Справа № 826/6585/14
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/6585/14
інстанції: Клименчук Н.М.
Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

31 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді: Карпушової
О.В., суддів: Бистрик Г.М., Оксененка О.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
09 червня 2014 р. у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Міністерства фінансів України,
Міністерства доходів і зборів України
про визнання протиправними дії,
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

16.05.2014 року позивач звернувся до суду із
вказаним позовом до Міністерства
фінансів України, Міністерства доходів
і зборів України про визнання
протиправними дії та бездіяльність
Міністерства фінансів України та
Міністерства доходів і зборів України
при розгляді звернень позивача;
визнання протиправними положення
(припис) частини 2 п. 2 Інструкції про
порядок обчислення та справляння
державного мита, затвердженої Наказом
Міністерства фінансів України № 811 від
07.07.12р. «Про затвердження Інструкції
про порядок обчислення та справляння
державного мита»; зобов'язати
Міністерство фінансів України та
Міністерство доходів і зборів України
розглянути звернення позивача у
відповідності до вимог ст.. 40
Конституції України та Закону України
«Про звернення громадян»; зобов'язання
Міністерство фінансів України та
Міністерство доходів і зборів України
скасувати положення (припис) частини 2
п. 2 Інструкції про порядок обчислення
та справляння державного мита,
затвердженої Наказом Міністерства
фінансів України № 811 від 07.07.12р. «Про
затвердження Інструкції про порядок
обчислення та справляння державного
мита».

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 04.06.14р. роз'єднано
справу № 826/6585/14, виділено у самостійне
провадження позовні вимоги ОСОБА_2 до
Міністерства фінансів України та
Міністерства доходів і зборів України
про визнання протиправним та
скасування положення (припис) частини 2
п. 2 Інструкції про порядок обчислення
та справляння державного мита,
затвердженої Наказом Міністерства
фінансів України № 811 від 07.07.12р. «Про
затвердження Інструкції про порядок
обчислення та справляння державного
мита».

Позовні вимоги, в частині визнання
протиправними дій Міністерства
фінансів України та Міністерства
доходів і зборів України, обґрунтовано
тим, що звернення позивача
відповідачами не було розглянуто по
суті, крім того зазначено, що надані
відповіді на звернення позивача
підписані не першими особами суб'єктів
владних повноважень, а їх заступниками
.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
09 червня 2014 р. у задоволені позову
відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову,
якою позовні вимоги задовольнити.
Також позивачем надані заперечення
щодо ухвали від 04.06.2014 року про
роз`єднання справи № 826/6585/14 та
виділення у самостійне провадження
частини позовних вимог.

Сторони, які належним чином були
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду справи, до суду
не прибули, що, відповідно до ч.4 ст.196
КАС України, не є перешкодою для
судового розгляду. Відповідно до п.2 ч.1
ст.197 КАС України справу розглянуто у
порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

У жовтні 2013 року позивачем направлено
до Міністерства фінансів України
звернення від 28.10.13 р. щодо надання
роз'яснень з приводу наявності пільг у
позивача при справлянні державного
мита, роз'яснень застосування норм
встановлених частиною 2 п. 2 Інструкції
про порядок обчислення та справляння
державного мита, затвердженої Наказом
Міністерства фінансів України № 811 від
07.07.12р. «Про затвердження Інструкції
про порядок обчислення та справляння
державного мита», визнати положення
вказаного припису такими, що обмежують
права громадян, а також скасувати ч. 2 п.
2 Інструкції про порядок обчислення та
справляння державного мита.

Згідно супровідного листа №
31-0860-20/23-3793/1/3477 від 18.11.13р. звернення
ОСОБА_2 у відповідності до ст. 7 Закону
України "Про звернення громадян"
Міністерством фінансів України
направлено за належністю до
Міністерства доходів і зборів України.

02.12.2013 року Міністерством доходів і
зборів України звернення позивача
направлено до Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області,
для з'ясування обставин викладених у
такому зверненні, а також для
проведення зустрічі із позивачем та
надання йому консультацій з приводу
поставлених у зверненні від 28.10.13р.
питань, про що повідомлено позивача
листом від 02.12.13р. за № 25924/7/99-99-17-04-17.

Позивач не заперечує факт своєчасності
надання відповідей на його звернення,
однак вказує на протиправність дій
відповідачів, що полягають у
пересиланні його звернення для
розгляду спочатку до Міністерства
доходів і зборів України, потім до
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області, не розглядаючи
звернення по суті, а також щодо надання
відповідей на звернення позивача не
першими особами суб'єктів владних
повноважень, а їх заступниками.

Крім того представником позивача у
суді першої інстанції зазначено, що
надані відповідачами листи
розцінюються позивачем як рішення, а
тому вимагають їх скасування та
відповідно повторного, належного
розгляду звернення позивача.

Вищенаведені обставини, встановлені
судом першої інстанції, перевірені,
знайшли своє підтвердження при
апеляційному розгляді справи, і не є
спірними.

Відповідно до ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України
передбачає, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону
України "Про звернення громадян"
встановлюється право позивача як
громадянина України звертатися до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Згідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про
звернення громадян" звернення,
оформлені належним чином і подані у
встановленому порядку, підлягають
обов'язковому прийняттю та розгляду.

Частиною 3 статті 7 цього ж Закону
встановлено, що якщо питання, порушені
в одержаному органом державної влади,
місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями незалежно від форм
власності, об'єднаннями громадян або
посадовими особами зверненні, не
входять до їх повноважень, воно в
термін не більше п'яти днів
пересилається ними за належністю
відповідному органу чи посадовій
особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення.

