Справа № 872/13585/13
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2014 рокусправа № 804/8268/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

за участю секретаря судового
засідання: Фірсік Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 12
серпня 2013 року у справі № 804/8268/13-а за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Спайк-Інвест" до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Спайк-Інвест" (далі -
позивач) звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області (далі - відповідач), в якому
просило, з урахуванням заяви про зміну
позовних вимог, скасувати податкове
повідомлення-рішення від 07.05.2013 року
№.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 12
серпня 2013 року позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Спайк-Інвест"
задоволено, скасовано оскаржене
позивачем податкове
повідомлення-рішення.

Не погодившись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 12 серпня 2013
року та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Вказував на порушення позивачем
п.п. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138 Податкового
кодексу України та п.п.7.6.1, 7.6.3, 7.6.4 п.7.6
ст.7, п.1.32 ст.1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
п.п.135.5.11 п.135.5, п.135.1 ст.135, п.153.8 ст.153
Податкового кодексу України.

Позивач надав письмові
заперечення на апеляційну скаргу
відповідача, вказував на
обґрунтованість висновків в рішенні
суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав доводи та вимоги
апеляційної скарги, наполягав на її
задоволенні.

Представник позивача у судовому
засіданні прохав залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а рішення суду
першої інстанції - без змін.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що працівниками
відповідача було проведено
документальну планову виїзну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю "Спайк-Інвест" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2011 року по
30.09.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 року по
30.09.2012 року, за результатами якої
складено акт від 27.12.2012 року №5182/223/35542661.

В порядку адміністративного
оскарження позивач на акт перевірки
надав заперечення, які було розглянуто
Державною податковою інспекцією у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
та листом від 16.01.2013 року №1449/10/22-325 до
акту перевірки від 27.12.2012 року
№5182/223/35542661 внесено зміни та зазначено,
що порушення, встановлені вказаним
актом, є законодавчо обґрунтованими.

21.01.2013 року відповідачем винесено
податкове повідомлення-рішення №
про збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток у сумі 309 268,25 та податкове
повідомлення-рішення №000011700 про
збільшення суми грошового зобов'язання
за платежем податок з доходів фізичних
осіб у сумі 638,08 грн.

Не погодившись із вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями
позивач подав до Державної податкової
служби у Дніпропетровській області
первинну скаргу щодо оскарження
зазначених додаткових
повідомлень-рішень.

Рішенням Державної податкової
служби у Дніпропетровській області від
02.04.2013 року №1453/10/10-25 було скасовано
податкове повідомлення-рішення
відповідача №000011700 від 21 січня 2013 року,
податкове повідомлення-рішення №
від 21 січня 2013 року залишено
без змін, а скаргу позивача в частині
залишено без задоволення.

11.04.2013 року позивачем було подано
повторну скаргу №130410-1 до Державної
податкової служби України. Рішенням
Міністерства доходів і зборів України
від 29.04.2013 року №1736/6/99-99-10-01-15 скасовано
податкове повідомлення-рішення №
в частині визначення товариству
податку на прибуток за рахунок
зменшення перевіркою витрат на
загальну суму 457 510,00 грн. і у
відповідній частині скасовано штрафну
санкцію. В іншій частині зазначене
податкове повідомлення-рішення та
рішення, прийняте за розглядом
первинної скарги, залишено без змін.

07.05.2013 року прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на прибуток
у розмірі 196 243,25 грн..

Скасування зазначеного
податкового повідомлення-рішення і є
предметом адміністративного позову
позивача.

Суд першої інстанції, з
висновками якого погоджується і
колегія суддів апеляційної інстанції,
задовольняючи позовні вимоги та
скасовуючи спірне рішення відповідача,
виходив з наступного.

Актом перевірки встановлено
порушення позивачем п.п.7.6.1, 7.6.3, 7.6.4 п.7.6
ст.7, п.1.32 ст.1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
п.п.135.5.11 п.135.5, п.135.1 ст.135, п.153.8 ст.153
Податкового кодексу України ТОВ
"Спайк-Інвест" занижено інші доходи на
загальну суму 784 384,00, у тому числі: за
ІІІ квартал 2011 року у сумі 698 796,00 грн., за
IV квартал 2011 року у сумі 325,00 грн., за II
квартал 2012 року у сумі 85 263,00 грн.

В акті перевірки від 27.12.2012 року
№5182/223/35542661 відповідач посилається на
акт перевірки ДПІ у Кіровському районі
м.Дніпропетровська №855/220/35542661 від
26.04.2011 року за період з 01.07.2009 року по
03.12.2010 року, за висновками якого
встановлено завищення ТОВ
"Спайк-Інвест" збитків від операцій з
іншими цінними паперами на суму 794 849,00
грн..

