Справа № 804/356/14
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2014 рокусправа № 804/356/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк
І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.,

представників сторін:

позивача : - Бандуристий Р.С.
(дов.від 31.12.2013 р.), Сімоненко О.В. (дов.від
23.12.2013 р.)

відповідача: - Семенко Т.В. (дов.від
30.01.2014 р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"АрселорМіттал Кривий Ріг"

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
лютого 2014 р. у справі № 804/356/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг"

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м.
Дніпропетровську Міжрегіонального
Головного Управління Міндоходів

про визнання протиправними і
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

25 травня 2011 р. Публічне акціонерне
товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг"
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м.Дніпропетровську
Міжрегіонального Головного Управління
Міндоходів в якому просило скасувати
податкові повідомлення-рішення від
05.05.2011 року:

- № , яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на суму 56 165 668,84 грн. та
застосовані штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 1 грн.;

- № , яким позивачу зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі 34
433 217,05 грн. та застосовані штрафні
(фінансові) санкції в розмірі 1 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
спірні податкові повідомлення-рішення
прийняті відповідачем з грубими
порушеннями норм чинного
законодавства та істотно порушують
його права та охоронювані законом
інтереси у сфері публічно-правових
відносин.

Справа неодноразово розглядалась
судами різних інстанцій, після чого,
надійшла до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду на
підставі ухвали Вищого
адміністративного суду України від
13.11.2013 року, якою постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 18.07.2011 року
та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 05.02.2013 року у справі №2а/0470/6071/11
скасовано та справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
лютого 2014 р. у справі № 804/356/14 в
задоволенні адміністративного позову
Публічного акціонерного товариства
"АрселорМіттал Кривий Ріг" до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м.Дніпропетровську
Міжрегіонального Головного Управління
Міндоходів про визнання протиправними
і скасування податкових
повідомлень-рішень - відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що
первинні документи надані позивачем
містять розбіжності. Через відсутність
необхідних доказів суд не мав змоги
встановити реальність здійснення
господарської діяльності. Судом
зазначено, що відсутність необхідних
документів, наявність яких є
обов'язковою за нормами чинного
законодавства, та на необхідності яких
наголошував суд касаційної інстанції,
ставить під сумнів факт отримання
позивачем товарів та послуг за угодами
з контрагентами.

Не погодившись з постановою суду,
Публічним акціонерним товариством
"АрселорМіттал Кривий Ріг" подано
апеляційну скаргу, згідно якої особа,
яка подає апеляційну скаргу просить
скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
р. у справі № 804/356/14, як таку що винесена
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Вважає, що суд не
в повному обсягу дослідив обставини по
справі. Скаржник вказує на те, що судом
першої інстанції безпідставно
проігноровано неодноразові клопотання
позивача про відкладення розгляду
справи, у зв'язку з тим, що Товариству на
виконання ухвали суду необхідно надати
занадто великий обсяг документів на
підтвердження реальності здійснення
господарської діяльності. Внаслідок
чого судом розглянуто справу на
підставі документів, що містились в
матеріалах справи без врахування
витребуваних у позивача доказів, що
позбавило позивача можливості довести
правомірність своєї позиції та
призвело до винесення невмотивованого
судового рішення, яке ґрунтувалось на
вибіркових доказах без повного
встановлення всіх обставин по справі.
Заявник апеляційної скарги зазначає,
що правомірність та реальність
здійснення господарської діяльності
між позивачем та контрагентами за
період, що перевірявся, підтверджена
належним чином оформленою первинною
документацією та іншими необхідними
документами, що підтверджують рух
активів, транспортування та доставку
товарів, подальшу реалізацію придбаних
ТМЦ тощо.

Сторонами під час апеляційного
перегляду справи надані відповідні
пояснення та підтримані позиції,
викладені в апеляційній скарзі та
запереченнях на неї.

Позивачем долучено до
матеріалів справи крім письмових
пояснень копії первинних документів,
які на його думку підтверджують
правомірність позиції останнього
щодо обґрунтованості заявленого
бюджетного відшкодування та
направлені на виконання зауважень
касаційної інстанції, викладених в
ухвалі від 13.11.2013 року.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, заслухавши пояснення
представників сторін , колегія суддів
не вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, внаслідок
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено під час апеляційного
перегляду справи, фахівцями СДПІ
проведено позапланову виїзну
перевірку ПАТ «АрселорМіттал Кривий
Ріг» з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на рахунок платника у банку за
січень 2011 року, яке виникло за рахунок
від'ємного значення з податку на додану
вартість, що декларувалось у грудні 2010
року.

За результатами перевірки податковим
органом складено Акт № 54/08-06/125/2/24432974
від 21.04.2011 року, яким зафіксовано
виявлені перевіркою порушення, а саме:

- встановлено порушення позивачем п. 198.3
ст. 198, п.200.1, п.200.4 ст. 200 Податкового
кодексу України, внаслідок чого ВАТ
«АрселорМіттал Кривий Ріг» завищено
податковий кредит в грудні 2010 року по
операціях з придбання брухту чорних
металів, паливно-мастильних
матеріалів, коксового вугілля та
обладнання на загальну суму ПДВ - 56 165
668,84 грн., що в свою чергу призвело до
завищення бюджетного відшкодування
ПДВ ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» за
січень 2011 року на суму 56 165 668,84 грн.;

- порушення Товариством п.198.3 ст. 198,
п.200.1, п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу
України, що призвело до завищення ВАТ
«АрселорМіттал Кривий Ріг»
податкового кредиту в січні 2011 року на
суму ПДВ - 34 433 217,05 грн.

До таких висновків податковий орган
дійшов за наслідками зустрічних звірок
контрагентів позивача, по
взаємовідносинам з якими за
перевіряємий період Товариством
сформовано податковий кредит. За
результатом аналізу наданої позивачем
документації та податкової інформації
щодо контрагентів позивача
відповідачем встановлено, що товар
придбавався у постачальників, які не
були виробниками товарів та мали
ознаки фіктивності (відсутні за
місцезнаходженням, не декларували та
не сплачували необхідні суми податків
до бюджету, не мали необхідного обсягу
матеріально-технічної бази та трудових
ресурсів для виконання розглядуваних
поставок з урахуванням виду, обсягу та
кількості поставленої продукції). Крім
того, СДП наголошує на тому, що
Товариством не представлено належних
документів на підтвердження
транспортування товару, його
зберігання, прийняття за кількістю та
якістю; у поданих позивачем
залізничних накладних відправниками
та власниками товару значаться інші
особи, ніж ті, що виступали
постачальниками Товариства у
розглядуваних господарських
правовідносинах. Наведені обставини у
сукупності з відсутністю частини
первинної документації (документи на
підтвердження транспортування товару,
його зберігання, прийняття за
кількістю та якістю) розцінено
контролюючим органом як докази, що
свідчать про укладення позивачем
правочинів без мети настання
відповідних правових наслідків та як
свідчення участі позивача у штучній
схемі для мінімізації податкових
зобов'язань та отримання
необґрунтованої податкової вигоди у
вигляді відшкодування ПДВ з бюджету.

На підставі акту перевірки, податковим
органом 05.05.2011 року винесено спірні
податкові повідомлення-рішення: №
, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на суму 56 165 668,84 грн. та
застосовані штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 1 грн. та № ,
яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 34 433 217,05 грн.
та застосовані штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 1 грн.

Не дочекавшись результатів
адміністративного оскарження спірних
податкових повідомлень-рішень
Товариство звернулось до суду за
захистом порушеного права.

Під час первісного розгляду позовної
заяви ПАТ «АрселорМітал Кривий Ріг»
суд першої та апеляційної інстанції
дійшов висновку щодо
необґрунтованості винесення спірних
податкових повідомлень-рішень, та на
підставі наданих позивачем первинних
документів визнали за позивачем право
на формування податкового кредиту та
відповідно заявлення суми бюджетного
відшкодування, скасувавши рішення СДПІ
(постанова Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
18.07.2011 року та ухвала
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 05.02.2013 року).

Проте, за результатами розгляду
касаційної скарги СДПІ по
обслуговуванню великих платників
податків у м. Дніпропетровську, Вищий
адміністративний суд України
встановив наявність поверхневого
розгляду справи судами першої та
апеляційної інстанцій без достатнього
встановлення всіх обставин, що мають
значення для розгляду справи, що
слугувало підставою скасування
оскаржених судових рішень. Ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 13.11.2013 року справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції
та зазначено про необхідність
ретельного встановлення та більш
повного доведення реальності
здійснення господарської діяльності
між позивачем та контрагентами,
відносини з якими були джерелом
формування податкового кредиту та
бюджетного відшкодування в подальшому.