З огляду п.1 ч.2 ст. 17 КАС України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Враховуючи положення законодавства,
під актом державного чи іншого органу
слід розуміти юридичну форму рішень
цих органів - офіційний письмовий
документ, який породжує певні наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших відносин і має обов'язковий
характер для суб'єктів цих відносин.

Рішення суб'єкта владних повноважень у
контексті положень КАСУ необхідно
розуміти як нормативно-правові акти,
так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правові акти - рішення, дію
яких поширено на невизначене або
визначене загальними ознаками коло
осіб і які призначені для
неодноразового застосування щодо
цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії -
рішення, які є актом одноразового
застосування норм права і дію яких
поширено на конкретних осіб або які
стосуються конкретної ситуації, за
своєю природою ненормативні правові
акти, на відміну від нормативних,
встановлюють не загальні правила
поведінки, а конкретні приписи,
звернені до окремого індивіда чи
юридичної особи, застосовуються
одноразово й після реалізації
вичерпують свою дію.

Письмова відповідь органу владних
повноважень надана особі в порядку та у
відповідності до Закону України "Про
звернення громадян" є лише носієм
інформації та не несе за собою будь
яких наслідків для особи, якій така
надавалась.

Тобто, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
листи Міністерства фінансів України та
Міністерства доходів і зборів України,
яким позивачу повідомлено про
скерування його звернення за
належністю, не породжує певних
правових наслідків, а носить лише
інформаційних характер для позивача і
не набуває статусу рішення в розумінні
п. 1 частини 1 статті 17 КАС України,
внаслідок чого не можуть бути
оскарженні в адміністративному суді в
порядку адміністративного
судочинства.

Крім того, Пунктом 52 Типової
інструкцією з діловодства у
центральних органах виконавчої влади,
Раді міністрів Автономної Республіки
Крим, місцевих органах виконавчої
влади, затвердженою Постановою
Кабінету Міністрів України від 30.11.11р.
за № 1242 встановлено, що документи, які
надсилаються до органів державної
влади, підписуються керівником
установи або за його дорученням -
заступником керівника.

Як вбачається із наявних в матеріалах
справи копії листів Міністерства
фінансів України та Міністерства
доходів і зборів України, якими
пересилалось за належністю звернення
позивача, такі, у обох випадках,
підписані заступниками міністрів, що у
повній мірі відповідає вимогам Типової
інструкції з діловодства.

Судом першої інстанції правильно не
взято до уваги доводи позивача щодо
неправомірності дій відповідачів по
направленню його звернення до
Міністерства доходів і зборів України,
а в подальшому до Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області,
які на думку позивача, порушують ст. 7
Закону України "Про звернення
громадян", оскільки, як вбачається із
звернення, позивачем поставлено
питання, що стосуються адміністрування
податків та зборів, що, в свою чергу,
відноситься до виключної компетенції
Міністерства доходів і зборів України
у відповідності до норм встановлених
Указом Президента України від 18.03.13р. за
№ 141/2013 «Про Міністерство доходів і
зборів України», а тому таке скерування
звернення позивача є цілком логічним
та у повній мірі вчинено в рамках
правового поля.

З приводу подальшого скерування
звернення позивача до Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області, суд зазначає, що відповідно до
змісту супровідного листа, таке
скерування звернення позивача
обумовлено необхідністю проведення
особистої робочої зустрічі та
відповідно надання роз'яснень позивачу
з приводу поставлених у зверненні
питань, враховуючи наведене, а також та,
що фактичним місцем проживання
позивача є саме місто Чернігів, суд не
вбачає у діях Міністерства доходів і
зборів України порушення вимог Закону
України «Про звернення громадян» при
розгляді звернення позивача.

Отже, судом першої інстанції зроблений
обґрунтований висновок, що
відповідачами при розгляді звернення
ОСОБА_2 не порушено норм встановлених
Законом України "Про звернення
громадян", зазначена заява позивача
була прийнята та розглянута у
встановленому законом порядку, за
таких обставин позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Стаття 71 КАС України передбачає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Колегія суддів вважає, що доводи
апелянтів не заслуговують уваги,
оскільки не спростовують вірних
висновків суду першої інстанції.

Щодо прийняття рішення про роз`єднання
позовних вимог в окремі провадження,
колегія суддів вважає його доцільним,
оскільки сумісний розгляд вказаних
позивачем вимог дійсно розширює
предмет доказування у справі, збільшує
коло учасників процесу, ускладнює
розгляд та вирішення справи, затягує
строки розгляду справи, оскільки
положеннями статті 171 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено окремий порядок розгляду та
вирішення адміністративних справ, щодо
оскарження нормативно-правових актів
органів виконавчої влади.

На підставі вищезазначеного, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив постанову та ухвалу з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому підстав для
їх скасування не вбачається.

Керуючись ст. 195 ч.1, ст. 197 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1
п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254
ч.5 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд,
-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 09 червня 2014 р., залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 09 червня 2014 р. у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Міністерства фінансів
України, Міністерства доходів і зборів
України про визнання протиправними
дії, зобов'язання вчинити дії, залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду в
порядку письмового провадження
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копії особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання законної сили.

Колегія суддів:
О.В. Карпушова

Г.М. Бистрик

О.М. Оксененко

.

Головуючий суддя
Карпушова О.В.

Судді:
Бистрик Г.М.

Оксененко О.М.