Справа № 816/1486/14
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 р.Справа № 816/1486/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Присяжнюк О.В. , Курило Л.В.

за участю секретаря судового засідання
Дудка О.А.

представника позивача Комаревцева М.О.

представник відповідача Гуска Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами Полтавського
обласного центру зайнятості,
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Полтавській області на
Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.06.2014р.
по справі № 816/1486/14

за позовом Полтавського обласного
центру зайнятості

до Територіальної державної
інспекції з питань праці у Полтавській
області

про визнання дій протиправними та
скасування припису,

ВСТАНОВИЛА:

Полтавський обласний центр зайнятості
(далі-позивач) звернувся до уду першої
інстанції з позовом, в якому просив
визнати незаконними дії
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Полтавській областіта
скасувати припис від 07.04.2014 р. №
16-01-11/83-73.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.06.2014 р.
позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано
припис Територіальної державної
інспекції з питань праці у Полтавській
області від 07.04.2014 р. № 16-01-11/83-73.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з Полтавського обласного
центру зайнятості до Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
73,08 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України
в особі Територіальної державної
інспекції з питань праці у Полтавській
області на користь Полтавського
обласного центру зайнятості витрати зі
сплати судового збору у розмірі 36,54 грн.

Позивач, не погодившись з судовим
рішенням подав апеляційну скаргу, в
якій просить змінити постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.06.2014 р. в
частині стягнення з нього судового
збору у розмірі 73,08 грн. та стягнути
судовий збір з Державного бюджету
України в особі Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Полтавській області.

ТУ державної інспекції з питань праці у
Полтавській області (далі- відповідач),
не погодившись з судовим рішенням
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
11.06.2014 р. в частині задоволених позовних
вимог та винести нову постанову, якою у
задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог зазначає про
неправильну оцінку судом першої
інстанції доказів, невірне
встановлення обставин справи, оскільки
припис відповідача винесено
обґрунтовано, порушення судом норм
матеріального права, що призвело до
безпідставного задоволення позовних
вимог.

В судовому засіданні представники
сторін підтримали вимоги своїх скарг.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, вислухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
рішення суду першої інстанції, доводи
апеляційних скарг, дослідивши докази
по справі, вважає, що апеляційні скарги
не підлягають задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України
постанова суду першої інстанції
переглянута в межах апеляційних скарг.

Судом встановлено, що Територіальною
державною інспекцією з питань праці у
Полтавській області на виконання
доручення Держпраці України щодо
розгляду звернення гр. ОСОБА_3
(далі-третя особа) проведено
позапланову перевірку додержання
законодавства про працю та
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
Полтавському обласному центрі
зайнятості, за результатами якої
складено акт 07.04.2014 р № 16-01-11/83 (а.с. 8-14).

За висновками акту перерірки позивачем
допущено порушення:

-ст. 19 Закону України "Про відпустки" та
ст. 182-1 КЗУпП в частині надання
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей;

-ст. 24 Закону України "Про відпустки" та
ст. 83 КЗУпП стосовно виплати
звільненому працівнику грошової
компенсації за всі дні невикористаної
ними додаткової відпустки, як
працівнику, який має дитину.

У зв'язку із виявленими порушеннями,
07.04.2014 р. відповідачем видано припис №
16-01-11/83-73, яким позивача зобов'язано:

-у подальшому дотримуватить вимог ст. 19
Закону України "Про відпустки" та ст. 182-1
КЗУпП в частині надання додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей;

-виплатити звільненому працівнику
грошової компенсації за всі дні
невикористаної додаткової відпустки,
як працівнику який має дитину (а.с. 15).

Частково задовольняючи позов суд
першої інстанції виходив з
незаконності припису відповідача та
відсутності порушень позивачем
трудового законоадвства.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.7 ст.7 Закону України
"Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності" та п. 7 Порядку проведення
перевірок посадовими особами
Державної інспекції України з питань
праці та її територіальних органів,
затвердженого Наказом Міністерства
соціальної політики України від 02.07.2012
року №390, на підставі акту, складеного
за результатами здійснення заходу, в
ході якого виявлено порушення вимог
законодавства, протягом п'яти робочих
днів з дня завершення здійснення
заходу державного нагляду (контролю)
складається припис, розпорядження,
інший розпорядчий документ щодо
усунення порушень, виявлених під час
здійснення заходу. Припис є
обов'язковим для виконання у визначені
у ньому строки шляхом усунення
порушень вимог законодавства.

Судом встановлено, що в Полтавському
обласному центрі зайнятості працювала
ОСОБА_3 з 08.08.2000 р. по 03.04.2014р.

21.03.2012 р. ОСОБА_3 зверталася до позивача
із заявою про надання їй додаткової
соціальної відпустки як одинокій
матері, починаючи з 17.04.2012 р., до якої
надала рішення Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 26.07.2011 року про розірвання
шлюбу ; свідоцтво про народження дитини
ОСОБА_4 від 06.05.2005 р. ; акт будинкового
комітету від 22.01.2012 р., в якому зазначено
про виховання ОСОБА_3 з серпня 2011 року
сина самостійно; довідку від 31.01.2012 р. №
134, з місця навчання дитини, з
відомостями про те, що батько дитини
ОСОБА_5 не бере участь у вихованні сина,
не цікавиться його шкільним життям, не
відвідує батьківські збори; довідку
служби у справах дітей виконавчого
комітету Лубенської міської ради від
01.02.2012 р. № 68/01-19, в якій зазначено, що гр.
ОСОБА_3 самостійно виховує сина;
довідку Лубенського КЖЕУ від 23.11.2011 р.
щодо складу сім'ї. (а.с. 22-27).

Позивачем не надавалася додаткова
відпустка за зазначеною заявою.

При звільненні позивачем ОСОБА_3
грошову компенсацію за додаткову
відпустку, як працівниці, що має дитину,
не виплачена.

Приймаючи припис, відповідач виходив з
того, що ОСОБА_3 є одинокою матір'ю, має
дитину, яку виховує одна, надала всі
необхідні документи, а тому мала право
на отримання додаткової соціальної
відпустки як одинокій матері, проте
відповідачем безпідставно не
виплачено грошову компенсацію за не
отриману відпустку, чим порушено ст.19,24
Закону України " Про відпустки"

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
неправомірності припису.

Відповідно до статті 19 Закону
України «Про відпустки» жінці, яка
працює і має двох або більше дітей
віком до 15 років, або дитину-інваліда,
або яка усиновила дитину, одинокій
матері, батьку, який виховує дитину без
матері (у тому числі й у разі тривалого
перебування матері в лікувальному
закладі), а також особі, яка взяла
дитину під опіку, чи одному із
прийомних батьків надається щорічно
додаткова оплачувана відпустка
тривалістю 10 календарних днів без
урахування святкових і неробочих днів
(стаття 73 Кодексу законів про працю
України). За наявності декількох
підстав для надання цієї відпустки її
загальна тривалість не може
перевищувати 17 календарних днів.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про
відпустки», ст. 83 КЗУпП у разі
звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткові відпустки
працівникам, які мають дітей.

Пункт 5 частини 13 статті 10 Закону
України "Про відпустки" визначає
одиноку матір як таку, яка виховує
дитину без батька.

Згідно п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9
"Про практику розгляду судами трудових
спорів" визнано, що одинокою матір'ю
слід вважати жінку, яка не перебуває у
шлюбі і у свідоцтві про народження
дитини якої відсутній запис про батька
дитини або запис про батька зроблено в
установленому порядку за вказівкою
матері, вдова, інша жінка, яка виховує і
утримує дитину сама.

Статті 157-158 СК України визначають,
що питання виховання дитини
вирішується батьками спільно. Той з
батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. За заявою матері,
батька дитини орган опіки та
піклування визначає способи участі у
вихованні дитини та спілкуванні з нею
того з батьків, хто проживає окремо від
неї. У разі ухилення батька від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини мати має право
звернутися до суду з позовом про
позбавлення його батьківських прав.

Колегія суддів вважає вірним висновок
суду першої інстанції, що право на
додаткову відпустку мають наступні
одинокі матері: жінка, яка не перебуває
в шлюбі і у свідоцтві про народження
дитини якої відсутній запис про батька
дитини або запис про батька зроблено в
установленому порядку за вказівкою
матері; вдова; жінка, що виховує дитину
без батька (у тому числі і розлучена
жінка, що виховує дитину без батька).

Якщо жінка дійсно є самотньою
матір'ю, тобто не перебуває в шлюбі і у
свідоцтві про народження дитини
відсутній запис про батька дитини або
запис про батька зроблена в
установленому порядку за її вказівкою,
або вдовою, то вона має право на
вищезгадану відпустку.

Чинне законодавство не містить
конкретного переліку документів, які
слід пред'явити жінці, що виховує
дитину без батька, для отримання
додаткової соціальної відпустки.

Тому для підтвердження права на
вказану відпустку в даному випадку
працедавцеві має бути пред'явлений
будь-який офіційно складений,
оформлений і засвідчений в
установленому порядку документ, в
якому з достатньою достовірністю
підтверджується відсутність участі
батька у вихованні дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 має
дитину, в свідоцтві про народження
якого наявний запис про батька- ОСОБА_5

Надані ОСОБА_3 документи, які
досліджені були під час проведення
перевірки, не є такими, що в достатній
мірі підтверджують право працівника на
отримання додаткової відпустки, як
одинокої матері.

Так, акт будинкового комітету від 22.01.2012
р., складений його головою та сусідами
, в якому зазначено про виховання гр.
ОСОБА_3 з серпня 2011 року сина
самостійно, не є достатнім доказом,
оскільки такий комітет не наділений
правом достовірного засвідчення
відповідного факту.

Проживання дитини за однією адресою з
матір'ю, не доводить, що батько
ухиляєтсья від участі у вихованні
дитини.

Довідка адміністрації школи з місця
навчання дитини свідчить про не
відвідування батьком дитити
батьківських зборів, та не містить
інформації про спілкування батька з
дитиною в позашкільний час
(святкові,вихідні дні, під час канікул).

Довідка служби у справах дітей
виконавчого комітету Лубенської
міської ради Полтавської області від
01.02.2012 р. № 68/01-19 є неналежним доказом,
оскільки, враховуючи п.9 Типового
положення про комісію з питань захисту
прав дитини, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р.
№ 866, компетентним органом з приводу
участі одного з батьків у вихованні
дитини є Комісія з питань захисту прав
дитини.

Рішення Комісії з питань захисту
дитини з відповідними висновками
ОСОБА_3 позивачу разом із заявою про
надання відпустки не надавала.

При винесенні припису відповідачем
також не враховано відсутність судових
рішень про позбавлення ОСОБА_5
батьківських прав або про розшук
відповідача у справі за позовом про
стягнення аліментів, ухиляння батька
від їх сплати тощо.

З огляду на зазначене, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що припис Інспекції від 07.04.2014 р., яким
позивача зобов'язано усунути порушення
законодавства, є необґрунтованим, а
тому підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги відповідача
не спростовують висновків в частині
задоволених позовних вимог, а тому
апеляційна скарга відповідача
задоволенню не підлягає.

Колегія суддів також відхиляє доводи
апеляційної скарги позивач щодо
невірного вирішення судом питання про
розподіл судових витрат по цій справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Позивач звернувся до суду з позовними
вимогами немайнового характеру, які
задоволено частково.

Судом вирішено позовні вимоги та
прийнято рішення про часткове їх
задоволення, зокрема в частині
визнання протиправними дій
відповідача по складанню припису
-відмовлено.

В зв'язку з відмовою в задоволені
позову судом стягнуто з позивача на
користь державного бюджету судові
витрати 73,08 грн.

Доводи позивача, що він є звільнений
від сплати судового збору, відповідно
до Закону України " Про судовий збір",
колегія суддів вважає помилковими.

Відповідно до п.20 ч.1 ст.5 Закону України
" Про судовий збір" від сплати судового
збору звільняються органи праці та
соціального захисту населення- за
подання позовів щодо призначення і
виплати всіх видів державної
соціальної допомоги, компенсації,
виплат та доплат, установлених законом.

Позивач з такими позовними вимогами до
суду не звертався, оскільки позов
містив вимоги про визнання дій
незаконними та скасування припису,
тому не має пільг за подачу позову по
цій справі .

Доводи апеляційної скарги позивача не
спростовують висновків суду в частині
розподілу судових витрат. Підстави для
зміни постанови суду першої інстанції
в цій частині відсутні.

Згідно ч.1 ст. 200 КАС України залишає
апеляційну скаргу без задоволення,
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1
205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Полтавського
обласного центру зайнятості,
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Полтавській області
залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.06.2014р.
по справі № 816/1486/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Русанова В.Б.Судді
Присяжнюк О.В. Курило Л.В. Повний
текст ухвали виготовлений 01.08.2014 р.