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом, в четвертому
кварталі 2010 року позивач придбав
інвестиційні сертифікати іменні
бездокументарні товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія з
управління активами "Авенір-Інвест"
("Пайовий закритий недиверсифікований
венчурний інвестиційний фонд
"Авенір-Капітал") у кількості 793 шт.
номінальною вартістю 1000,00 грн. на
підставі договору купівлі-продажу
інвестиційних сертифікатів №1881 Д від
29.11.2010 року у ТОВ "Компанія з управління
активами "Авенір-Інвест". Ціна договору
за домовленістю сторін склала 794 847,69
грн.

На момент придбання зазначених
цінних паперів діяв Закон України від
28.12.1994 року № 334/94-ВР "Про оподаткування
прибутку підприємств", відповідно до
п.п.7.6.1. п.7.6. ст.7 (в редакції, чинній на
момент такого придбання) якого, якщо
протягом звітного періоду витрати на
придбання кожного з окремих видів
пінних паперів, а також деривативів,
понесені (нараховані) платником
податку, перевищують доходи, отримані
(нараховані) від продажу (відчуження)
цінних паперів або деривативів такого
ж виду протягом такого звітного
періоду, від'ємний фінансовий
результат переноситься на зменшення
фінансових результатів від операцій з
цінними паперами або деривативами
такого ж виду майбутніх звітних
періодів у порядку, визначеному
статтею 6 цього Закону. Норми вказаного
підпункту не поширюються на операції з
емісії корпоративних прав або інших
цінних паперів, що здійснюються
платником податку, а також з їх
зворотного викупу або погашення таким
платником податку.

Пунктом 7.6.3 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
було визначено, що під терміном
"витрати" слід розуміти суму коштів або
вартість майна, сплачену (нараховану)
платником податку продавцю цінних
паперів та деривативів як компенсація
їх вартості.

Таким чином, позивачем на
підставі чинного на той момент
законодавства витрати від придбання
таких цінних паперів були враховані та
відображені в окремому податковому
обліку операцій з цінними паперами за 4
квартал 2010 року (код рядка 7.2 Додатку КЗ
до рядка 01.4 Декларації з податку на
прибуток Товариства за 2010 рік).

01.04.2011 року набрав чинності
розділ ІІІ Податкового кодексу
України, пунктом 153.8 якого встановлено,
що від терміном "витрати" слід розуміти
суму коштів або вартість майна,
сплачену (нараховану) платником
податку продавцю (у тому числі
емітенту, крім придбання під час
первинного розміщення) цінних паперів,
деривативів або інших, ніж цінні
папери, корпоративних прав, як
компенсація їх вартості.

Таким чином, саме з набранням
чинності розділом ІІІ Податкового
кодексу України було обмежено
врахування у витратах від операцій з
торгівлі цінними паперами витрат від
придбання цінних паперів під час
первинного розміщення.

Такі цінні папери у кількості 793
шт. були зараховані 01.12.2010 року на
рахунок у цінних паперах товариства
№003035, відкритий у зберігача ТОВ "ФІНАНС
ГРУП ІНВЕСТ", та станом на 01.01.2011 року
обліковувались на балансі товариства.

За наслідками господарської
діяльності позивача за 2010 рік від
операцій з цінними паперами цього виду
позивачем отримано від'ємний
фінансовий результат (витрати від
операцій цього виду цінних паперів
перевищили доходи від операцій з ними).
Як вбачається з матеріалів справи, це
відображено у Додатку КЗ до рядка 01.4
декларації з податку на прибуток ТОВ
"Спайк-Інвест", а саме у рядку із кодом 7.

Державною податковою інспекцією
у Кіровському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
(на обліку у якої позивач раніше
перебував) була проведена планова
виїзна перевірка позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
України за період з 01.07.2009 року по 31.12.2010
року, за наслідками якої складено акт
№855/220/35542661 від 26.04.2011 року. Згідно
висновків вказаного акту лише в момент
здійснення продажу придбаного у
емітента цінного паперу, підприємство
має право на відображення витрат,
пов'язаних з придбанням такого цінного
паперу та доходів від його продажу.

10 березня 2011 року (1 квартал 2011
року) за договором про обмін цінних
паперів від 10.03.2011 року №248/11-Д; 2224 Д
зазначені інвестиційні сертифікати
були продані в кількості 3999 штук на
загальну суму 3999350,00 грн., у зв'язку з чим
суд дійшов висновку, що не враховані
витрати на придбання інвестиційних
сертифікатів у 4 кварталі 2010 року мають
бути враховані органами державної
податкової служби у 1 кварталі 2011 року у
сумі 794 847,69 грн.

Крім того, відображення у
податковій звітності витрат на
придбання інвестиційних сертифікатів
у податковій декларації з податку на
прибуток підприємства у 2010 році жодним
чином не вплинуло на кінцеве
відображення такого показника у
декларації з податку на прибуток за 1
квартал 2011 року та у наступних
податкових періодах. Отже, заниження
суми прибутку від операцій з іншими
цінними паперами не відбулось, а тому і
заниження податку не було.

Щодо встановленого порушення
п.п.138.10.5 п 138.10 ст.138 Податкового кодексу
України, внаслідок чого завищено суму
фінансових витрат у вигляді плати за
факторингові послуги у III кварталі 2011
року на суму 56800,00 грн., колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що 16.08.2011 року між позивачем
(клієнт) та ТОВ "МЕНЕДЖМЕНТ ІНВЕСТИЦІЙ"
(фактор) було укладено Генеральний
договір факторингу з регресом від
16.08.2011 року №09-11/ЮЛ, згідно умов якого
фактор передає грошові кошти в
розпорядження клієнта за плату, а
клієнт відступає факторові своє право
вимоги грошових коштів до дебіторів на
підставі документів, що підтверджують
таке право відповідно до контракту.

У III кварталі 2011 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Спайк-Інвест" віднесло до складу
фінансових витрат суму у розмірі 56 800,00
грн. як плату за факторингові послуги
за Генеральним договором факторингу з
регресом від 16.08.2011 року №09-11/ЮЛ.

Згідно з частиною 1 статті 1077
Цивільного кодексу України за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника). Таким чином, плата за
здійснення факторингу є невід'ємною
частиною суті факторингу.

У відповідності до пункту 1.4
Генерального договору факторингу з
регресом від 16.08.2011 року №09-11/ЮЛ грошова
вимога до Дебітора вважається
придбаною Фактором у Клієнта з моменту
підписання Сторонами Реєстру
прийнятих документів на факторинг
(надалі - "Реестр"). Реєстри є додатками
до цього Договору за умови підписання
належним чином уповноваженими на те
представниками Сторін. Реєстр №1 був
підписаний сторонами вищевказаного
договору та скріплений печатками
сторін 16.08.2011 року, а отже оформлений
належним чином. Підписання такого
Реєстру № 1 від 16.08.2011 року свідчить про
те, що право грошової вимоги до
боржника було придбано Фактором саме
16.08.2011 року. Таким чином, позивачем саме
16.08.2011 року понесено витрати у розмірі
56800,00 грн. Саме тому витрати за вказаним
договором у вигляді комісійної
винагороди, що враховані у складі
валових витрат, виникають з моменту
придбання фактором права вимоги до
дебіторів.

Пункт 138.4 та пункт 138.5 статті 138
Податкового кодексу України
визначають, до якого саме податкового
звітного періоду відносяться ті чи
інші витрати платника податку. Зокрема,
визначено, що витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг. Інші
витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені, згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку. Тому плата за
здійснення факторингу має
відображатись у бухгалтерському та
податковому обліку на момент укладення
належним чином Генерального договору
факторингу з регресом.

Відповідно до частини 1 статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Таким чином, оскільки Генеральний
договір факторингу з регресом був
укладений 16.08.2011 року, тобто у ІІІ
кварталі 2011 року, і це підтверджено
первинними документами, то відповідно
і витрати за таким договором мають бути
враховані саме у ІІІ кварталі 2011 року.

Відповідно до п.п.138.10.5 п.138.10 ст.138
Податкового кодексу України до складу
інших витрат включаються фінансові
витрати, до яких належать витрати на
нарахування процентів (за користування
кредитами та позиками, за випущеними
облігаціями та фінансовою орендою) та
інші витрати підприємства в межах норм,
встановлених цим Кодексом, пов'язані із
запозиченнями (крім фінансових витрат,
які включені до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку).

Як вбачається з акту перевірки та
заперечень, відповідачем не
зазначається, якими положеннями
податкового законодавства
передбачено, що витрати у вигляді плати
за факторингові послуги виникають лише
з дня виникнення права вимоги до
дебіторів

Оскільки відповідачем, всупереч
вимогам ч.2 ст.71 КАС України, не було
доведено правомірності прийняття ним
спірного податкового
повідомлення-рішення суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
позовні вимоги позивача підлягали
задоволенню, а оскаржене податкове
повідомлення-рішення підлягало
скасуванню.

Мотивація та докази, наведені у
апеляційній скарзі, не дають колегії
суддів підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду першої інстанції, а тому
апеляційну скаргу відповідача слід
залишити без задоволення, а оскаржену
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205,
206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 12
серпня 2013 року у справі № 804/8268/13-а -
залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Повний текст ухвали виготовлено
08.07.2014р..

Головуючий:
Н.П. Баранник

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак