Справа № 804/2997/14
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 р. Справа № 804/2997/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді -Рищенко А. Ю.,
розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Вільногірську Дніпропетровської
області про визнання протиправним та
скасування рішення від 10.09.2013 року за
№№ 047, 048, 049, 050, 051, 052,-

ВСТАНОВИВ:

24.02.2014 року до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
звернулась Фізична особи-підприємця
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Вільногірську
Дніпропетровської області про
визнання протиправним та скасування
рішення від 10.09.2013 року за №№ 047, 048, 049,
050, 051, 052.

Ухвалою суду від 05.05.2014 року було
відкрито провадження у справі після
залишення позовної заяви без руху
ухвалою суду від 25.02.2014 року та
призначено справу до судового
розгляду.

Свої позовні вимоги Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 обґрунтовує
тим, що відповідачем було протиправно
винесено оскаржувані рішення за №№ 047,
048, 049, 050, 051, 052 від 10.09.2013 року, відповідно
до яких управлінням були нараховані та
застосовані фінансові санкції за
неподання розрахунку сум страхових
внесків на обов'язкове державне
пенсійне страхування у строки,
визначені законодавством у розмірах -
170грн. кожне відповідно.

Просить суд: визнати незаконними та
скасувати рішення Управління
Пенсійного фонду України в м.
Вільногірську Дніпропетровської
області від 10.09.2013 року про
застосування до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 фінансових
санкцій за неподання розрахунку сум
страхових внесків на обов'язкове
державне пенсійне страхування у
строки, встановлені законодавством за
2004 - 2009 роки за №№ 047, 048, 049, 050, 051, 052.

У судове засідання сторони не
з'явились, належним чином були
повідомлені про час, дату та місце
розгляду справи.

Від представника позивача надійшла
письмова заява про розгляд справи без
його участі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, проте надав суду
письмові заперечення проти даного
адміністративного позову, відповідно
до яких зазначив, що за органами
Пенсійного фонду зберігається право
стягнення, контролю за правильністю
нарахування, своєчасністю сплати
страхових внесків, застосування
фінансових санкцій, якими вони були
наділені до набрання чинності Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». Тим
більше, що за постановою Верховного
Суду України від 19.02.2013 року у справі
№21-432а12 та 26.03.2013 року у справі №21-71а13
визнано правомірним стягнення
заборгованості та відповідно
накладення штрафних санкцій, які
виникли за період до 1 січня 2011 року,
оскільки платник не виконав обов'язок
надання звітності за 2004 - 2009 роки та
порушення виникли у період дії статті
106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV.

Суд, вивчивши наявні у справі докази та
оцінивши їх у сукупності, вважає
необхідним відмовити у задоволенні
даного адміністративного позову
повністю з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 з
21.04.1994 року перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
м. Вільногірську Дніпропетровської
області як платник страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування.

10.09.2013 року Управлінням Пенсійного
фонду України в м. Вільногірську
Дніпропетровської області були
проведені перевірки з питання
неподання звітності щодо страхових
внесків в органи Пенсійного фонду
України, за результатами яких складені
акти про встановлення порушення
строків подання розрахунку сум
страхових внесків на
загальнообов'язкове пенсійне
страхування в органи Пенсійного фонду
України. Копії відповідних актів є в
матеріалах справи.

За вищевказаними актами відповідачем
було встановлено, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 повинен був
надати звіти згідно Додатку 25 за 2004 рік,
2006 рік, за 2007 рік, за 2008 рік, за 2009 рік, до
01.04.2005 року, до 02.04.2007 року, до 01.04.2008 року,
до 01.04.2009 року, до 01.04.2010 року відповідно,
хоча фактично такі розрахунки сум
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за 2004 рік, 2006 рік, за 2007 рік,
за 2008 рік, за 2009 рік було надано - 10.09.2013
року.

10.09.2013 року відповідачем також були
винесені оскаржувані рішення за №№ 047,
048, 049, 050, 051, 052, відповідно до яких до
позивача було застосовано фінансові
санкції за неподання розрахунку сум
страхових внесків на обов'язкове
державне пенсійне страхування у
строки, визначені законодавством на
суму - 170,00грн. відповідно.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
отримав вищезазначені рішення
своєчасно, про що є відповідні відмітки
на копіях рішень, наявних в матеріалах
справи.

Згідно п.3 ч.1 ст.11 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2013 року за №1058-ІV (в
редакції станом на момент виникнення
спірних відносин, а саме: щодо періодів,
які перевірялися)
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок), та
члени сімей зазначених фізичних осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Пунктом 5 ч.1 ст.14 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено, що
страхувальниками відповідно до цього
Закону є: застраховані особи, зазначені
в пунктах 3 і 4 статті 11 цього Закону.

Згідно пп.4 п.2 ст.17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (чинна на момент
виникнення спірних правовідносин, а
саме: щодо періодів, які перевірялися)
страхувальники зобов'язані: подавати
звітність територіальним органам
Пенсійного фонду у строки, в порядку та
за формою, встановленими Пенсійним
фондом.

За абз.2, абз.3 ч.1, ч.2, ч.4, ч.6 ст.21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
персоніфікований облік у системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування є складовою
частиною Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, порядок
ведення якого встановлюється Законом
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Для формування інформаційної бази
системи персоніфікованого обліку
використовуються відомості, що
надходять від: інформаційного фонду
Державного реєстру фізичних осіб -
платників податків та інших
обов'язкових платежів; органів
державної податкової служби;
роботодавців; фізичних осіб; інших
підприємств, установ, організацій.

На кожну застраховану особу
відкривається персональна облікова
картка, в якій використовується
постійний ідентифікаційний номер
Державного реєстру фізичних осіб -
платників податків та інших
обов'язкових платежів.

Персональна облікова картка
застрахованої особи зберігається в
Пенсійному фонді протягом усього життя
цієї особи, а після її смерті - протягом
75 років на паперових носіях та в
електронному вигляді за наявності
засобів, що гарантують ідентичність
паперової та електронної форми
документа.

Відомості про осіб, зазначених у
пунктах 3 і 4 статті 11 цього Закону,
подаються до територіального органу
Пенсійного фонду безпосередньо цими
особами, порядок та строки їх подання
встановлюються правлінням Пенсійного
фонду.

Згідно пп.11.12. Інструкції «Про
затвердження Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України», затвердженої постановою
Пенсійний фонд України №21-1 від 19.12.2003
року, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 16.01.2004 за №64/8663 (далі -
Інструкція №21-1) (чинний на момент
виникнення спірних правовідносин між
сторонами, а саме: щодо періодів, які
перевірялися), за підсумками року
платники, зазначені в підпункті 2.1.3
(крім тих, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок)) пункту 2.1 цієї
Інструкції, надають органу Пенсійного
фонду за місцем проживання розрахунки
сум страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за звітний рік до 1 квітня
наступного за звітним роком за формою
згідно з додатком 25 цієї Інструкції.

Пунктом 1.3. Постанови Правління
Пенсійного фонду України від 10 червня
2004року №7-6 «Порядок подання та
формування органами пенсійного фонду
України відомостей про застраховану
особу, що використовуються в системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 10.08.2004 за № 1000/9599 (чинна
на момент виникнення спірних
правовідносин, а саме: щодо періодів,
які перевірялися) визначено, що
звітність страхувальників до системи
персоніфікованого обліку подається у
такому порядку та в такі строки:

1) страхувальник один раз на рік до 1
квітня поточного року згідно із
затвердженим графіком подає до
територіального органу Пенсійного
фонду за місцем реєстрації комплект
документів первинної звітності до
системи персоніфікованого обліку
відомостей про застрахованих осіб за
попередній рік. Перелік форм
документів первинної звітності до СПОВ
наведено у розділі 2 цього Порядку.

Отже, відповідно до оскаржуваних
рішень фінансові санкції до ОСОБА_2
були застосовані на підставі п.5 ч.9 ст.106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (чинна на момент
виникнення спірних правовідносин). А за
нормою вказаної статті неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою або подання
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду накладається
штраф у розмірі 10 відсотків суми
страхових внесків, які були сплачені
або підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Таким чином, за поясненнями
відповідача за спірні періоди з 2004 по
2009 роки були розраховані такі суми
штрафу за виявлені порушення вимог
чинного законодавства України, а саме:
17,00грн.х10% = 170,00 грн., рішення №047 від
10.09.2013 р.; 17,00грн.х 10% = 170,00 грн., рішення
№048 від 10.09.2013 р.; 17,00грн.х10%= 170,00 грн.,
рішення №049 від 10.09.2013 р.; 17,00грн.х 10%= 170,00
грн., рішення №050 від 10.09.2013 р.; 17,00грн.х10%=
170,00 грн., рішення №051 від 10.09.2013 р.;
17,00грн.х10%= 170,00 грн., рішення №052 від
10.09.2013 р. Вказані рішення були винесені
на загальну суму - 1020,00грн.

Згідно пп.9.3.5 Інструкція №21-1, за
неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою або
подання недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до органів Пенсійного
фонду накладається штраф у розмірі 10
відсотків суми страхових внесків, які
були сплачені або підлягали сплаті за
відповідний звітний період, за кожний
повний або неповний місяць затримки
подання відомостей, звітності, але не
менше десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, а в разі
повторного протягом року такого
порушення - у розмірі 20 відсотків
зазначених сум та не менше 20
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

При цьому складається рішення за
формою згідно з додатком 17 та/або
додатком 17а цієї Інструкції.

Підставою для прийняття відповідних
рішень є акт про зазначене порушення,
складений у довільній формі, або акт
перевірки.

Згідно ч.15 ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» строк давності щодо
стягнення недоїмки, пені та штрафів не
застосовується.

За ч.6 ст.18 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування
та сплати страхових внесків або
звільнення від їх сплати.

Законом України від 08.07.2010 року №2464-VІ
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» було скасовано
частину 9 статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», але від відповідальності
платників страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування Закон України від 08.07.2010
року №2464-VІ не звільняв, а навпаки, у
розділі VIII «Прикінцеві та перехідні
положення» зазначено: абзац 5 частини 7:
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Згідно абз.6 ч.7 розділу VIII «Прикінцеві
та перехідні положення» Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» на період до
повного стягнення заборгованості зі
сплати страхових внесків за діючими
видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
сум штрафних санкцій, нарахованих
та/або не сплачених у період до 1 січня
2011 року, в тому числі нарахованих
внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011
року не настав, та відповідних штрафних
санкцій за фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування зберігаються
повноваження щодо контролю за
правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Таким чином, згідно абз.5 ч.7 VIII
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
органи Пенсійного фонду можуть
стягувати заборгованість зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, а
згідно абзацу 6 частини 7 розділу VIII
«Прикінцеві та перехідні положення» на
період до повного стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року,
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

З аналізу вищевикладених норм
вбачається, що за органами Пенсійного
фонду зберігається право стягнення,
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», а саме:
звернення до вимог ст.106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Тобто, у період виникнення у позивача
заборгованості по страхових внесках -
2004 - 2009 роки - були чинними
вищезазначені норми Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», з урахуванням
яких управлінням Пенсійного фонду
України були розраховані відповідні
фінансові санкції в оскаржуваних
рішеннях від 10.09.2013 року. Тому, суд
погоджується з твердженнями
відповідача щодо зазначення у
Прикінцевих та перехідних положеннях
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» про
період виникнення заборгованості про
страхових внесках, а не про період
застосування відповідальності за
несплату, несвоєчасну сплату, або
неподання звітності.

Згідно Рішення Конституційного Суду
України у справі за конституційним
зверненням Національного банку
України щодо офіційного тлумачення
положення частини першої статті 58
Конституції України (справа про
зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів) №1-рп/99,
09.02.1999, визначено, що у регулюванні
суспільних відносин застосовуються
різні способи дії в часі
нормативно-правових актів. Перехід від
однієї форми регулювання суспільних
відносин до іншої може здійснюватися,
зокрема, негайно (безпосередня дія),
шляхом перехідного періоду
(ультраактивна форма) і шляхом
зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі. Цей
принцип закріплений у частині першій
статті 58 Конституції України, за якою
дію нормативно-правового акта в часі
треба розуміти так, що вона починається
з моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Конституція України, закріпивши
частиною першою статті 58 положення
щодо неприпустимості зворотної дії в
часі законів та інших
нормативно-правових актів, водночас
передбачає їх зворотну дію в часі у
випадках, коли вони пом'якшують або
скасовують юридичну відповідальність
особи, що є загальновизнаним принципом
права.

