Справа № 824/2590/13-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року м.
Чернівці Справа № 824/2590/13-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі
головуючого - судді Маренича І.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Відділу Держземагентства у
Сторожинецькому районі Чернівецької
області, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 (далі-Позивач) звернулася з
адміністративним позовом (з
урахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог від 19.06.2014 року
та заяви про збільшення розміру
позовних вимог від 01.07.2014 року) до
Відділу Держземагентства у
Сторожинецькому районі Чернівецької
області про визнання незаконним та
скасування наказу про звільнення з
роботи, поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначила, що відповідно до
наказу № 2-к від 16.01.2006 року вона була
прийнята на роботу в Сторожинецький
районний відділ земельних ресурсів за
трудовою угодою.

Наказом від 12.05.2006 року № 9-к позивача
було прийнято на посаду спеціаліста 2-ї
категорії сектору кадрового, правового
та інформаційного забезпечення як
таку, що пройшла конкурсний відбір.

Згідно наказу № 14-0 від 01.07.2007 року
Сторожинецький районний відділ
земельних ресурсів реорганізовано
шляхом перетворення у відділ земельних
ресурсів у Сторожинецькому районі.

Наказом від 19.05.2008 року відділ
земельних ресурсів у Сторожинецькому
районі реорганізовано шляхом
перетворення у відділ Держкомзему у
Сторожинецькому районі.

Наказом №05-к від 04.12.2012 року позивача
було призначено на посаду головного
спеціаліста - юрисконсульта відділу
Держземагентства у Сторожинецькому
районі Чернівецької області в порядку
переведення з відділу Держкомзему у
Сторожинецькому районі Чернівецької
області.

За час виконання трудових обов'язків
позивач належним чином виконувала
покладені на неї трудовим договором
посадові обов'язки юрисконсульта з
дотриманням Правил внутрішнього
трудового розпорядку.

Проте, відповідач в особі начальника
Відділу Держземагентства у
Сторожинецькому районі Чернівецької
області Мітран І.Г. за останні три
місяці роботи позивача двічі
застосував до позивача дисциплінарні
стягнення.

Наказом від №11-к від 18.10.2013 року
позивача було звільнено з робити з
18.10.2013 року за систематичне невиконання
без поважних причин обов'язків,
покладених на позивача трудовим
договором та правилами внутрішнього
трудового розпорядку відповідно до п.3
ст.40 КЗпП України. Копію наказу про
звільнення з роботи до цього часу
позивачу відповідач не вручив.

Позивач вважає, що такі дії начальника
Відділу Держземагентства у
Сторожинецькому районі Чернівецької
області є незаконними, оскільки
позивача безпідставно було притягнуто
до дисциплінарної відповідальності, а
тому наказ про застосування до
позивача дисциплінарного стягнення у
вигляді звільнення з роботи повинен
бути судом визнаний незаконним та
скасований.

Від позивача поступило клопотання про
розгляд справи у порядку письмового
провадження, при цьому позивач
зазначила, що позов підтримує в повному
обсязі.

Відповідач належним чином
повідомлений про дату, час і місце
розгляду даної адміністративної
справи, проте в судове засідання не
з'явився, заяву про визнання позову або
заперечень на позов суду не надав.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта. На
підставі вище викладеного суд
приходить до висновку про можливість
розгляду справи у порядку письмового
провадження на підставі наявних
матеріалів.

Розглянувши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини в
справі, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, дослідивши та оцінивши надані
докази в сукупності, проаналізувавши
законодавство, яке регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
адміністративний позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлені такі обставини та
відповідні їм правовідносини.

Наказом Сторожинецького районного
відділу земельних ресурсів № 2-к від
16.01.2006 року ОСОБА_1 прийнята на роботу за
трудовою угодою, що підтверджується
копією трудової книжки.

Наказом Сторожинецького районного
відділу земельних ресурсів № 9-к від
12.05.2006 року ОСОБА_1 прийнято на посаду
спеціаліста 2-ї категорії сектору
кадрового, правового та інформаційного
забезпечення як таку, що пройшла
конкурсний відбір.

12 травня 2006 року ОСОБА_1 прийняла
присягу державного службовця, крім
того останній присвоєно 15
(п'ятнадцятий) ранг 7 (сьомої) категорії
державного службовця.

Згідно наказу № 14-0 від 01.07.2007 року
Сторожинецький районний відділ
земельних ресурсів реорганізовано
шляхом перетворення у відділ земельних
ресурсів у Сторожинецькому районі.

Згідно наказу № 04-к від 21.01.2008 року
ОСОБА_1 призначено на посаду
спеціаліста 2-ї категорії сектору
кадрового, правового та інформаційного
забезпечення відділу земельних
ресурсів у Сторожинецькому районі,
звільнивши з посади спеціаліста 2-ї
категорії сектору правового і
кадрового забезпечення, державної
служби та роботи із зверненням
громадян Сторожинецького районного
відділу земельних ресурсів.

13 травня 2008 року ОСОБА_1 присвоєно
черговий 14 (чотирнадцятий) ранг
державного службовця, згідно наказу
№07-к від 13.05.2008 року.

Наказом №09-о від 19.05.2008 року відділ
земельних ресурсів у Сторожинецькому
районі реорганізовано шляхом
перетворення у відділ Держкомзему у
Сторожинецькому районі.

Згідно наказу № 04-к від 03.12.2008 року
ОСОБА_1 призначено на посаду
спеціаліста 2-ї категорії сектору
кадрового та правового забезпечення,
бухгалтерського обліку, фінансів та
звітності відділу Держкомзему у
Сторожинецькому районі Чернівецької
області, звільнивши з посади
спеціаліста 2-ї категорії сектору
кадрового, правового та інформаційного
відділу земельних ресурсів у
Сторожинецькому районі Чернівецької
області.

14 липня 2009 року в зв'язку із зміною
структури та штатного розпису відділу
ОСОБА_1 переведена з посади спеціаліста
2-ї категорії сектору кадрового та
правового забезпечення,
бухгалтерського обліку, фінансів та
звітності на посаду спеціаліста 2-ї
категорії сектору правового та
кадрового забезпечення,
бухгалтерського обліку та звітності,
згідно наказу № 04-к від 14.07.2009 року.

26 листопада 2009 року в зв'язку із зміною
структури та штатного розпису відділу
ОСОБА_1 переведена з посади спеціаліста
2-ї категорії сектору правового та
кадрового забезпечення,
бухгалтерського обліку та звітності на
посаду спеціаліста 2-ї категорії
сектору правової роботи та із
зверненням громадян з посадовим
окладом згідно штатного розпису.

15 липня 2011 року у зв'язку із зміною
структури та штатного розпису відділу
ОСОБА_1 призначена на посаду головного
спеціаліста-юрисконсульта як така, що
успішно пройшла стажування.

Наказом №13-к від 03.12.2012 року ОСОБА_1
звільнена з посади головного
спеціаліста-юрисконсульта відділу
Держкомзему у Сторожинецькому районі
Чернівецької області в порядку
переведення для подальшої роботи у
Відділ Держземагентства у
Сторожинецькому районі Чернівецької
області відповідно до п.5 ст.36 КЗпП
України.

Наказом №05-к від 04.12.2012 року ОСОБА_1
призначено на посаду головного
спеціаліста-юрисконсульта Відділу
Держземагентства у Сторожинецькому
районі Чернівецької області в порядку
переведення з відділу Держкомзему у
Сторожинецькому районі Чернівецької
області.

Наказом Відділу Держземагентства у
Сторожинецькому районі Чернівецької
області № 11-к від 18.10.2013 року «Про
звільнення ОСОБА_1.» - звільнено з 18
жовтня 2013 року ОСОБА_1 головного
спеціаліста-юрисконсульта Відділу
Держземагентства у Сторожинецькому
районі Чернівецької області за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на неї
трудовим договором та правилами
внутрішнього трудового розпорядку
відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України.

До вказаних правовідносин суд
застосовує такі положення закону та
робить висновки по суті спору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен
має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку
вільно погоджується. Громадянам
гарантується захист від незаконного
звільнення.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) публічна служба - це
діяльність на державних політичних
посадах, професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

З наведеного випливає, що будь-яка
державна служба є публічною службою.

Суспільні відносини, пов'язані зі
створенням правових, організаційних,
економічних та соціальних умов
реалізації громадянами України права
на державну службу, регулює Закон
України «Про державну службу» від
16.12.1993 року № 3723-ХІІ (з наступними
змінами та доповненнями).

Державна служба в Україні - це
професійна діяльність осіб, які
займають посади в державних органах та
їх апараті щодо практичного виконання
завдань і функцій держави та одержують
заробітну плату за рахунок державних
коштів (стаття 1 Закону).

Статтею 10 Закону України «Про державну
службу» визначено, що основними
обов'язками державних службовців є:
додержання Конституції України та
інших актів законодавства України;
забезпечення ефективної роботи та
виконання завдань державних органів
відповідно до їх компетенції;
недопущення порушень прав і свобод
людини та громадянина; безпосереднє
виконання покладених на них службових
обов'язків, своєчасне і точне виконання
рішень державних органів чи посадових
осіб, розпоряджень і вказівок своїх
керівників; збереження державної
таємниці, інформації про громадян, що
стала їм відома під час виконання
обов'язків державної служби, а також
іншої інформації, яка згідно з
законодавством не підлягає
розголошенню; постійне вдосконалення
організації своєї роботи і підвищення
професійної кваліфікації; сумлінне
виконання своїх службових обов'язків,
ініціатива і творчість в роботі.

Згідно ст. 11 Закону України «Про
державну службу» конкретні обов'язки
та права державних службовців
визначаються на основі типових
кваліфікаційних характеристик і
відображаються у посадових положеннях
та інструкціях, що затверджуються
керівниками відповідних державних
органів у межах закону та їх
компетенції.

Відповідно до ст. 14 Закону України №
3723-XII, яка визначає особливості
дисциплінарної відповідальності
державних службовців, дисциплінарні
стягнення застосовуються до
державного службовця за невиконання чи
неналежне виконання службових
обов'язків, перевищення своїх
повноважень, порушення обмежень,
пов'язаних з проходженням державної
служби, а також за вчинок, який порочить
його як державного службовця або
дискредитує державний орган, в якому
він працює.

До службовців, крім дисциплінарних
стягнень, передбачених чинним
законодавством про працю України,
можуть застосовуватися такі заходи
дисциплінарного впливу: попередження
про неповну службову відповідність;
затримка до одного року у присвоєнні
чергового рангу або у призначенні на
вищу посаду.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України
«Про державну службу» державна служба
припиняється, передусім, із загальних
підстав, передбачених Кодексом законів
про працю України, а також з підстав,
визначених даною статтею.

Законодавство про працю складається з
Кодексу законів про працю України та
інших актів законодавства України,
прийнятих відповідно нього (ст. 4
Кодексу законів про працю України).

Відповідно до п. 3 ст. 41 Кодексу законів
про працю України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом, зокрема, у
випадку систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Пункт 3 ст. 40 Кодексу законів про працю
України надає право власникові
розірвати трудовий договір у разі
систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до нього раніше застосовувалися
заходи дисциплінарного чи
громадського стягнення. При звільненні
працівника з цієї підстави слід
враховувати, що на працівника
покладаються обов'язки, які складають
зміст його трудової функції, а також
обов'язок додержуватись внутрішнього
трудового розпорядку, який встановлено
законодавством та локальними
нормативними актами.

Відповідно до ст. 147 Кодексу законів про
працю України за порушення трудової
дисципліни до працівника може бути
застосовано тільки один з таких
заходів стягнення: догана; звільнення.

Порушенням трудової дисципліни згідно
чинного трудового законодавства є
невиконання або неналежне виконання з
вини працівника покладених на нього
трудових обов'язків, що проявились в
порушенні правил внутрішнього
трудового розпорядку, посадових
інструкцій, положень, наказів та
розпоряджень власника, якщо вони мають
законний характер.

Відповідно до ст. 148 Кодексу законів про
працю України, дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення. Дисциплінарне стягнення не
може бути накладене пізніше шести
місяців з дня вчинення проступку.

Згідно вимог ст. 149 КЗпП України до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. За кожне порушення
трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення. При обранні виду стягнення
власник або уповноважений ним орган
повинен враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

Аналізуючи наведені вище норми
законодавства, суд приходить до
висновку про те, що власник або
уповноважений ним орган перед тим, як
притягнути особу до дисциплінарної
відповідальності, зобов'язаний
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, тобто з'ясувати всі питання,
що мають суттєве значення для
застосування до конкретної особи
дисциплінарного стягнення.

Як вбачається з наказу Відділу
Держземагентства у Сторожинецькому
районі Чернівецької області № 11-к від
18.10.2013 року «Про звільнення ОСОБА_1.»,
підставою його винесення зазначено: у
поданні прокуратури Сторожинецького
району Чернівецької області № 105-893
вих.-13 від 24.07.2013, а саме, за неналежне
виконання своїх посадових обов'язків,
до головного
спеціаліста-юрисконсульта Відділу
Держземагентства у Сторожинецькому
районі Чернівецької області ОСОБА_1
відповідно до наказу Відділу від 12.08.2013
№08-к було застосовано захід
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани та у поданні прокуратури
Сторожинецького району Чернівецької
області №105-1271 вих-13 від 26.09.2013 за
неналежне виконання своїх посадових
обов'язків до даного працівника
наказом Відділу від 11.10.2013 №10-к був
застосований захід дисциплінарного
впливу у вигляді затримання присвоєння
чергового рангу державного службовця
строком на 6 (шість) місяців. Також
внаслідок проведеної планової
перевірки Сторожинецьким районним
управлінням юстиції від 17.09.2013 були
виявлені ряд недоліків та зауважень у
роботі ОСОБА_1 відображені у
відповідній довідці та у зв'язку із
відмовою виконання своїх
безпосередніх посадових обов'язків, а
саме відмова візувати наказ Відділу
Держземагентства у Сторожинецькому
районі Чернівецької області «Про
застосування дисциплінарного впливу»
від 11.10.2013 №10-к, з особистих мотивів, про
що був складений відповідний акт.

В ході судового розгляду справи
встановлено, що постановою
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 25 березня
2014 року в адміністративній справі
№824/2498/13-а за позовом ОСОБА_1 до Відділу
Держземагентства у Сторожинецькому
районі Чернівецької області про
визнання незаконними та скасування
наказів №08-к від 12.08.2013 р. "Про
застосування дисциплінарного
стягнення", яким позивачу оголошено
догану та №10-к від 11.10.2013 р. "Про
застосування дисциплінарного впливу",
яким позивачу затримано присвоєння
чергового рангу державного службовця
строком на 6 (шість) місяців -
адміністративний позов задоволено у
повному обсязі.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 15.05.2014 року
постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 25.03.2014 року
по справі №824/2498/13-а - залишено без змін.

За таких обставин ухвала Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 15.05.2014 року набрала законної сили, а
у відповідності до ч.5 ст.254 КАС України
постанова або ухвала суду апеляційної
чи касаційної інстанції за наслідками
перегляду, постанова Верховного Суду
України набирають законної сили з
моменту проголошення.

Як вбачається з ч. 1 ст.72 Кодексу
адміністративного судочинства,
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З матеріалів адміністративного позову
слідує, що підставою для звільнення
ОСОБА_1 слугували наказ Відділу
Держземагентства у Сторожинецькому
районі Чернівецької області від 12.08.2013
№08-к, яким застосовано захід
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани та наказ Відділу
Держземагентства у Сторожинецькому
районі Чернівецької області від 11.10.2013
№10-к, яким застосований захід
дисциплінарного впливу у вигляді
затримання присвоєння чергового рангу
державного службовця строком на 6
(шість) місяців.

Як встановлено судом, на даний час
скасовано наказ Відділу
Держземагентства у Сторожинецькому
районі Чернівецької області від 12.08.2013
№08-к, яким застосовано захід
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани та наказ Відділу
Держземагентства у Сторожинецькому
районі Чернівецької області від 11.10.2013
№10-к, яким застосований захід
дисциплінарного впливу у вигляді
затримання присвоєння чергового рангу
державного службовця строком на 6
(шість) місяців, які слугували
звільненням ОСОБА_1, а тому наказ
Відділу Держземагентства у
Сторожинецькому районі Чернівецької
області № 11-к від 18.10.2013 року «Про
звільнення ОСОБА_1.» підлягає
скасуванню як протиправний.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 22 постанови від 6 листопада
1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів», у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
необхідно з'ясувати, в чому конкретно
виявилося порушення, яке стало
приводом до звільнення; чи могло воно
бути підставою для розірвання
трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП; чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом передбачених статтями 147,
148, 149 КЗпП правил і порядку
застосування дисциплінарних стягнень.

Оскільки тільки правомірно накладені
стягнення можуть враховуватись і бути
підставою для звільнення працівника за
п. 3 ст. 40 КЗпП, суд повинен з'ясувати,
систематичне невиконання яких саме
трудових обов'язків позивачем
передувало його звільненню.

З огляду на досліджені судом обставини,
які підтверджуються належними
доказами відповідачем не наведено
конкретних фактів допущеного
позивачем невиконання своїх службових
обов'язків.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
закріплений принцип обов'язковості
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
відповідачем - суб'єктом владних
повноважень, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, оцінивши
надані позивачем докази, враховуючи те,
що відповідачем помилково
встановлений факт систематичного
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених на ОСОБА_1, суд
дійшов до висновку, що доводи позивача
про незаконне звільнення обґрунтовані,
відповідають обставинам справи та
наявним матеріалам, відтак наказ
Відділу Держземагентства у
Сторожинецькому районі Чернівецької
області № 11-к від 18.10.2013 року «Про
звільнення ОСОБА_1.» підлягає
скасуванню як протиправний.

Відповідно до частини 1 статті 235
Кодексу законів про працю України у
разі звільнення без законної підстави
або незаконного переведення на іншу
роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи висновок суду про
незаконність наказу Відділу
Держземагентства у Сторожинецькому
районі Чернівецької області № 11-к від
18.10.2013 року «Про звільнення ОСОБА_1.»
суд, враховуючи вимоги частини 1 статті
235 Кодексу законів про працю України,
приходить до висновку про необхідність
поновити ОСОБА_1 на посаді головного
спеціаліста-юрисконсульта Відділу
Держземагентства у Сторожинецькому
районі Чернівецької області

Крім того, відповідно до частини 2
статті 235 Кодексу законів про працю
України при винесенні рішення про
поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік.

Враховуючи встановлений судом факт
протиправності звільнення позивача із
займаної посади, суд приходить до
висновку про те, що період часу з 18.10.2013
року та до моменту поновлення на посаді
є періодом вимушеного прогулу
позивача, а втрачений за цей час
заробіток, відповідно до вимог чинного
трудового законодавства України,
підлягає відшкодуванню, виходячи з
розміру середньоденного заробітку за
останні два місяці, що передували
звільненню. Згідно довідки Відділу
Держземагентства у Сторожинецькому
районі Чернівецької області від 13.11.2013
року середньоденний заробіток
позивача за останні два місяці, що
передували звільненню становив 107,78
грн. (а.с.18).

Таким чином середній заробіток
позивача за час вимушеного прогулу з
моменту його звільнення (18.10.2013 року) по
день поновлення його на роботі
рішенням суду (01.07.2014 року) становить
19077,06 грн., (виходячи з розрахунку 107,78
грн. *177 днів).

Згідно статті 256 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанови суду про поновлення на
посаді у відносинах публічної служби
та присудження заробітної плати у
відносинах публічної служби у межах
суми стягнення за один місяць
виконуються негайно.

Беручи до уваги позивні вимоги щодо
виплати компенсації за завдання
моральної шкоди, вони не є
обґрунтованими, адже відповідно до ч. 1
ст. 237№ КЗпП України відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Крім того, відповідно до абзацу 2 пункту
5 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.95 № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювана, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправними діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяння йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Щодо вимоги про стягнення моральної
шкоди в розмірі 51350 гривень. Суд вважає,
що дана вимога підлягає частковому
задоволенню, в зв'язку з наступним.

Стаття 237-1 Кодексу законів про працю
України передбачає, що відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. Порядок відшкодування
моральної шкоди визначається
законодавством.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Верховний Суд України у пункті 5
Постанови Пленуму № 4 від 31.03.1995р. "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" зазначив, що відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

В ході судового розгляду відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, не довів
належним чином правомірність
прийнятого ним рішення.

Судом встановлено, що спірним рішенням
порушені права та інтереси позивача,
тому воно як протиправне підлягає
скасуванню, а позивач поновленню на
займаній посаді, що забезпечить
належний захист порушеного права та
відповідає суті заявлених позовних
вимог.

Суд, з'ясувавши чим підтверджується
факт заподіяння моральних страждань,
за яких обставин вони заподіяні, в якій
грошовій сумі позивач оцінює заподіяну
йому шкоду та з чого він при цьому
виходить, а також інші обставини, що
мають значення для вирішення спору,
дійшов висновку про законність таких
вимог позивача.

Моральна шкода полягає у тому, що
принижено його гідність, втрачену
довіру та віру в справедливе і
шанобливе відношення до нього від
оточуючих та керівництва митного
органу, втрачено заробіток для
утримання родини на необхідному
життєвому рівні.

Таким чином, все це позначилось на
укладі життя позивача.

Однак, з огляду на обставини справи,
беручи до уваги принципи, які повинні
враховуватись при стягненні моральної
шкоди, суд вважає, що розмір моральної
шкоди, що вказаний позивачем, є
завищеним.

Розмір відшкодування має бути
адекватним нанесеній моральній шкоді,
при цьому відшкодування моральної
шкоди не може бути засобом отримання
доходу.

З цих підстав, суд приходить до
висновку що відшкодування позивачу
моральної шкоди в розмірі 1000 (одна
тисяча) гривень, буде відповідати
засадам розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Згідно із ст.87 КАС України до структури
судових витрат відносяться і витрати
на правову допомогу, граничний розмір
компенсації яких, встановлюється
законом (ч.3 ст.90 КАС України).

Так, відповідно до матеріалів справи
позивач на правову допомогу у цій
справі витратила 2436,00 грн.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» від 20.12.2011 р.,
№4191-VI, розмір компенсації не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи.

Враховуючи те, що на день звернення
позивача із позовом до суду розмір
мінімальної заробітної плати складав
1218,00 грн., а представник позивача
сумарно надавав правову допомогу
протягом 5 год. слідує, що загальна сума
компенсації за надану правову допомогу
складає 2436 грн. (1218,00*40% =487,20 грн.; 487,20*5
год. = 2436 грн.).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства с захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади. Органів місцевого
самоврядування" їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, повно та всебічно
дослідивши докази по справі, об'єктивно
оцінивши їх, суд приходить до висновку,
що відповідачем не доведено суду
правомірність своїх дій щодо прийняття
наказу Відділу Держземагентства у
Сторожинецькому районі Чернівецької
області № 11-к від 18.10.2013 року «Про
звільнення ОСОБА_1, а тому зазначений
наказ №11-к від 18.10.2013 року підлягає
скасуванню.

Частиною 1 ст. 267 КАС України визначено,
що суд, який ухвалив судове рішення в
адміністративній справі, має право
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Враховуючи встановлені судом
обставини по справі, суд вважає за
необхідне встановити судовий контроль
за виконанням судового рішення, з метою
забезпечення його належного,
своєчасного, правильного та повного
виконання, у зв'язку з чим, в порядку
абз. 7 п. 4 ч. 1 ст. 163, ст. 267 КАС України
зобов'язує суб'єкта владних
повноважень - відділ Держземагенства у
Сторожинецькому районі Чернівецької
області у відповідності до ст.267 КАС
України подати безпосередньо до
канцелярії Чернівецького окружного
адміністративного суду у десятиденний
строк звіт про виконання судового
рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на
роботі на посаді головного
спеціаліста-юрисконсульта Відділу
Держземагенства у Сторожинецькому
районі Чернівецької області.

У процесі розгляду справи не
встановлено інших фактичних обставин,
що мають суттєве значення для
правильного вирішення спору, і доказів
на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2, 8, 11, 71-86, 94, 99, 128, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати
наказ №11-к від 18.10.2013 року винесений
Відділом Держземагентства у
Сторожинецькому районі Чернівецької
області Головного управління
Держземагенства у Чернівецькій
області.

3. Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді
головного спеціаліста-юрисконсульта
Відділу Держземагентства у
Сторожинецькому районі Чернівецької
області з 18 жовтня 2013 року.

4. Стягнути з Відділу Держземагентства
у Сторожинецькому районі Чернівецької
області на користь ОСОБА_1 середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу за період з 18.10.2013 року по день
поновлення на посаді у сумі 19077,06 грн.

5. Стягнути з Відділу Держземагентства
у Сторожинецькому районі Чернівецької
області на користь ОСОБА_1 моральну
шкоду в розмірі 1000,00грн.

6. Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 понесені нею
витрати на правову допомогу в розмірі
2436,00 грн.

7. Постанова в частині позовних вимог
про поновлення ОСОБА_1 на роботі на
посаді головного
спеціаліста-юрисконсульта Відділу
Держземагентства у Сторожинецькому
районі Чернівецької області та
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу, в межах
стягнення суми за один місяць підлягає
до негайного виконання.

8. Зобов'язати суб'єкта владних
повноважень - Відділ Держземагентства
у Сторожинецькому районі Чернівецької
області у відповідності до ст.267 КАС
України подати безпосередньо до
канцелярії Чернівецького окружного
адміністративного суду у десятиденний
строк звіт про виконання судового
рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на
роботі на посаді головного
спеціаліста-юрисконсульта Відділу
Держземагенства у Сторожинецькому
районі Чернівецької області.

9. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Суддя
І.В. Маренич