Справа № 823/1449/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" липня 2014 р. м. Київ
К/800/48887/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Кредитної спілки "Альянс" на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 16 травня 2013
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 серпня 2013
року у справі за позовом Кредитної
спілки "Альянс" до Реєстраційної служби
Черкаського міського управління
юстиції Черкаської області про
визнання рішень нечинними,
зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Кредитна спілка "Альянс" звернулась з
позовом до Реєстраційної служби
Черкаського міського управління
юстиції Черкаської області про
визнання нечинними рішення № 1639197 від
15 квітня 2013 року та
рішення № 1672343 від 16 квітня 2013 року про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень, зобов'язання здійснити
державну реєстрацію обтяження
нерухомого майна іпотекою та
зареєструвати в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень на підставі договору іпотеки
від 01 жовтня 2004 року обтяження -
заборону на квартиру АДРЕСА_1 та речове
право на іпотеку на вказану квартиру.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 16 травня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 серпня 2013
року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаними судовими
рішеннями, позивач звернувся з
касаційною скаргою, в якій просив їх
скасувати та прийняти нове рішення про
задоволення позову.

Заперечень не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами встановлено, що 30 серпня 2004 року
позивач (кредитор) уклав з ОСОБА_4
(боржником) договір кредитної лінії №
1538, за умовами якого ОСОБА_4 отримав
кредит в сумі 45 000 грн.

В забезпечення виконання договору
кредитної лінії 01 жовтня 2004 року
позивач уклав з ОСОБА_4 договір іпотеки
№ 7290, за яким позивач набув права
іпотекодержателя предмету іпотеки -
належної іпотекодавцю на праві
власності квартири АДРЕСА_1.

23 січня 2007 року рішенням Соснівського
районного суду м. Черкаси за позивачем
визнано право власності на вказаний
предмет іпотеки.

Ухвалою Соснівського районного суду м.
Черкаси від 17 вересня 2008 року у справі
№ 2-331/07 вищевказане судове
рішення скасовано.

В 2009 році нотаріусом знято заборону на
відчуження квартири та здійснено
реєстрацію вилучення відповідного
запису з реєстру іпотек, а позивачем, в
свою чергу, здійснено її продаж.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 24 січня 2011 року визнано
недійсним договір купівлі-продажу від
16 лютого 2009 року; квартиру витребувано
з володіння покупця та передано ОСОБА_4

Рішенням Cоснівського районного суду м.
Черкаси 26 вересня 2011 року задоволено
позов Кредитної спілки "Альянс" та
стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість у
сумі 855 326 грн 79 коп.

11 квітня 2013 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про здійснення
реєстрації речового права (іпотеки) та
обтяження речового права (заборони) на
предмет іпотеки - квартиру.

Рішенням від 15 квітня 2013 року № 1639197
відповідач відмовив у державній
реєстрації обтяження заборони на
вищевказану квартиру з посиланням на
те, що заявлене право обтяження не
підлягає державній реєстрації.

Рішенням від 16 квітня 2013 року № 1672343
відповідач відмовив позивачу у
державній реєстрації іншого речового
права іпотеки на квартиру з посиланням
на те, що заявлене право обтяження не
підлягає державній реєстрації.

Не погоджуючись з рішеннями
відповідача, позивач звернувся з
позовом про визнання їх протиправними
та скасування, а також про зобов'язання
відповідача здійснити державну
реєстрацію обтяження та речового права
на іпотеку на вказану квартиру.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погодився апеляційний суд, про
правомірність оскаржених рішень
відповідача.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з висновками судів про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог у даній справі з огляду
на таке.

Відповідно до статті 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Оскаржуючи рішення відповідача,
позивач посилається на відсутність
підстав для відмови у здійсненні
державної реєстрації його речового
права на предмет іпотеки та
відповідного обтяження на нього, адже
станом на день звернення з
відповідними заявами відповідний
договір іпотеки був чинним.

Спеціальним законом, який визначає
підставі, спосіб проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації та межі
повноважень державних реєстраторів, є
Закон України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень".

Стаття 2 вказаного Закону визначає
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно як офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

В розумінні п. п. 2, 3 ч.1 ст. 4 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" речові права на нерухоме
майно є похідними і реєструються після
державної реєстрації права власності
на таке майно. Крім того, вищезазначені
норми Закону зазначають, що державна
реєстрація права є обов'язковою дією
під час вчинення будь-яких дій з
нерухомим майном. Якщо вчиняється
нотаріальна дія, державну реєстрацію
прав здійснює нотаріус. Будь-які
правочини, в тому числі іпотека, яка є
похідною, реєструються після державної
реєстрації права власності на таке
майно.

Процедура проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедура взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна
визначаються Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року № 703.

Вказаним Порядком встановлено, що
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно, що є похідними від
права власності, проводиться після
державної реєстрації права власності
на таке майно.

Згідно зі статтею 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи,
станом на день подачі заяв про
реєстрацію речових прав та обтяжень на
нерухоме майно право власності на це
майно в Державному реєстрі речових
прав зареєстровано не було, тому у
відповідача не існувало законних
підстав для реєстрації іпотеки, тобто
похідного від права власності речового
права.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні
вимог позивача, відповідач не порушив
приписів чинного законодавства та діяв
виключно в межах наданих йому
повноважень.

Отже висновки судів про
безпідставність позовних вимог у даній
справі є правильними.

Водночас колегія суддів зазначає, що з
аналізу правовідносин, які склались
щодо предмету іпотеки, та зі змісту
позовної заяви вбачається, що дійсною
метою звернення до відповідача та в
подальшому до суду є намагання
позивача відновити становище, яке
існувало до моменту вилучення з
Державного реєстру запису, здійсненого
нотаріусом у 2011 році за ініціативою
позивача.

Однак, як вже зазначено вище, в порядку
адміністративного судочинства
відновленню підлягають лише ті права,
які порушені суб'єктом владних
повноважень шляхом прийняття
конкретного рішення (вчинення дії або
допущення бездіяльності), що
суперечить чинному законодавству. При
цьому межі з'ясування обставин
адміністративної справи
встановлюються виключно з урахуванням
предмету позову. Таким чином, вирішуючи
питання про законність оскарженого
рішення, суд не має як повноважень, так
і права виходити за ці межі і
перевіряти обставини прийняття рішень
або вчинення дій, що передували цьому
рішенню.

Таким чином доводи касаційної скарги
не свідчать про порушення судами норм
матеріального права у даній справі, а
можуть бути підставою для звернення за
захистом порушеного права у обраний з
урахуванням вищевказаного спосіб.

Враховуючи викладене, та керуючись
статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Кредитної спілки
"Альянс" залишити без задоволення, а
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 16 травня 2013
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 серпня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: