Справа № 826/17091/13-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Клименчук
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 липня 2014 року м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі:
Оліщук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 20 грудня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельна
компанія ВІСТ» до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів,
третя особа, - Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві, - про визнання
протиправними та скасування рішень про
коригування митної вартості товарів, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торгівельна
компанія ВІСТ» звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів, третя особа, -
Головне управління Державної
казначейської служби України у м.
Києві, - та просило визнати
протиправним та скасувати рішення
відповідача про коригування митної
вартості від 11.06.2013 №100260000/2013/200372/2,
стягнути з Державного бюджету суму
надмірно сплаченого податку на додану
вартість у розмірі 200 170, 71 грн. та
ввізного мита у розмірі 46 353,77 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
грудня 2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, апеляційну скаргу
подала Київська міжрегіональна
митниця Міністерства доходів і зборів
України, та просила постанову суду
першої інстанції скасувати як таку, що
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі. В обґрунтування вимог скарги
посилається на те, що позивачем не було
надано на вимогу митного органу
додаткових документів, а тому митним
органом правомірно було прийнято
рішення про коригування митної
вартості товарів.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з'явилися у судове
засідання, вивчивши матеріали справи,
дослідивши й проаналізувавши доводи
апеляційної скарги і докази на її
підтвердження, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
між Компанією «NINGBO ORDAM IMPORT & EXPORT CO.,LTD»
(Китай) та ТОВ «Торгівельна компанія
ВІСТ» укладено контракт від 12.01.2011 №
110112/1 на поставку метизних виробів
(саморізи, анкери), умови поставки яких
обумовлюються в проформах-інвойсах та
інвойсах.

На виконання умов контракту 11.06.2013
декларантом було подано для митного
контролю митну декларацію №
100260000/2013/105080, у якій вказано митну
вартість товару за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції).

Для підтвердження митної вартості
товарів позивачем подані наступні
документи: контракт від 12.01.2011 №110112/1,
інвойс №OR130145 від 18.04.2013 на суму 136046,71
доларів США, платіжне доручення №32692101
від 05.04.2013, платіжне доручення №33899141
від 16.05.2013, проформу-інвойс №OR12VIST025 від
10.12.2012, пакувальний лист, сертифікат
походження, специфікацію №OR25-1/4 від
18.04.2013, договір на експедиційні послуги
№110622/1 від 22.06.2011, довідку про вартість
транспортування №05-06-2013 від 05.06.2013,
прайс-лист виробника, завірений ТПП
133302АО/10247 від 25.04.2013, калькуляцію від
виробника б/н, копію експортної
декларації.

В ході опрацюванням АСАУР за напрямком
- митна вартість - у посадової особи
митного органу виникли сумніви щодо
можливого заниження позивачем
заявленої митної вартості товарів, в
результаті чого відповідачем було
прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів від 11.06.2013 №
100260000/2013/200372/2 за резервним методом та
відмовлено ТОВ «Торгівельна компанія
ВІСТ» у митному оформленні товарів за
МД №100260000/2013/105080.

На підставі вказаного рішення та
згідно норми статті 55 Митного кодексу
України позивачем подано вантажну
митну декларацію №100260000/2013/105197 від
12.06.2013, якою митна вартість
імпортованих товарів визначена на
відповідно до рішення про коригування
митної вартості, що призвело до
переплат за ПДВ та ввізним митом у
розмірі 200170,71грн. та 46352,77грн.
відповідно.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
документи за переліком, визначеним
частиною 2 ст. 53 Митного кодексу
України, надані позивачем та містять
об'єктивні відомості про митну
вартість задекларованого товару, а
тому у відповідача були наявні всі
підстави для визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються. З огляду на
наведене, суд дійшов висновку про
порушення відповідачем вимог чинного
законодавства при прийнятті рішення
про коригування митної вартості
товарів від 11.06.2013 №100260000/2013/200372/2.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої, колегія суддів виходить з
наступного:

Відповідно до ст. ст. 49-50 Митного
кодексу України митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Відповідно до частини 1 ст. 53 Митного
кодексу України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною 2 ст.53 Митного кодексу
України документами, які підтверджують
митну вартість товарів, є: декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України
передбачено, що у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу (ч.3).

Митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: 1) невірно проведеного
декларантом або уповноваженою ним
особою розрахунку митної вартості; 2)
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; 3) невідповідності
обраного декларантом або
уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу; 4) надходження до митного
органу документально підтвердженої
офіційної інформації митних органів
інших країн щодо недостовірності
заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного
контролю митний орган не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

З аналізу наведених норм законодавства
вбачається, що право митного органу на
витребування від декларанта
додаткових документів виникає лише у
разі наявності обґрунтованого сумніву
у повноті та/або достовірності
відомостей про митну вартість товарів,
однією з підстав виникнення якого є
виявлення розбіжностей у поданих
декларантом документах і такі
розбіжності мають впливати саме на
числове значення складових митної
вартості товарів.

Відповідно до ч.1 - 3 ст. 57 МК України,
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: основний - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);
другорядні: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.
Підстава для незастосування основного
методу визначення митної вартості
товару передбачена ч.2 ст. 58 МК України.
Так, відповідно до вищевказаної норми
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Правову позицію з даного питання було
викладено в постановах Верховного Суду
України від 29.05.2012 та 11.09.2012, зокрема, в
останніх було зазначено: «ненадання
декларантом запитуваних митним
органом документів, за відсутності
обґрунтування неможливості визначення
митної вартості товару за першим
методом, не є достатнім для висновку
про наявність підстав для застосування
митним органом іншого методу
визначення митної вартості».

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою до відмови декларанту у
визначенні митної вартості товарів за
основним методом став необґрунтований
висновок про ненадання позивачем
документів, достатніх для визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Разом з тим, відомості для встановлення
числових значень складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості товарів, не
містили розбіжностей та не мали ознак
підробки, - як вбачається з наданих
позивачем документів (контракт, інвойс
платіжні та транспортні документи).

В самому ж рішенні про коригування
митної вартості товарів від 11.06.2013
№100260000/2013/200372/2 відсутні будь-які
відомості про зазначені вище підстави
для коригування митної вартості.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що рішення про
коригування митної вартості товарів
від 11.06.2013 №100260000/2013/200372/2 за резервним
методом суперечить нормам Митного
кодексу України та підлягає
скасування.

Стосовно позовних вимог про стягнення
з Державного бюджету сум надмірно
сплаченого податку на додану вартість
у розмірі 200 170, 71 грн. та ввізного мита у
розмірі 46 353,77 грн., колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до Порядку повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу як передоплата, і митних
та інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
затвердженого наказом Державної
митної служби України від 20.07.2007 №618,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 25.09.2007 за №1097/14364 для
повернення з Державного бюджету
України митних та інших платежів,
помилково та/або надмірно сплачених до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу, яким
здійснювалось оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником
(головним бухгалтером) суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою та відповідний перелік
документів, визначений даним Порядком.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го
дня, наступного за днем зарахування
коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному
відділі, після розгляду керівником
(заступником керівника) митного органу
разом з пакетом документів передається
до Відділу для перевірки
обґрунтованості повернення заявлених
сум.

Відділ перевіряє факт перерахування
митних та інших платежів з
відповідного рахунку до Державного
бюджету України та наявність
переплати.

Для підготовки висновку про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи (далі - Висновок про повернення),
керівництвом Відділу (за потреби)
ініціюється проведення перевірки в
митному органі щодо правильності
митного оформлення із залученням
відповідних підрозділів митного
органу.

Згідно п.7 Порядку взаємодії митних
органів з органами Державного
казначейства України в процесі
повернення з Державного бюджету
України помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних та інших
платежів, контроль за справляння яких
покладається на митні органи,
затвердженого Наказом Державної
митної служби, Державного казначейства
України від 20.07.2007 №611/147 відповідний
орган Державного казначейства України
на підставі отриманого Висновку
митного органу про повернення готує
платіжні документи на перерахування
коштів з рахунку з обліку доходів
державного бюджету на рахунок,
зазначений у Висновку про повернення,
та протягом п'яти робочих днів від дати
отримання Висновку про повернення
здійснює повернення коштів з бюджету.

Позивач не звертався до митниці із
відповідною заявою про повернення з
бюджету надмірно сплачених грошових
коштів, тобто встановлений
нормативними актами порядок
повернення надмірно сплачених митних
платежів ним дотримано не було, з
огляду на що позовні вимоги в цій
частині не підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції в частині позовних
вимог про стягнення з Державного
бюджету України через Головне
управління Державної казначейської
служби України у місті Києві на користь
позивача суму надмірно сплаченого
податку на додану вартість у розмірі 200
170, 71 грн. та ввізного мита у розмірі 46
353,77 грн. рішення прийнято з порушенням
норми матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи в
цій частині та є підставою для
скасування оскаржуваної постанови в
цій частині.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 195, 198, 202, 205, 206 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 20 грудня 2013 року
скасувати в частині задоволення
позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельна
компанія ВІСТ» до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів,
третя особа, - Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві, - про стягнення з
Державного бюджету України на користь
позивача суми надмірно сплаченого
податку на додану вартість у розмірі 200
170, 71 грн. та ввізного мита у розмірі 46
353,77 грн. та ухвалити в цій частині нову
постанову про відмову в задоволенні
позову.

В решті постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
грудня 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 29
липня 2014 року.

Головуючий суддя

Желтобрюх І.Л.

Судді:

Мамчур Я.С

Шостак О.О.