Тобто, щодо юридичної відповідальності
застосовується новий закон чи інший
нормативно-правовий акт, що пом'якшує
або скасовує відповідальність особи за
вчинене правопорушення під час дії
нормативно-правового акта, яким
визначались поняття правопорушення і
відповідальність за нього.

Відповідальність можлива лише за
наявності в законі чи іншому
нормативно-правовому акті визначення
правопорушення, за яке така юридична
відповідальність особи передбачена, і
яка може реалізовуватись у формі
примусу зі сторони уповноваженого
державою органу.

В Конституції України стаття 58
міститься у розділі ІІ «Права, свободи
та обов'язки людини і громадянина», в
якому закріплені конституційні права,
свободи і обов'язки насамперед людини і
громадянина та їх гарантії. Про це
свідчить як назва цього розділу, так і
системний аналіз змісту його статей та
частини другої статті 3 Конституції
України.

Тому, Конституційний Суд України
дійшов висновку, що положення частини
першої статті 58 Конституції України
про зворотну дію в часі законів та
інших нормативно-правових актів у
випадках, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи,
стосується фізичних осіб і не
поширюється на юридичних осіб.

Але, це не означає, що цей
конституційний принцип не може
поширюватись на закони та інші
нормативно-правові акти, які
пом'якшують або скасовують
відповідальність юридичних осіб.
Проте, надання зворотної дії в часі
таким нормативно-правовим актам може
бути передбачено шляхом прямої
вказівки про це в законі або іншому
нормативно-правовому акті.

Враховуючи, що законодавчо закріплена
відповідальність страхувальника
відповідно до законодавства, що діяло
на момент виникнення такої
заборгованості або застосування
штрафних санкцій, а обов'язок сплати
страхових внесків - не можна відносити
як до поняття тільки особистих прав,
свобод та обов'язків людини і
громадянина, які закріплені в статті 58
Конституції України.

При зверненні до судової практики з
аналогічного спірного питання
вбачається, що згідно постанов
Верховного Суду України від 19 лютого 2013
року у справі №21-432а12 та 26 березня
2013року у справі №21-71а13 судом було
визнано правомірним стягнення
заборгованості та відповідно
накладення штрафних санкцій, які
виникли за період до 1 січня 2011 року,
оскільки платник не виконав обов'язок
надання звітності за 2004-2009 роки та
порушення виникли у період дії статті
106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Також правова позиція щодо розгляду
аналогічних справ викладена також в
постанові Верховного суду України від
03.12.2013 року та полягає в наступному, що
після набрання чинності Законом №2464-VІ
за органами Пенсійного фонду України
збережено повноваження щодо
застосування фінансових санкцій за
виявлені порушення, які виникли до 1
січня 2011 року.

З урахуванням вищевикладеного, суд
погоджується із позицією управління
Пенсійного фонду та вважає, що винесені
рішення від 10.09.2013 року за №№ 047, 048, 049,
050, 051, 052 є правомірно прийнятими та
такими. Що скасуванню не підлягають.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що у задоволенні даного
адміністративного позову необхідно
відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 12, 60, 86, 160, 161, 163 КАС України, суд,
-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Вільногірську
Дніпропетровської області про
визнання протиправним та скасування
рішення від 10.09.2013 року за №№ 047, 048, 049,
050, 051, 052 - відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
відкладення виготовлення постанови в
повному обсязі, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови. Якщо суб'єкт владних
повноважень у випадках та порядку,
передбачених частиною четвертою
статті 167 цього Кодексу, було
повідомлено про можливість отримання
копії постанови суду безпосередньо в
суді, то десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови.

Суддя
А.Ю.
Рищенко