поданих ТОВ
«СВІТ ІНСТРУМЕНТУ УКРАЇНА» документів
та проведених консультацій, Київська
міжрегіональна митниця Міндоходів 17
лютого 2014 року прийняла Рішення про
коригування митної вартості товарів №
100270004/2014/000035/2.

В результаті прийнятого відповідачем
оскаржуваного рішення, митну вартість
товару, що імпортується, скориговано із
застосуванням резервного методу.

18 лютого 2014 року ТОВ «СВІТ ІНСТРУМЕНТУ
УКРАЇНА» подало нову митну декларацію
(МД-2) № 100270004/2014/339449 від 18.02.2014 р., в якій
було задекларовано цей же товар за
митною вартістю, що визначена з
урахуванням Рішення про коригування
митної вартості товарів № 100270004/2014/000035/2
від 17.02.2014 р., після чого товар оформлено
у митному відношенні та випущено у
вільний обіг під гарантійні
зобов'язання.

31.03.2014 р. позивач супровідним листом за
№ 51 подав до митного органу додаткові
документи, а саме:

- копію бухгалтерської документації, що
підтверджує сплату за поставлений
товар у відповідності до умов
контракту;

- копію прайс-листа постачальника;

- копію рішення про коригування митної
вартості товарів № 100270004/2014/000035/2 від
17.02.2014 р. з переліком необхідних
додаткових документів для
підтвердження заявленої митної
вартості товару;

- копію комерційного інвойсу № HD1315 від
05.12.2013 р.;

- копію контракту з постачальником №
СН-MIU/18/0111 від 18.01.2011 р.;

- копію додаткової угоди № 3 до
контракту № СН-MIU/18/0111 від 18.01.2011 р.;

- копію додаткової угоди № 5 контракту
№ СН-MIU/18/0111 від 18.01.2011 р.;

- копію експортної декларації
відправника № 80049368 від 14.12.2013 р. та
просив надати письмову відповідь про
причини, за яких заявлена ним митна
вартість не може бути визнана за
основним методом визначення митної
вартості товару - за ціною договору
(контракту) та надати письмову
інформацію щодо порядку і методу
визначення митної вартості,
застосованих у разі коригування митної
вартості, а також щодо підстав
здійснення такого коригування.

Листом відповідача від 08.04.2014 р. №
4388/1/26-70-63-04 декларанту була надана
відповідь, якою його повідомлено про
відсутність підстав для перегляду
рішення про коригування митної
вартості товарів від 17.02.2014 р. №
100270004/2014/000035/2.

Не погоджуючись з прийнятим Київською
міжрегіональною митницею Міндоходів
рішенням № 100270004/2014/000035/2 від 17.02.2014 р.
позивач 05.05.2014 р. вих. № 310035 до
Департаменту митної справи
Міністерства доходів та зборів України
звернувся із скаргою, в якій просив
переглянути та скасувати рішення про
коригування митної вартості товарів №
100270004/2014/000035/2 від 17.02.2014 р. та винести
нове рішення, за яким митна вартість
товару буде визначена за основним
методом визначення митної вартості
товару - за ціною договору.

Листом від 02.06.2014 р. № 9765/6/99-99-24-02-06-15
Міністерство доходів і зборів України
повідомило декларанта про те, що
оскільки ним не подано документів в
повному обсязі, у суб'єкта владних
повноважень відсутня можливість
надати відповідь по суті скарги.

Незгода з рішенням про коригування
митної вартості товарів обумовила
позивача звернутись до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд не
погоджується з доводами Товариства з
обмеженою відповідальністю «СВІТ
ІНСТРУМЕНТУ УКРАЇНА», виходячи з
наступного.

Спірні правовідносини врегульовано
нормами Конституції України, Митного
кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI
(далі - МК України) та іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно з ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 7 МК України (в
редакції, чинній на момент митного
оформлення товару) визначено, що
встановлені порядок і умови
переміщення товарів через митний
кордон України, їх митний контроль та
митне оформлення, застосування
механізмів тарифного і нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності, справляння митних
платежів, ведення митної статистики,
обмін митною інформацією, ведення
Української класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності,
здійснення відповідно до закону
державного контролю нехарчової
продукції при її ввезенні на митну
територію України, запобігання та
протидія контрабанді, боротьба з
порушеннями митних правил, організація
і забезпечення діяльності органів
доходів і зборів та інші заходи,
спрямовані на реалізацію державної
політики у сфері державної митної
справи, становлять державну митну
справу.

Державна митна справа здійснюється з
додержанням прийнятих у міжнародній
практиці форм декларування товарів,
методів визначення митної вартості
товарів, систем класифікації та
кодування товарів та системи митної
статистики, інших загальновизнаних у
світі норм і стандартів.

Відповідно до ст. 17 Угоди про
застосування статті VII Генеральної
угоди про тарифи й торгівлю 1994 року
ніщо в цій Угоді не тлумачиться як таке,
що обмежує або ставить під сумнів право
митних адміністрацій упевнитися в
істинності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданих
для цілей митного оцінювання.

Згідно з ст. 49 МК України митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу (ч. 1
ст. 51 МК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 52 МК України
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Пунктом другим ч. 2 ст. 52 МК України
визначено, що декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані
подавати органу доходів і зборів
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

В свою чергу, орган доходів і зборів з
метою здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів має право
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості та у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості (п.
п. 1, 2 ч. 5 ст. 54 МК України).

Також, що відповідно до ст. 9
Конституції України чинні міжнародні
договори, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, є
частиною національного законодавства
України. Це безпосередньо стосується
таких норм міжнародного права, як ГАТТ
1947.

З цього приводу суд зазначає, що
приписами пп. «а» п. 2 ст. VII «Оцінка
товару для митних цілей» Генеральної
Угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947)
визначено, що оцінка імпортованого
товару для митних цілей повинна
ґрунтуватися на дійсній вартості
імпортованого товару, на який
розраховується мито, або подібного
товару і не повинна ґрунтуватися на
вартості товару національного
походження чи на довільній або
фіктивній вартості.

Відповідно до пп. «b» п. 2 ст. VII «Оцінка
товару для митних цілей» Генеральної
Угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947) під
«дійсною вартістю» слід розуміти ціну,
за яку, під час та в місці, визначеними
законодавством імпортуючої країни,
такий чи подібний товар продається або
пропонується до продажу при звичайному
ході торгівлі за умов повної
конкуренції.

Якщо дійсна вартість не може бути
визначена відповідно до підпункту b)
цього пункту, оцінка для митних цілей
повинна ґрунтуватися на найближчому
еквіваленті такої вартості, який можна
визначити (пп. «с» п. 2 ст. VII «Оцінка
товару для митних цілей» Генеральної
Угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947)).

Згідно з ч. 1 ст. 54 МК України контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється органом
доходів і зборів під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. ст. 54 МК
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів орган доходів і
зборів визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

При цьому, орган доходів і зборів з
метою здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів має право:
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості; у випадках,
встановлених цим Кодексом, письмово
запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості (п.
п. 1, 2 ч. 5 ст. 54 МК України).

У відповідності до ч. 3 ст. 53 МК України у
разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
додаткові документи.

Згідно з ч. 1 ст. 55 МК України рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
органом доходів і зборів у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо органом доходів і
зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

В ст. 57 МК України зазначені методи
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту.

Зокрема в ній йдеться, що визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
в Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: 1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2)
другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частиною другою ст. 58 МК України
визначено, що метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 МК України у разі
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом послідовного
використання методів, зазначених у
статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна
вартість оцінюваних товарів
визначається з використанням способів,
які не суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (GATT).

В ході дослідження матеріалів справи
судом встановлено, що декларантом до
митного оформлення було подано
документи, які містять розбіжності та в
них відсутні всі відомості відповідно
до обраного методу визначення митної
вартості, а саме, згідно з умовами
контракту від 18.01.2011 р. № СН-MIU/18/0111 - 10%
загальної вартості товару мають бути
оплачені не пізніше 7 календарних днів
з моменту підписання специфікації та 90%
вартості відправленої партії товару
повинні бути сплачені не пізніше ніж
через 10 календарних днів з моменту
отримання копії коносаменту, на момент
подання митної декларації платіжні
документи на вимогу митного органу
пред'явлені не були.

У той же час в копії інвойсу № HD 1315 від
05.12.2013 р., що міститься в матеріалах
митного оформлення, зазначено умови
оплати - 100%.

В зв'язку із цим, митна вартість
імпортованих товарів не була визначена
за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються, оскільки документи,
зазначені в ч. 2 ст. 53 МК України не
містили всіх відомостей, які б
підтверджували заявлену митну
вартість товарів і обраний метод її
визначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України,
декларанту було запропоновано надати
додаткові документи.

Однак, декларантом до митного
оформлення не надано платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); виписку з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації
та висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

Вказане стало підставою для
коригування відповідачем митної
вартості.

З дослідженого в судовому засіданні
рішення про коригування митної
вартості товарів № 100270004/2014/000035/2 від
17.02.2014 р. вбачається, що до Товару був
застосований резервний метод.

