Справа № 809/2565/14
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2014-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"04" серпня 2014 р.
Справа № 809/2565/14

14 год. 30 хв.

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Тимощука О.Л.

при секретарі Візінському М.В.,

за участю:

представника заявника - Кічури Г.В.

представника відповідача - Лисанюка
М.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в порядку
ст. 183-3 КАС України адміністративну
справу

за поданням: Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "Індуктор"

про стягнення заборгованості за
податковим боргом в сумі 32331,50 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (надалі
також - заявник) з підстав, передбачених
пунктом 3 частини 1 статті 183-3 Кодексу
адміністративного судочинства
України, 31.07.2014 року о 16 год. 40 хв.,
звернулася в суд з поданням до
Публічного акціонерного товариства
"Індуктор" (надалі також - відповідач)
про стягнення заборгованості за
податковим боргом в сумі 32331,50 грн,
самостійно задекларованих зобов`язань
згідно з податковими деклараціями, з
податку на додану вартість від 17.07.2014
року та із земельного податку від 13.02.2014
року за червень 2014 року.

Вимоги подання мотивовані тим, що
відповідачем, в порушення частини 1
статті 67 Конституції України, статті 36,
пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу
України (надалі також - ПК України), не
погашено податкові зобов'язання за
червень 2014 року, з податку на додану
вартість в сумі 11474 грн, самостійно
задекларовані, згідно з податковою
декларацією з податку на додану
вартість від 17.07.2014 року та із
земельного податку в розмірі 20857,50 грн,
у відповідності до податкової
декларації з плати за землю від 13.02.2014
року. У зв'язку із наявністю
непогашеного податкового боргу, що
виник з 2007 року, сума якого збільшилася,
при неперервній дії надісланих
податкових вимог №1/2447/36162/10/20-150 від
19.07.2007 року та №2/2664/42200/10/24-150 від 20.08.2007
року заявник, на підставі пункту 95.2
статті 95, пункту 59.5 статті 59 ПК України
та статті 183-3 Кодексу
адміністративного судочинства
України, звернувся до суду із поданням
про стягнення вищевказаних коштів за
податковим боргом, який, у свою чергу, в
силу вимог пункту 56.11 статті 56 ПК
України не підлягає оскарженню
відповідачем і є узгодженим.

1 серпня 2014 року о 09 год. 13 хв., судом
винесено ухвалу про відкриття
провадження за даним поданням. У
зв'язку із передбаченим частиною 8
статті 183-3 Кодексу адміністративного
судочинства України скороченим
строком розгляду даної категорії
справ, розгляд подання призначено на 04
серпня 2014 року о 09:30 год., та повідомлено
сторін належним чином, що
підтверджується доказами наявними в
матеріалах справи (а.с.17-24).

Представник заявника вимоги, викладені
в поданні підтримала в повному обсязі.
Просила стягнути з розрахункових
рахунків відповідача, що є наявними у
банківських установах в дохід бюджету
податковий борг з податку на додану
вартість та із земельного податку в
загальній сумі 32331,50 грн.

Представник відповідача вимоги,
викладені в поданні визнав в повному
обсязі.

Відповідно до абзаців 1 і 3 частини 8
статті 183-3 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
постановлення судом ухвали про
відкриття провадження у справі суд
приймає у триденний строк, але не
пізніше ніж протягом 96 годин з моменту
встановлення обставин, що зумовлюють
звернення заявника до суду, постанову
по суті заявлених вимог, яка підлягає
негайному виконанню.

Згідно із абзацом третім частини 11
статті 183-3 Кодексу адміністративного
судочинства України строки, визначені
цим підпунктом, не включають добові
години, що припадають на вихідні та
святкові дні.

Розглянувши матеріали подання,
заслухавши представника заявника та
представника відповідача, з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються вимоги заявника,
дослідивши та оцінивши докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що подання обґрунтоване та підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.11.1998 року
проведено державну реєстрацію
юридичної особи - Публічного
акціонерного товариства "Індуктор", що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на
22.07.2014 року (а.с.12-13), та взято на облік в
Державній податковій інспекції у м.
Івано-Франківську. Згідно із ст. 15
Податкового кодексу України
відповідач є платником податків та
зборів.

Частиною 1 статті 67 Конституції України
визначений конституційний обов'язок
кожного сплачувати податки і збори в
порядку і розмірах, встановлених
законом.

Правовідносини з приводу предмету
адміністративної справи між заявником
та відповідачем врегульовані
положеннями Податкового кодексу
України.

Податковий кодекс України з 01.01.2011 року
регулює відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

У відповідності до вимог пункту 36.1.
статті 36 вказаного Кодексу податковим
обов'язком визнається обов'язок
платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом або законами з
питань митної справи.

Згідно із пунктом 38.1. статті 38
Податкового кодексу України
виконанням податкового обов'язку
визнається сплата в повному обсязі
платником відповідних сум податкових
зобов'язань у встановлений податковим
законодавством строк.

За змістом підпункту 16.1.4. пункту 16.1
статті 16 Податкового кодексу України
платник податків зобов'язаний
сплачувати податки та збори в строки та
у розмірах, встановлених цим Кодексом
та законами з питань митної справи.

Відповідач, згідно з пунктом 180.1 статті
180 Податкового кодексу України,
являється платником податку на додану
вартість, а відповідно до статті 269
Податкового кодексу України є
платником земельного податку.

Щодо зобов'язань відповідача із
податку на додану вартість судом
встановлено наступне.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54
Податкового кодексу України крім
випадків, передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом.

Пунктом 202.1 статті 202 ПК України
визначено, що для податку на додану
вартість, звітним (податковим) періодом
є один календарний місяць.

Відповідно до положень статті 203 ПК
України, а саме пунктом 203.1 цієї статті
встановлено, що податкова декларація з
податку на додану вартість подається
за базовий звітний (податковий) період,
що дорівнює календарному місяцю,
протягом 20 календарних днів, що
настають за останнім календарним днем
звітного (податкового) місяця.
Аналогічне положення закріплене
підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК
України.

Пунктом 203.2 статті 203 ПК України
передбачено, що платник податку
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого
пунктом 203.1 цієї статті для подання
податкової декларації.

Щодо зобов'язань відповідача із
земельного податку слід зазначити
таке.

Відповідно до пункту 286.2 статті 286
Податкового кодексу України, платники
плати за землю (крім фізичних осіб)
самостійно обчислюють суму податку
щороку станом на 1 січня і не пізніше 20
лютого поточного року подають
відповідному контролюючому органу за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою у порядку,
передбаченому статтею 46 цього Кодексу,
з розбивкою річної суми рівними
частками за місяцями. Подання такої
декларації звільняє від обов'язку
подання щомісячних декларацій. При
поданні першої декларації (фактичного
початку діяльності як платника плати
за землю) разом з нею подається довідка
(витяг) про розмір нормативної грошової
оцінки земельної ділянки, а надалі така
довідка подається у разі затвердження
нової нормативної грошової оцінки
землі.

Частиною 287.3. статті 287 Податкового
кодексу України передбачено, що
податкове зобов'язання щодо плати за
землю, визначене у податковій
декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за податковий період, який дорівнює
календарному місяцю, щомісяця протягом
30 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем податкового
(звітного) місяця.

У судовому засіданні встановлено, що
відповідачем 17.07.2014 року подано до
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську податкову
декларацію з податку на додану
вартість за червень 2014 року, в якій
самостійно визначено до сплати 11474,00
грн.

13.02.2014 року відповідачем подано річну
податкову декларацію з плати за землю,
місячна сума, що самостійно визначена
до сплати становить 20857,50 грн.

Однак, задекларовані зобов'язання
відповідачем самостійно, у
встановлений строк, не сплачені і на
момент розгляду справи податковий борг
з податку на додану вартість та з плати
за землю за червень 2014 року становить
32331,50 грн.

Відповідно до загальних приписів
пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу
України платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Не підлягає оскарженню грошове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків (пункт 56.11 статті 56
Податкового кодексу України).

З урахуванням вимог підпункту 49.18.1.
пункту 49.18 статті 49, пункту 203.1 статті 203
пункту 54.1 статті 54 та пункту 57.1 статті 57
Податкового кодексу України останнім
днем сплати податкових зобов'язань
відповідача за декларацією від 17.07.2014
року по податку на додану вартість
(а.с.8-9) було 30 липня 2014 року. Враховуючи
приписи частини 287.3 статті 287
Податкового кодексу України останнім
днем сплати податкового зобов'язання
за червень 2014 року згідно з поданою
річною податковою декларацією з плати
за землю є 30 липня 2014 року.

Відтак, у заявника 31.07.2014 року виникло
право на звернення до суду в порядку
статті 183-3 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59
Податкового кодексу України у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що заявником
надсилалися податкові вимоги форми
''Ю1'' за №1/2447/36162/10/20-150 від 19.07.2007 року та
«Ю2» №2/2664/42200/10/24-150 від 20.08.2007 року, які
отримані уповноваженою особою
відповідача, про що свідчать
відповідні відмітки на рекомендованих
повідомленнях про вручення поштових
відправлень (а.с.10). Відповідач вказані
податкові вимоги не оскаржував у строк
передбачений Законом України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" (чинним
на момент виникнення спірних
правовідносин), а також Податковим
кодексом України, відтак сума
грошового зобов'язання, яка є предметом
стягнення вважається узгодженою.
Обставини щодо неперервності
податкового зобов'язання додатково
підтверджуються довідкою заявника від
31.07.2014 року за № 12812/10/25-150/6750 (а.с.27).

Положеннями пункту 59.5 статті 59
Податкового кодексу України визначено,
що у разі якщо у платника податків,
якому надіслано (вручено) податкову
вимогу, сума податкового боргу
збільшується (зменшується), погашенню
підлягає вся сума податкового боргу
такого платника податку, що існує на
день погашення.

У разі якщо після направлення
(вручення) податкової вимоги сума
податкового боргу змінилася, але
податковий борг не був погашений в
повному обсязі, податкова вимога
додатково не надсилається (не
вручається).

Аналогічна правова норма щодо порядку
направлення вимоги і формування нового
податкового боргу відображена у
підпункті 6.2.1. пункту 6.2 статті 6 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", який діяв до 01.01.2011 року.

Суд зазначає, що нормами матеріального
права, до і після 2011 року, питання
направлення податкової вимоги та, на її
підставі, звернення податкового органу
до суду про стягнення податкового
боргу, врегульовані ідентично.

Враховуючи відсутність колізій між
такими нормами Законів, та встановлену
обставину збільшення податкового
боргу, визначеного в податкових
вимогах від 19.07.2007 року та 20.08.2007 року,
суд вважає підставним звернення
заявника до суду по вказаних вимогах,
без направлення нової вимоги за
правилами Податкового кодексу України.

Підпунктом 14.1.175. пункту 14.1. статті 14
Податкового кодексу України визначено,
що податковий борг - сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгодженого платником податків або
узгодженого в порядку оскарження, але
не сплаченого у встановлений цим
Кодексом строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд
зазначає, що самостійно задеклароване
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість за червень місяць 2014
року в сумі 11474,00 грн та податкове
зобов'язання з земельного податку за
червень 2014 року в сумі 20857,50 грн, є
податковим боргом відповідача, який не
сплачений.

Доказів, які б свідчили про погашення
заборгованості, що є предметом
стягнення або спростування її
наявності, відповідач суду не надав.

Відповідно до підпункту 20.1.34. пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України
передбачено право органів державної
податкової служби на звернення до суду
щодо стягнення коштів платника
податків, який має податковий борг, з
рахунків у банках, обслуговуючих
такого платника, на суму податкового
боргу або його частини.

Згідно із пунктом 87.1. статті 87
Податкового кодексу України джерелами
самостійної сплати грошових
зобов'язань або погашення податкового
боргу платника податків є будь-які
власні кошти, у тому числі ті, що
отримані від продажу товарів (робіт,
послуг), майна, випуску цінних паперів,
зокрема корпоративних прав, отримані
як позика (кредит), та з інших джерел, з
урахуванням особливостей, визначених
цією статтею, а також суми надміру
сплачених платежів до відповідних
бюджетів. Пунктом 87.2. даної статті
Податкового кодексу України
передбачено, що джерелами погашення
податкового боргу платника податків є
будь-яке майно такого платника
податків з урахуванням обмежень,
визначених цим Кодексом, а також іншими
законодавчими актами.

Пунктом 95.2 статті 95 вказаного Кодексу
визначено, що стягнення коштів та
продаж майна платника податків
провадяться не раніше ніж через 60
календарних днів з дня надіслання
такому платнику податкової вимоги, що
стало підставою звернення податкового
органу до суду в порядку передбаченому
Податковим кодексом України та пунктом
3 частиною 1 статті 183-3 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що відповідач зобов'язаний
погасити суму податкового боргу.
Наявність такого конституційного
обов'язку у відповідача є визначальним
для вирішення вказаного спору.

Відповідно до приписів пункту 95.3
статті 95 Податкового кодексу України,
стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків, здійснюється
за рішенням суду, яке направляється до
виконання контролюючим органам, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини.

Враховуючи вищевикладене, вимоги
заявника про стягнення із Публічного
акціонерного товариства "Індуктор"
податкового боргу в сумі 32331,50 грн., є
обґрунтованими, а подання таким, що
підлягає до задоволення в повному
обсязі.

Постанова по суті заявлених вимог
відповідно до частини 8 статті 183-3 КАС
України підлягає негайному виконанню.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167, 183-3 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Подання задовольнити повністю.

Стягнути з розрахункових
рахунків у банках, що обслуговують
Публічне акціонерне товариство
"Індуктор" (ідентифікаційний код 14313501) в
дохід бюджету податковий борг в сумі
32331,50 (тридцять дві тисячі триста
тридцять одна) гривня 50 коп.

Відповідно до частини 8 статті 183-3 КАС
України, постанову звернути до
негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого
Кодексом адміністративного
судочинства України, якщо таку скаргу
не було подано.

Суддя: /підпис/
Тимощук О.Л.