Судом першої інстанції, після нового
розгляду справи, підтверджено сумніви
податкового органу щодо реальності
здійсненої позивачем господарської
діяльності. На виконання вимог суду
касаційної інстанції
Дніпропетровським окружним
адміністративним судом зобов'язано ПАТ
«АрселорМітал Кривий Ріг» надати
первинну документацію, щодо
підтвердження реальності
господарських операцій, які були
предметом податкової перевірки. На
вимогу позивача розгляд справи
декілька разів відкладався задля
надання можливості останньому зібрати
та надати суду необхідні документи.

Останнє клопотання, заявлене
представником ПАТ «АрселорМітал», про
зупинення провадження та надання
позивачу часу для зібрання необхідної
первинної документації, судом
відхилено з тих підстав, що про вимогу
суду касаційної інстанції, а саме
необхідність повно висвітлити спірні
господарські операції з наданням
відповідних документів, позивач був
ознайомлений під час проголошення
рішення Вищого адміністративного суду
України, а саме13.11.2013 року, а тому, на
думку суду Товариство мало достатньо
часу для надання необхідних пояснень з
документальним підтвердженням, і
численні клопотання про зупинення,
обґрунтовані неможливістю вчасно
надати відповідні докази, є лише
спробами позивача затягнути розгляд
справи.

Висновок суду першої інстанції щодо не
підтвердження Товариством реальності
здійснення господарських операцій та,
відповідно, обґрунтованості й
правомірності спірних податкових
повідомлень рішень, став підставою для
звернення позивача до суду з вимогою
про апеляційний перегляд постанови
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 18.02.2014 року.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
дійшла наступних висновків.

Згідно п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
(чинний на момент виникнення спірних
відносин) «Податковий кредит звітного
періоду… складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку…»

Згідно п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» не дозволяється включення
до податкового кредиту будь-яких
витрат по сплаті податку, що не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями, а при імпорті
робіт (послуг) - актом прийняття робіт
(послуг) чи банківським документом,
який засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Виходячи з положень даної норми
закону, для віднесення сум ПДВ до
складу податкового кредиту повинні
бути наявними у сукупності такі умови:

- понесення витрат на придбання або
виготовлення товарів;

- наявність належним чином оформлених
податкових накладних;

- використання таких товарів в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п.п.7.7.1. п.7.7. ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені законом
для відповідного податкового періоду.
При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідно до п.п.7.7.2. п.7.7. ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» якщо у наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту,
має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка

дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередньому

податковому періоді постачальникам
таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Отже, з наведених норм, вбачається, що
платник податків має право на бюджетне
відшкодування стосовно тієї суми, яка
фактично сплачується отримувачем
товарів (послуг) у будь-якому
попередньому податковому періоді.

Дані положення кореспондуються з
нормами Податкового кодексу України,
який набрав чинності з 01.01.2011 року,
приписами якого визначено наступне.

Відповідно до п.200.1 ст.200 ПК України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом (п. 200.2 ст. 200 ПК
України).

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (п.200.3 ст.200 ПК
України).

Згідно з п. 200.4 ст. 200 ПК України, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

У відповідності до п.198.2. ст.198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається:

дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п.198.3. ст.198 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.198.6. ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Зі змісту пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» та
п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України
вбачається, що підставою виникнення у
платника права на податковий кредит є
реальне здійснення операцій з
придбання товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в
оподатковуваних операціях, а також
оформлення зазначених операцій
необхідними документами первинного
обліку, що містять достовірні
відомості про обсяг та зміст
господарської операції.

При цьому, з урахуванням того, що
позивач є суб'єктом господарювання,
який зменшує суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість, що підлягає перерахуванню до
бюджету, на суму податкового кредиту,
визначеного постачальником, то саме на
нього покладається обов'язок
підтвердити правомірність та
обґрунтованість сформованого
податкового кредиту належними
документами первинного обліку.

Відповідно до матеріалів справи, ПАТ
«АрселорМіттал Кривий Ріг» укладено
ряд договорів на поставку товарів
(брухту чорних металів,
паливно-мастильних матеріалів,
коксового вугілля та обладнання) з
контрагентами, суми ПДВ по відносинам з
якими у грудні 2010 - січні 2011 року
віднесені позивачем до податкового
кредиту:

- ТОВ «Союзпромінвестдонбас» - по даним
відносинам позивачем задекларовано
суму ПДВ у розмірі 4 562 737,76 грн. у грудні
2010 року, у січні 2011року - 22 945 283,33 грн.;

- ТОВ «Інтерколтрейд» - задекларовано в
грудні 2010 року ПДВ в сумі 4 329 595,04 грн., у
січні 2011 року - 5 725 856,23 грн.;

- ПП «КВВМПУ» - задекларовано в грудні
2010 року ПДВ в сумі 19 826 996,93 грн., у січні
2011 року - 5 919 316,72 грн.;

- ТОВ «Укр Мет» - задекларовано в грудні
2010 року ПДВ в сумі 11 989 488,82 грн., в січні
2011 року - 1 648 539,36 грн.;

- ТОВ «НВП ТМК» - задекларовано в грудні
2010 року ПДВ в сумі 6 158 931 грн.;

- ТОВ «Східнафтотрейд» - задекларовано
в грудні 2010 року ПДВ в сумі 87 877,29 грн.;

- ТОВ «Інкомтрейд» - задекларовано в
грудні 2010 року ПДВ на суму 2 420 253,85 грн., в
січні 2011 року - 607 282,66 грн.;

- ТОВ «Українська міжрегіональна
компанія ТАП» - задекларовано в грудні
2010 року ПДВ в сумі 5 452 417,62 грн., в січні
2011 року - 5 316 823,80 грн.;

- ТОВ «Технологія» - задекларовано в
грудні 2010 року ПДВ в сумі 2 623 091,97 грн., в
січні 2011 року - 688 915,61;

- ПП «Феррі» - задекларовано за грудень
2010 року ПДВ в сумі 864 213,14 грн., в січні 2011
року - 1 664 830,24 грн.;

- ТОВ «ТРАДАТ ЮНІ» - задекларовано в
грудні 2010 року ПДВ в сумі 652 108,28 грн., в
січні 2011 року - 100 954,96 грн.;

- ТОВ «ТОНМЕТ ГРУП» - задекларовано в
грудні 2010 року ПДВ в сумі 71 319,28 грн., в
січні 2011 року - 76 930,12 грн.;

- ТОВ «ТД Агрінол» - в січні 2011 року
задекларовано ПДВ в сумі 136 099,37 грн.;

- ПП «Текстиль-2000» - задекларовано в
грудні 2010 року ПДВ в сумі 69 414,54 грн.;

- ТОВ «Виробниче підприємство
«Електроапарат», задекларовано в
грудні 2010 року ПДВ в сумі 57 976 грн.;

- ПАТ «Луганська вугільна компанія» -
задекларовано в січні 2011 року ПДВ в
сумі 12 963 155,35 грн.

На підтвердження реальності вчинених
господарських операцій, та відповідно
правомірності формування податкового
кредиту за даними відносинами,
позивачем надані первинні документи:
належним чином завірені копії
укладених контрактів та договорів,
додаткові угоди до них,
рахунки-фактури, акти прийнятих робіт,
товарно-транспортні накладні,
специфікації тощо.

Проте, надані документи не дали
можливості встановити постачальника
сировини та товарів по всьому ланцюгу
постачання, придбання ТМЦ
здійснювалось з отриманням послуг
посередників, що обумовило штучне
завищення податкового кредиту, а
аналіз документів даних податкової
звітності контрагентів позивача
встановив відсутність доказів
належної сплати відповідних податків,
трудових ресурсів, основних засобів
виробництва, транспортних засобів, що
свідчить про відсутність необхідних
умов для результатів відповідної
господарської діяльності.

На виконання вимоги суду касаційної
інстанції ПАТ «АрселорМітал Кривий
Ріг» до суду надано додаткові
документи на підтвердження реальності
здійснених господарських операцій.
Судом апеляційної інстанції дані
документи долучено до матеріалів
справи та ретельно досліджені.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України визначено, що для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Дослідивши надані позивачем документи,
колегія суддів дійшла висновку, що
залучені до матеріалів справи первинні
документи лише вибірково
підтверджують окремі ланки
господарської операції, проте не дають
змоги встановити повну послідовність
здійснення господарської операції
відповідно до умов договору по ланцюгу
від постачальника до покупця. Що в свою
чергу унеможливлює встановлення
реальності здійснення господарської
діяльності Товариства з визначеними
контрагентами.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що сама по собі несплата
податку продавцем (у тому числі
внаслідок ухилення від сплати),
відсутність транспортних засобів або
засобів виробництва або трудових
ресурсів в разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем та суму бюджетного
відшкодування.

Проте, враховуючи, що наслідки в
податковому обліку платника створюють
лише реально вчинені господарські
операції, тобто такі, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають змісту, відображеному в
укладених платником податку договорах.
А тому якщо певна господарська
операція не відбулася, визначення
податкового кредиту було б
безпідставним і податок на додану
вартість не підлягав би відшкодуванню
з бюджету, незважаючи на наявність у
платника податку (позивача у справі)
податкової накладної, а також доказів
сплати продавцю вартості товару з ПДВ.

В даному випадку у матеріалах справи
відсутні належні докази, які б
достовірно свідчили про фактичне
виконання господарських операцій з
поставки ТМЦ позивачеві та
використання останнім цих товарів у
власній господарській діяльності, а
тому здійснене податковим органом
зменшення Товариству оспорюваної суми
від'ємного значення та бюджетного
відшкодування слід визнати
правомірним.

Колегія суддів звертає увагу, що
при розгляді справи керується крім
іншого інформаційним листом Вищого
адміністративного суду України №
742/11/13-11 від 02.06.2011р., який зобов'язує
суди перевірити фізичні, технічні та
технологічні можливості певної особи
до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-то: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до актів перевірок
контрагентів позивача встановлено
відсутність транспортних засобів,
трудового ресурсу (відповідно до
наданих даних на
підприємствах-контрагентах рахується
від 1 до 5 працівників),
матеріально-технічних засобів
необхідних для здійснення
господарської діяльності, основних
засобів виробництва.

Згідно постанови Верховного суду
України від 08.09.2009 у справі № 21-737во09 про
необґрунтованість податкової вигоди
може свідчити відсутність необхідних
умов для досягнення результатів
відповідної підприємницької,
економічної діяльності в силу
відсутності управлінського або
технічного персоналу, основних коштів,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що позивачем не доведено факт
реального виконання умов договорів, що
надало б йому право на формування
податкового кредиту оскільки
наявність у позивача податкових
накладних, виданих контрагентом, ще не
є підставою для віднесення зазначених
у цих накладних сум до податкового
кредиту за умови непідтвердження факту
здійснення самої господарської
операції.

Як суд першої інстанції, так і судова
колегія апеляційної інстанції при
розгляді даної справи зазначає, що
суттєвою обставиною, яка впливає на
предмет з'ясування в даній справі є
наявність висновків касаційної
інстанції, викладених в ухвалі Вищого
адміністративного суду від 13.11.13 року,
які є обов'язковими для судів як першої
так і апеляційної інстанції, в силу
приписів ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
, а тому невиконання сторонами
недоліків, які на думку колегії
касаційної інстанції є обов'язковими
при з'ясуванні обставин справи ,
позбавляє, при наявності тих доказів,
що зібрані в процесі розгляду справи,
можливості прийняття рішення про
наявність підстав для задоволення
адміністративного позову.

Виключно при умові виконання
зазначених Вищим адміністративним
судом України обставин щодо
необхідності встановлення та
доведення прояву позивачем належної
обачності та обережності при
укладенні договорів , з'ясування
необхідності залучення численних
транзитних постачальників в спірних
поставках, прояву обережності у
здійсненні підприємницької
діяльності, можливо стверджувати про
доведеність правової позиції та
необґрунтованість визначених
податковим органом порушень, що
оскаржуються позивачем. На думку
судової колегії заявник апеляційної
скарги, всупереч вимог ст. 71 КАС
України, долученими до матеріалів
справи доказами, правомірність
власної позиції не довів.

З огляду на викладене, судова колегія
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду не вважає,
при викладених обставинах, наявними
підстави для задоволення апеляційної
скарги, тому рішення суду першої
інстанції в даній справі залишається
без змін.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"АрселорМіттал Кривий Ріг" на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 18 лютого
2014 р. у справі № 804/356/14 - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
18 лютого 2014 р. у справі № 804/356/14 -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Я.В. Семененко