Справа № 804/15548/13-а
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 червня 2014 рокусправа № 804/15548/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

за участю секретаря судового
засідання: Фірсік Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 12 грудня 2013
року у справі № 804/15548/13-а за
адміністративним позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції про скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії, -

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2013 року ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 (далі - позивачі) звернулися до
суду з позовом до Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції (далі - відповідач),
в якому просили:

- скасувати рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно про
відмову в реєстрації прав та їх
обтяжень № 4758912 від 08.08.2013 року;

- скасувати рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно про
відмову в реєстрації прав та їх
обтяжень № 4758233 від 05.08.2013 року;

- зобов'язати державного
реєстратора прав на нерухоме майно
зареєструвати право власності на 1/2
частину домоволодіння розташованого
за адресою АДРЕСА_1;

- зобов'язати державного
реєстратора прав на нерухоме майно
право власності на 1/2 частину
домоволодіння розташованого за
адресою АДРЕСА_1 на підставі заяви про
реєстрацію права власності від 16.07.2013
року № НОМЕР_1.

Свої позовні вимоги позивачі
обґрунтували тим, що на підставі
свідоцтва про право на спадщину від
12.12.2012 року, яким визнано право
власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на
домоволодіння з відповідною частиною
господарчих та побутових будівель та
споруд розташованого на земельній
ділянці 464 кв.м. по АДРЕСА_1, звернулися
до Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції з заявами, в яких
просили зареєструвати за кожним право
власності на 1/2 частину домоволодіння.
05.08.2013 року відповідач надав рішення
про відмову в реєстрації права
власності на домоволодіння
розташованого по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та
ОСОБА_1.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 12
грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано
противоправним та скасоване рішення
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції про відмову у
реєстрації права власності за ОСОБА_1
на 1/2 домоволодіння та ОСОБА_2 на 1/2
домоволодіння розташованого за
адресою АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом від
12.12.2012 року виданого сьомою державною
нотаріальною конторою та
зареєстрованому в реєстрі за № 2-5076.
Зобов'язано Реєстраційну службу
Дніпропетровського міського
управління юстиції зареєструвати
право власності за ОСОБА_1 на 1/2
домоволодіння та ОСОБА_2 на 1/2
домоволодіння розташованого за
адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці 464
кв.м. (А-1 - житловий будинок житловою
площею 29,9 кв.м., загальною площею 54,6
кв.м., Г - вбиральня, літня кухня літ. Д -
підлягає введенню в експлуатацію, Е -
навіс, сарай літ Ж - підлягає введенню в
експлуатацію, З - вбиральня, К - душ, 1-5, І
- споруди) на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від 12.12.2012
року виданого сьомою державною
нотаріальною конторою та
зареєстрованому в реєстрі за № 2-5076. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із прийнятим
судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
права, просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Позивачі та представник у
судовому засіданні прохали залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
рішення суду першої інстанції - без
змін.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав доводи та вимоги
апеляційної скарги, наполягав на її
задоволенні.

Заслухавши позивачів,
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, виходячи
з наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 12.12.2012 року
завідуючою Сьомої державної
нотаріальної контори Черновською Л. Г.
видано свідоцтво про право на спадщину
та зареєстроване в реєстрі за № 2-5076,
згідно якого визнано право власності
на 1/2 частину за ОСОБА_2 та 1/2 частину за
ОСОБА_1 АДРЕСА_1 з відповідною частиною
господарчих та побутових будівель та
споруд розташованого на земельній
ділянці 464 кв.м. по
АДРЕСА_1 (А-1 - житловий будинок житловою
площею 29,9 кв.м., загальною площею 54,6
кв.м., Г - вбиральня, літня кухня літ. Д -
підлягає введенню в експлуатацію, Е -
навіс, сарай літ Ж - підлягає введенню в
експлуатацію, З - вбиральня, К - душ, 1-5, І
- споруди).

З метою реєстрації права
власності 16.07.2013 року позивачі
звернулися до Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції із заявами щодо
державної реєстрації права власності
за кожним на 1/2 частину АДРЕСА_1 з
відповідною частиною господарчих та
побутових будівель та споруд
розташованого на земельній ділянці 464
кв.м. по АДРЕСА_1.

Однак, Державним реєстратором
прав на нерухоме майно 05.08.2013 року були
прийняті рішення про відмову у
реєстрації права власності на 1/2
частину домоволодіння за ОСОБА_2 та 1/2
частину домоволодіння за ОСОБА_1 з
посиланням на статтю 24 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» та
пункти 16, 23 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, з посиланням на те, що літня
кухня літ. Д, сарай літ. Ж побудовані
самочинно та згідно діючого
законодавства підлягають введенню в
експлуатацію.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачами був поданий повний
пакет документів для державної
реєстрації прав на нерухоме майно, а
відсутність відомостей про прийняття в
експлуатацію окремих господарських
будівель, не може бути підставою для
відмови у реєстрації права власності
на усю садибу, у зв'язку з чим у
відповідача були відсутні підстави для
прийняття рішень про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Проте, колегія суддів вважає
необґрунтованим такий висновок суду
першої інстанції, з огляду на наступне.

Державна реєстрація прав
власності на нерухоме майно
здійснюється в порядку Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 №1952-ІV (далі - Закон №1952-ІV), а
також спеціальних підзаконних
нормативно-правових актів, зокрема
Порядку ведення Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, що
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 26.10.2011 №1141 (далі -
Порядок №1141) та Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17.10.2013
№868 (далі - Порядок №868).

З 1 січня 2013 року державна
реєстрація прав власності
здійснюється в порядку, що
передбачений вищезазначеними
нормативними актами, у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно ст. 2 Закону №1952-ІV державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 9 Закону №1952-ІV
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно, зокрема
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах.

Також приписами ч. 4 ст.15 Закону
№1952-ІV передбачено, що державній
реєстрації підлягають виключно
заявлені права та їх обтяження за умови
їх відповідності законодавству і
поданим документам.

У домоволодінні, заяву щодо
державної реєстрації права власності
на яке було подано, існують капітальні
споруди, що підлягають введенню в
експлуатацію.

Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно (далі - Державний реєстр)
складається з розділів.

Згідно п. 17 Порядку №1141 розділ
Державного реєстру відкривається
державним реєстратором на кожний
окремий об'єкт нерухомого майна, право
власності на який заявлено вперше.

Відповідно до п. 18 Порядку №1141
розділ Державного реєстру складається
з чотирьох частин, які містять
відомості про: нерухоме майно, право
власності та суб'єкта цього права, інші
речові права та суб'єкта цих прав,
обтяження прав на нерухоме майно та
суб'єкта цих прав.

З метою проведення державної
реєстрації виникнення права власності
згідно п. 20 Порядку №1141 державний
реєстратор вносить до запису про
нерухоме майно, зокрема, відомості щодо
типу об'єкта нерухомого майна,
призначення об'єкта нерухомого майна,
площі об'єкта, відомості про складові
частини об'єкта нерухомого майна
(найменування та/або присвоєна літера,
загальна та (за наявності) житлова
площа об'єкта нерухомого майна, який є
складовою частиною складної речі та
призначений для обслуговування іншої
(головної) речі, пов'язаний з нею
спільним призначенням та є її
приналежністю).

Таким чином, до розділу вносяться
вичерпні відомості про об'єкт
нерухомого майна, зокрема, відомості
про складові частини, що формують собою
об'єкт нерухомого майна, право
власності на який зареєстроване. Тобто,
фактично, до розділу вноситься повний
перелік будівель та споруд право
власності на які зареєстровано за
певною особою.

Частиною 2 ст. 5 Закону №1952-IV
визначено, що якщо законодавством
передбачено прийняття в експлуатацію
об'єкта нерухомого майна, державна
реєстрація прав на такий об'єкт
проводиться після прийняття його в
експлуатацію в установленому
законодавством порядку.

Відповідно до п. 4 Порядку у разі
коли законодавством встановлено
вимогу щодо прийняття в експлуатацію
об'єкта нерухомого майна, державна
реєстрація права власності на нього
проводиться після прийняття такого
об'єкта в експлуатацію в установленому
законодавством порядку.

Натомість, технічний паспорт,
який було надано позивачами разом із
заявами про державну реєстрацію прав,
містить відомості про те, що капітальні
споруди, а саме: літня кухня літ. Д,
сарай літ Ж є такими, що підлягають
введенню в експлуатацію. (а.с. 30)

За таких обставин, колегія суддів
дійшла до висновку, що оскільки
позивачами не введено в експлуатацію
всі господарські будівлі, реєстрація
права власності на таке домоволодіння
може бути вчинена лише за наявності
декларації про готовність всіх
об'єктів до експлуатації.

Таким чином, рішення
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 4758912 та № 4758233 від 05.08.2013
року, прийняті згідно норм чинного
законодавства, і підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів прийшла до висновку, що
судом першої інстанції було допущено
порушення норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, а тому постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог в
повному обсязі.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.ст. 202, 205,
207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 12
грудня 2013 року у справі № 804/15548/13-а -
скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відмовити в повному
обсязі.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови
виготовлено 11.07.2014р..

Головуючий:
Н.П. Баранник

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак