Справа № 1505/6115/2012
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1505/6115/2012

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції:
Лук"янчук О.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та
Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 20.08.2012 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціальної політики
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації Одеської
області про зобов'язання вчинити певні
дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Управління праці та соціальної
політики Білгород-Дністровської
районної державної адміністрації
Одеської області про зобов'язання
вчинити певні дії.

Постановою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 20.08.2012 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, ОСОБА_1 в
апеляційній скарзі зазначає про
невідповідність висновків суду
обставинам справи. При цьому апелянт
вважає, що судом допущено порушення
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи по суті. У зв'язку з чим в
апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування постанови суду першої
інстанції і винесення нової постанови
із задоволенням позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач, являється
учасником бойових дій, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1 виданого 20.06.1996 року.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 12 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" надає
право позивачу на отримання разової
щорічної грошової допомоги до 5 травня.

В попередніх редакціях даного закону
щорічно до 5 травня учасникам бойових
дій виплачується разова грошова
допомога у розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком.

Так, ОСОБА_1 вказує, що допомога за 2012
рік йому виплачена, однак у меншому
розмірі, а саме згідно із Законом
України «Про державний бюджет на 2012
рік» прожитковий мінімум з 1 квітня 2012
року становив 838 грн. Отже розмір
щорічної разової грошової допомоги
відповідно до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту» від 22.10.1993 року за
№ 3551-12 повинен був становити 838 х 5 =
4190 грн., однак виплачено було лише 675
грн.

Також позивач (апелянт) посилався на те,
що суд першої інстанції застосував до
нього норми вказаного закону в такій
редакції, яка звужує його права,
посилаючись на рішення
Конституційного Суду України. На його
думку Конституція України не містить
норм, які б встановлювали ієрархічну
залежність одних законів від інших.

Проте, з даною позицією судова колегія
погодитися не може, виходячи з
наступного.

У Конституції України передбачено
гарантії прав громадян на соціальний
захист, зокрема такі, як законодавче
закріплення основ соціального захисту,
форм і видів пенсійного забезпечення
(пункт 6 частини першої статті 92),
визначення джерел державного
соціального забезпечення (частина
друга статті 46), контроль за
використанням коштів Державного
бюджету України (стаття 98).

Розміри соціальних виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави, проте мають забезпечувати
конституційне право кожного на
достатній життєвий рівень для себе і
своєї сім'ї, гарантоване статтею 48
Конституції України.

На залежність розмірів соціальних
виплат особі від економічних чинників
вказав і Конституційний Суд України,
зокрема, у Рішенні від 19 червня 2001 року N
9-рп/2001 у справі щодо стажу наукової
роботи, зазначивши, що право на пенсію,
її розмір та суми виплат можна
пов'язувати з фінансовими можливостями
держави, з економічною доцільністю,
соціально-економічними обставинами у
той чи інший період її розвитку, а також
з часом ухвалення відповідних
нормативно-правових актів.

Згідно зі статтею 22 Загальної
декларації прав людини розміри
соціальних виплат і допомоги
встановлюються з урахуванням
фінансових можливостей держави.
Європейський суд з прав людини у
рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі
"Ейрі проти Ірландії" констатував, що
здійснення соціально-економічних прав
людини значною мірою залежить від
становища в державах, особливо
фінансового. Такі положення
поширюються й на питання допустимості
зменшення соціальних виплат, про що
зазначено в рішенні цього суду у справі
"Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від
12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у
регулюванні суспільних відносин у
соціальній сфері є додержання принципу
пропорційності між соціальним
захистом громадян та фінансовими
можливостями держави, а також
гарантування права кожного на
достатній життєвий рівень.

Метою і особливістю закону про
Державний бюджет України є
забезпечення належних умов для
реалізації положень інших законів
України, які передбачають фінансові
зобов'язання держави перед
громадянами, спрямовані на їх
соціальний захист, у тому числі й
надання пільг, компенсацій і гарантій
(пункт 4 мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 9
липня 2007 року N 6-рп/2007 у справі про
соціальні гарантії громадян).

Бюджетна система України будується на
засадах справедливого і
неупередженого розподілу суспільного
багатства між громадянами і
територіальними громадами; держава
прагне до збалансованості бюджету
України (частини перша, третя статті 95
Основного Закону України).

Передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства. Крім того, такі
заходи можуть бути обумовлені
необхідністю запобігання чи усунення
реальних загроз економічній безпеці
України, що згідно з частиною першою
статті 17 Конституції України є
найважливішою функцією держави.

Органи законодавчої, виконавчої та
судової влади здійснюють свої
повноваження у встановлених
Конституцією України межах і
відповідно до законів України та
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України (частина друга статті 6, частина
друга статті 19); Кабінет Міністрів
України у своїй діяльності керується
Конституцією та законами України,
здійснює визначені Конституцією та
законами України повноваження, видає
постанови і розпорядження в межах
своєї компетенції (частина третя
статті 113, пункт 10 статті 116, частина
перша статті 117).

Відповідно до ст.12 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» (в редакції
чинній на момент спірних
правовідносин) щорічно до 5
травня учасникам бойових дій
виплачується разова грошова допомога у
розмірі, який визначається Кабінетом
Міністрів України в межах бюджетних
призначень, встановлених законом про
Державний бюджет України.

Згідно ст. 17 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту"визначено, що
фінансування витрат, пов'язаних з
введенням в дію цього Закону,
здійснюється за рахунок коштів
державного та місцевого бюджету.

Відповідно до ч. 3 прикінцевих положень
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2012 рік"установлено, що у 2012
році норми і положення статей деяких
Законів України, зокрема ст.ст. 12, 13, 14, 15
та 16 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" застосовуються у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України виходячи з
наявних фінансових ресурсів
Державного бюджету України та бюджету
Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Таким чином, судом першої інстанції
вірно встановлено, що позивачу була
нарахована та виплачена щорічна разова
державна грошова допомога до 5 травня
2012 року в межах бюджетних призначень
виходячи із положень Закону України
"Про Державний бюджет Україна на 2012
рік", а отже на момент виплати щорічної
разової допомоги до 5 травня з
боку відповідача порушень вимог
чинного законодавства судом не
виявлено.

З огляду на викладене апеляційний суд
не приймає до уваги доводи апелянта,
оскільки доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків, зазначених у
рішенні суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення вимог апелянта.

Оскільки судом першої інстанції повно
встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, суд апеляційної інстанції,
відповідно до ст. 200 КАС України,
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову місцевого
суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 183-2,195,197,198,200,205,206,254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 20.08.2012 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту постановлення,
є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя
Зуєва Л.Є.

суддя
Шевчук О.А.

суддя
Федусик А.Г.