Справа № 810/4834/13-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2014 року м.
Київ К/800/5226/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Стрелець Т.Г.провівши попередній
розгляд адміністративної справи за
касаційною скаргою фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 грудня 2013
року у справі №810/4834/13-а за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Фастові та Фастівському районі
Київської області про визнання
протиправною та скасування вимоги,
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернувся з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м. Фастові
та Фастівському районі Київської
області про визнання протиправною та
скасування вимоги про сплату недоїмки
від 26.04.2013 року №Ф-199 та зобов'язати
відповідача припинити нараховування
єдиного соціального внеску

В обґрунтування позову ФОП ОСОБА_4
зазначив, що є фізичною
особою-підприємцем, яка обрала
спрощену систему оподаткування, а
також пенсіонером за віком, тому згідно
з Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
звільняється від сплати за себе
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2013
року позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано
вимогу Управління Пенсійного фонду
України в місті Фастові та
Фастівському районі Київської області
№Ф-199 від 26 квітня 2013 року про стягнення
з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
недоїмки зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за 2012 рік в сумі
4572 грн. 42 коп. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 грудня 2013
року постанову суду першої інстанції
скасовано, в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся з
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, та залишити в силі судове
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на те, що при прийнятті
зазначеного судового рішення було
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 є фізичною
особою-підприємцем, перебуває на
спрощеній системі оподаткування та є
платником єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Окрім того, позивач є пенсіонером та
отримує пенсію з 1998 року за вислугу
років відповідно до Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби та
деяких інших осіб», що підтверджується
пенсійним посвідченням НОМЕР_1.

26.04.2013 року відповідачем було винесено
вимогу про сплату недоїмки № Ф-199,
відповідно до якої ОСОБА_4 нараховано
заборгованість зі сплати єдиного
внеску в сумі 4572,42 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
призначення пільгової пенсії за
вислугу років відповідно до Закону №
2262-ХІІ жодним чином не позбавляє
позивача права бути звільненим від
сплати єдиного внеску на підставі
частини четвертої статті 4 Закону №
2464-VI, оскільки зазначена норма не
пов'язує звільнення від сплати єдиного
внеску із досягненням особою певного
віку, а передбачає звільнення від
сплати цього платежу всіх пенсіонерів
за віком, яким є позивач.

Між тим, скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що від сплати єдиного
внеску звільняються тільки особи, які є
пенсіонерами за віком відповідно до
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а позивач отримує пенсію
за вислугу років, призначену
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб», отже не є пенсіонером за віком в
розумінні п. 4 ч. 1. ст. 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
вірним висновок суду апеляційного
інстанції, враховуючи наступне.

Право чоловіків на пенсію за віком, що
передбачене частиною першою статті 12
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» та частиною першою
статті 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у редакціях, чинних на час
вчинення спірних відносин,
пов'язується, зокрема, з досягненням 60
років.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» особи офіцерського складу,
прапорщики і мічмани,
військовослужбовці надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особи, які мають право на
пенсію за цим Законом при наявності
встановленої цим Законом вислуги на
військовій службі, службі в органах
внутрішніх справ і в державній
пожежній охороні, службі в Державній
службі спеціального зв'язку та захисту
інформації України, в органах і
підрозділах цивільного захисту,
податкової міліції, Державної
кримінально-виконавчої служби України
мають право на довічну пенсію за
вислугу років.

Відповідно до пункту «б» статті 12 цього
Закону право на пенсію за вислугу років
мають особи офіцерського складу,
прапорщики і мічмани,
військовослужбовці надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особи начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ, звільнені зі служби за вислугу
років, за віком, за станом здоров'я, у
зв'язку із скороченням штатів або
організаційними заходами і які на день
звільнення досягли 45-річного віку, а ті
з них, що є інвалідами війни, -
незалежно від віку, і мають загальний
трудовий стаж 25 календарних років і
більше, з яких не менше 12 календарних
років і 6 місяців становить військова
служба або служба в органах внутрішніх
справ.

Згідно з пунктом 4 частини першої
статті 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», платниками
єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, у тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

За приписами частини четвертої статті 4
цього Закону (зі змінами та
доповненнями, внесеними Законом
України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України», які
набули чинності 6 серпня 2011 року), особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

З огляду на це, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції що фізичні
особи-підприємці, яким призначено
пенсію за вислугу років відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» і які обрали спрощену систему
оподаткування, не звільняються від
сплати за себе єдиного внеску на
підставі частини четвертої статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».
Тобто, від сплати за себе єдиного
внеску звільняються лише ті фізичні
особи-підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування і є пенсіонерами
за віком.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
15 квітня 2014 року у справі № 21-59а14 за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Рівне Рівненської області
про визнання протиправною та
скасування вимоги.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов вірного висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, судова колегія
дійшла висновку, що судом апеляційної
інстанції повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
та процесуального права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 221-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: