Справа № 213/2950/13-а(2а/213/68/13)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2014 рокусправа №
213/2950/13-а(2а/213/68/13)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дурасової Ю.В.

суддів: Іванова
С.М. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення виконкому
Інгулецької районної у місті ради

на постанову Інгулецького районного
суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 02 грудня 2013 р.

у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення виконкому
Інгулецької районної у місті ради про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до
Інгулецького районного суду м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області в
якому, з урахуванням уточнень, просить
визнати протиправними дії управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Інгулецької
районної у місті ради
Дніпропетровської області щодо
відмови ОСОБА_1 зміни статусу з
«Учасника бойових дій» на статус
«Жертви нацистських переслідувань» -
колишній малолітній в'язень інших
місць примусового тримання згідно ст.
6-2 ЗУ «Про жертви нацистських
переслідувань» та видачі ОСОБА_1
посвідчення жертви нацистських
переслідувань у відповідності до ст. 1, 4
Закону України «Про жертви нацистських
переслідувань», постанови КМУ №1467 «Про
затвердження Порядку виготовлення та
видачі посвідчень, листів талонів на
право одержання пільгових проїзних
документів (квитків) жертвам
нацистських переслідувань», а також
зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Інгулецької
районної у місті ради
Дніпропетровської області змінити
ОСОБА_1 статус «Учасника бойових дій»
на статус «Жертва нацистських
переслідувань» колишній малолітній
в'язень інших місць примусового
тримання згідно ст. 6-2 Закону України
«Про жертви нацистських
переслідувань» та видати ОСОБА_1
посвідчення жертви нацистських
переслідувань у відповідності до ст.
ст. 1, 4 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань», постанови
Кабінету Міністрів України №1467 «Про
затвердження Порядку виготовлення та
видачі посвідчень, листів талонів на
право одержання пільгових проїзних
документів (квитків) жертвам
нацистських переслідувань».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в
Австрії, куди його мати була вивезена
вагітною на примусові роботи та
утримувалася в таборі, що
підтверджується відповідною архівною
довідкою.

Постановою Інгулецького районного
суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 02 грудня 2013 р. позов
задоволено повністю. Визнано
протиправними дії управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Інгулецької
районної у місті ради
Дніпропетровської області щодо
відмови ОСОБА_1 змінити статус з
Учасника бойових дій» на статус
«Жертви нацистських переслідувань» -
колишній малолітній в'язень інших
місць примусового тримання згідно ст. 62
Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань» та видачі
ОСОБА_1 посвідчення жертви нацистських
переслідувань у відповідності до ст. 1, 4
Закону України «Про жертви нацистських
переслідувань», постанови Кабінету
Міністрів України №1467 «Про
затвердження Порядку виготовлення та
видачі посвідчень, листів талонів на
право одержання пільгових проїзних
документів (квитків) жертвам
нацистських переслідувань».
Зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Інгулецької
районної у місті ради
Дніпропетровської області змінити
ОСОБА_1 статус «Учасника бойових дій»
на статус «Жертва нацистських
переслідувань» - колишній малолітній
в'язень інших місць примусового
тримання згідно ст. 62 Закону України
«Про жертви нацистських
переслідувань» та видати ОСОБА_1
посвідчення жертви нацистських
переслідувань у відповідності до ст.
ст. 1, 4 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань», постанови
Кабінету Міністрів України №1467 «Про
затвердження Порядку виготовлення та
видачі посвідчень, листів талонів на
право одержання пільгових проїзних
документів (квитків) жертвам
нацистських переслідувань».

Постанова суду першої інстанції
обґрунтована тим, що місце народження
позивача відповідає місцю перебування
на примусових роботах його матері, що з
врахуванням обмежень особи, яка
перебувала на примусових роботах у
пересуванні та волевиявленні, вказує
що він народився у місці відбування
батьками примусових робіт і
примусового тримання батьків (таборі).
Він не тільки народився в неволі, але й
утримувався насильно в таборі, де
примусово утримувались його батьки до 8
травня 1945 року. Тобто, майже 1,5 року йому
була обмежена свобода. З огляду на
зазначене, суд вважає, що у позивача є
всі підстави вимагати зміни свого
статусу з «Учасника бойових дій» на
статус «Жертви нацистських
переслідувань» - колишній малолітній
в'язень інших місць примусового
тримання та видачі йому посвідчення
жертви нацистських переслідувань.

Не погодившись із рішенням суду першої
інстанції, відповідачем було подано
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення, з урахуванням підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовані тим, що 16.03.2012р. позивач
звернувся до УПФУ і просив змінити
йому статус учасника бойових дій на
статус жертви нацистських
переслідувань 23.03.2012р., у чому йому було
відмовлено. Позивач правом оскарження
своєчасно не скористався, у зв'язку з
чим пропустив строк звернення до суду з
адміністративним позовом. До того ж,
відповідно до архівної довідки від
25.04.2012 року Ж-ІІ-2012 Державного архіву
Дніпропетровської області мати
позивача 23 жовтня 1943 року евакуювалась
з тимчасово окупованого німецькими
військами м. Кривого Рогу до Австрії.
Така ж інформація викладена у
протоколі допиту від 18.09.1945 року матері
позивача. Таким чином у документах,
наданих позивачем, не міститься доказ,
того, що мати позивача була насильно
вивезена на примусові роботи. Крім
того, згідно документів, наданих
позивачем, не можливо ідентифікувати
до якої категорії примусових робіт
перебувала мати позивача. Також не
можливо підтвердити факт жорсткого
тримання позивача та його матері,
каторжної праці, голоду, тортурів тощо.
Все це не дає право позивачу вимагати
зміни статусу з «Учасника бойових дій»
на статус «Жертви нацистських
переслідувань» - колишній малолітній
в'язень інших місць примусового
тримання та видачі йому посвідчення
жертви нацистських переслідувань.

Позивачем було подано заперечення на
апеляційну скаргу, в яких він вважає
рішення суду першої інстанції повністю
законним та обґрунтованим та просить
оскаржувану постанову залишити без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення. В підтвердження своєї
позиції зазначає, що Управління праці
та соціального захисту населення
виконкому Інгулецької районної у місті
ради не надав жодного доказу
відсутності факту того, що мати і він не
утримувалися насильно в таборі, де мати
виконувала обов'язкові примусові
роботи.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не з'явились, про час
та місце слухання справи повідомлялися
належним чином. Сторонами надіслані
клопотання про розгляд справи за їх
відсутності. Колегія суддів зазначені
клопотання задовольняє та приймає
рішення про розгляд справи без участі
представників сторін. Відповідно до ст.
41 КАС України фіксування судового
засідання не здійснюється.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги та заперечення на неї, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
першої інстанції скасуванню з
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.
Санданій, Австрія. Під час його
народження його батьки знаходились на
примусових роботах в м. Санданій,
Австрія, що підтверджується рішенням
Інгулецького районного суду м. Кривого
Рога від 8 листопада 2000 року, яке не
оскаржувалося та набрало законної сили
(а.с. 6-7).

Рішенням суду першої інстанції також
встановлено, що батьком позивача був
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, матір'ю була
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 Станом на
сьогоднішній день позивач являється
учасником бойових дій та інвалідом ІІ
групи (а.с. 5, 19).

Колегія суддів апеляційної інстанції
встановила, що при вирішенні справи
судом першої інстанції до даних
правовідносин правильно застосовані
норми Конституції України та Закону
України «Про жертви нацистських
переслідувань».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Таким чином
уповноважені державою органи не можуть
на власний розсуд ухилятися від
реалізації наданих їм повноважень, але
й не мають права виходити за межі,
встановлені законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
жертви нацистських переслідувань»
жертви нацистських переслідувань -
особи, які в роки Великої Вітчизняної
війни та Другої світової війни
постраждали від нацистських
переслідувань з мотивів політичного,
національного і релігійного характеру,
ворожого ставлення до
націонал-соціалізму.

Нацистські переслідування це, в числі
іншого, насильне вивезення мирного
населення на примусові роботи на
територію Німеччини або її союзників,
що перебували у стані війни з колишнім
Союзом РСР, або на території окупованих
ними інших держав;

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
жертви нацистських переслідувань»
особами, які належать до числа жертв
нацистських переслідувань є, в числі
іншого:

- колишні в'язні концентраційних
таборів, гетто та інших місць
примусового тримання та місць
примусових робіт у роки Великої
Вітчизняної війни;

- особи, які були насильно вивезені з
території колишнього Союзу РСР на
примусові роботи на територію
Німеччини або її союзників, що
перебували у стані війни з колишнім
Союзом РСР, або на території окупованих
ними інших держав;

- діти, які народилися в місцях
примусового тримання їх батьків та в
місцях відбування батьками примусових
робіт.

Відповідно до Архівної довідки
Державного архіву Дніпропетровської
області № Ж-72 від 13.06.2000 року батько
позивача, під час Великої Вітчизняної
війни у вересні 1943 року був
мобілізований з тимчасово окупованої
території м. Кривого Рогу на примусові
роботи до Австрії, де з 1943 року по 1945 рік
працював чорноробом на фірмі «Електро»
в м. Санданій, після звільнення з травня
1945 року служив рядовим бійцем 200-го
запасного стр.полка. Мати позивача, 23
жовтня 1943 року була вивезена з
тимчасово окупованого німецькими
військами м. Кривого Рога на примусові
роботи до Австрії, де до звільнення
працювала прибиральницею у конторі на
будівництві, визволена 8 травня 1945 року
Червоною армією і направлена до м.
Кривого Рогу (а.с. 51).

Відповідно до Архівної довідки
Державного архіву Дніпропетровської
області № Ж-ІІ-2012 від 25.04.2012 року мати
позивача, 23 жовтня 1943 року евакуювалась
з тимчасово окупованого німецькими
військами м. Кривого Рога до Австрії,
працювала на будівництві у конторі
прибиральницею, її чоловік працював на
будівництві чорноробом, утримувалися в
таборі, визволені 8 травня 1945 року
Червоною армією і направлені до м.
Кривого Рогу (а.с. 8).

З огляду на зазначене, суд підтримує
висновок суду першої інстанції, що
позивач обґрунтовано звернувся з
позовом до суду про зміну статусу з
«Учасника бойових дій» на статус
«Жертви нацистських переслідувань» -
колишній малолітній в'язень інших
місць примусового тримання.

Батьки позивача у роки Великої
Вітчизняної війни були проти їх волі
насильно вивезені на примусові роботи
до м. Санданій в Австрії, яка входила у
склад Германії, де знаходились до
моменту визволення їх Червною Армією, а
саме до 8 травню 1945 року, у той час, як
позивач народився 05 січня 1944 року в
місцях відбування батьками примусових
робіт (Австрія, м. Санданій). Отже,
позивач є особою, яка належить до числа
жертв нацистських переслідувань.

З огляду на зазначене, висновок
відповідача, зазначений в апеляційній
скарзі, про те, що у документах, наданих
позивачем, не міститься доказ, того, що
мати позивача була насильно вивезена
на примусові роботи є необґрунтований
та спростовується наявними
матеріалами у справі.

Відносно того, що апелянт у якості ще
однієї підстави для відмови у зміні
статусу зазначає відсутність
можливості ідентифікувати на якій
категорії примусових робіт перебувала
мати позивача та відсутність
можливості підтвердити факт жорсткого
тримання позивача і його матері,
каторжної праці, голоду, тортурів тощо,
колегія суддів апеляційної інстанції
зазначає наступне.

Системний аналіз положень ст. 4 Закону
України «Про жертви нацистських
переслідувань» покладає на
заінтересовану особу лише належне
встановлення та доведення факту
народження і перебування в місцях
примусового тримання її батьків та в
місцях відбування батьками примусових
робіт. Встановлення та доведення інших
обставин, наприклад таких як, на яких
категоріях примусових робіт
перебували батьки особи, що змінює
статус, та факт жорсткого тримання
дитини і його батьків, каторжної праці,
голоду, тортурів тощо, законодавець не
вимагає.

Що стосується пропуску позивачем
строку звернення до суду з
адміністративним позовом, на який
посилається в апеляційній скарзі
Управління праці та соціального
захисту населення виконкому
Інгулецької районної у місті ради,
колегія суддів апеляційної інстанції
зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 КАС України
Адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для звернення до
адміністративного суду суб'єкта
владних повноважень встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня
виникнення підстав, що дають суб'єкту
владних повноважень право на
пред'явлення передбачених законом
вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, з
позовом ОСОБА_1 дійсно звернувся
25.07.2013р., проте як рішення про відмову у
наданні статусу «жертви нацистських
переслідувань» датовано 21.03.2012р.

Аналізуючи позовну заяву ОСОБА_1 слід
зазначити, що вона не містить
безпосередньо вимоги щодо скасування
рішення Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Інгулецької районної у місті
ради про відмову у наданні статусу
«жертви нацистських переслідувань».
Позивач просить визнати протиправними
дії управління та зобов'язати
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Інгулецької районної у місті
ради Дніпропетровської області та
змінити ОСОБА_1 статус «Учасника
бойових дій» на статус «Жертва
нацистських переслідувань». Період з
21.03.2012р. по 25.07.2013р. пояснює збором
інформації, на відсутність якої як на
підставу відмови, посилався
відповідач. Матеріалами справи
підтверджується наявність листувань
щодо збору інформації позивачем. З
огляду на зазначене, колегія суддів
апеляційної інстанції не розраховує
шестимісячний строк звернення до суду
з позовом з дати винесення рішення про
відмову у наданні статусу «жертви
нацистських переслідувань».

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 27 вересня 2000 року
№ 1467 «Про затвердження Порядку
виготовлення та видачі посвідчень,
листів талонів на право одержання
пільгових проїзних документів
(квитків) жертвам нацистських
переслідувань» (надалі Порядок) у разі
відсутності документів про факт
нацистських переслідувань факт і
період перебування в місцях
примусового тримання встановлюються в
судовому порядку.

Статтею 5 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань» визначено,
що жертвам нацистських переслідувань
видаються відповідні посвідчення
замість раніше виданого посвідчення
ветерана війни.

Порядок виготовлення та видачі
посвідчень, листів талонів на право
одержання пільгових проїзних
документів (квитків) жертвам
нацистських переслідувань,
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 27 вересня 2000 року
№ 1467.

Таким чином, видача особі посвідчення,
що надає їй статус жертви нацистських
переслідувань є формою соціального
забезпечення громадян, які згідно з
Законом України «Про «Жертви
нацистських переслідувань» мають
право на отримання такого статусу.

Отже, суд першої інстанції не допустив
порушення норм матеріального та
процесуального права, повно та
всебічно дослідив матеріали та
обставини справи, правильно встановив
характер спірних правовідносин і для
їх вирішення правильно застосував
норми матеріального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, що в межах апеляційної скарги
порушень судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржуване судове рішення залишити
без змін.

Керуючись п. 1 ч.1. ст. 198, ст. 200, 205, 206
КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Інгулецької районної у місті
ради - залишити без задоволення.

Постанову Інгулецького районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 02 грудня 2013 р. у справі №
213/2950/13-а(2-а/213/68/13) за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення виконкому
Інгулецької районної у місті ради про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
Л.П. Туркіна