З підстав зазначеного, суд
погоджується з доводами відповідача
про те, що в зв'язку з поданням
документів, що містять неповні
відомості (у наданих документах
містяться розбіжності) та
невідповідністю обраного декларантом
або уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 Митного
кодексу України, митну вартість
товарів, які були ввезені в Україну
відповідно до митного режиму імпорту
не було визначено за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції).

Метод визначення митної вартості за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються, відповідно до ч. 2 ст. 58 МК
України не був прийнятий в зв'язку з
тим, що використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально. Вартість
товару в експортній декларації країни
відправлення відрізняється від
вартості товару заявленої декларантом.
Метод визначення митної вартості за
ціною договору щодо ідентичних товарів
не був прийнятий у зв'язку з
відсутністю даних щодо вартості
операцій з ідентичними товарами,
скоригованими відповідно до
комерційних умов поставки та партії
товару (кількості). Метод визначення
митної вартості за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів не був
прийнятий у зв'язку з відсутністю даних
щодо вартості операцій з подібними
(аналогічними) товарами, скоригованими
відповідно до комерційних умов
поставки та партії товару (кількості).
Метод визначення митної вартості на
основі віднімання вартості не був
використаний у зв'язку з відсутністю
даних, необхідних для проведення
розрахунків. Метод визначення митної
вартості на основі додавання вартості
не був використаний у зв'язку з
відсутністю даних, необхідних для
проведення розрахунків.

В результаті чого, митну вартість
товару, що імпортується, скориговано із
застосуванням резервного методу
відповідно до ст. 64 Митного кодексу
України, в обґрунтування чого
відповідачем надано витяг з цінової
бази ЕАІС ДМСУ.

Отже, оскільки заявлена митна вартість
не була підтверджена документально
додатковими документами, що вимагались
митним органом відповідно до ч. 3 ст. 53
МК України, відповідачем правомірно
було застосовано резервний метод
визначення митної вартості товару.

У той же час, суд не може прийняти
доводи позивача про надання всіх
необхідних документів після прийняття
оскаржуваного рішення.

Так, ч. ч. 8, 9 ст. 55 МК України визначено,
що протягом 80 днів з дня випуску
товарів декларант або уповноважена ним
особа може надати органу доходів і
зборів додаткові документи для
підтвердження заявленої ним митної
вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або
уповноваженою ним особою додаткових
документів орган доходів і зборів
розглядає подані додаткові документи і
протягом 5 робочих днів з дати їх
подання виносить письмове рішення щодо
визнання заявленої митної вартості та
скасовує рішення про коригування
заявленої митної вартості або надає
обґрунтовану відмову у визнанні
заявленої митної вартості з
урахуванням додаткових документів. У
такому випадку надана фінансова
гарантія відповідно повертається
(вивільняється) або реалізується в
порядку та у строки, визначені цим
Кодексом.

Отже, додатково надані документи
підлягають оцінці відповідачем або
його вищестоящим органом лише при
перегляді рішення про коригування
митної вартості товарів у
відповідності до ч. ч. 8, 9 ст. 55 МК
України.

Як вбачається з матеріалів справи, такі
документи були оцінені відповідачем та
Міністерством доходів та зборів
України, за наслідками чого в перегляді
рішення про коригування митної
вартості товарів було відмовлено
(листи від 08.04.2014 р. за № 4388/1/26-70-63-04, від
02.06.2014 р. за № 9765/6/99-99-24-02-06-15).

Відповідних позовних вимог щодо
визнання протиправними відмов
вказаних суб'єктів владних повноважень
позивачем заявлено не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до
переконання, що Київською
міжрегіональною митницею Міндоходів
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
МК України прийнято рішення про
коригування митної вартості товарів №
100270004/2014/000035/2 від 17 лютого 2014 року, а
отже оскаржуване рішення ґрунтується
на нормах чинного законодавства, є
правомірним, а тому визнанню
протиправним та скасуванню не
підлягає.

Частиною 3 статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого: суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Докази суду надають особи, які беруть
участь у справі. Суд може запропонувати
надати додаткові докази або
витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Під час розгляду справи доводи
позивача були спростовані.

Натомість, відповідачем доведено
правомірність прийнятого ним рішення.

Враховуючи вищезазначене, суд
всебічно, повно та об'єктивно, за
правилами, встановленими ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представника позивача, вважає, що
позовні вимоги є необґрунтованими, а
тому, в задоволенні позовних вимог слід
відмовити повністю.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відшкодування судового збору
позивачу не підлягає.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст.
158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «СВІТ ІНСТРУМЕНТУ
УКРАЇНА» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України, шляхом подання через
суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко