Справа № 2а-217/08
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/4547/12

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

секретар судового засідання Василенко
І.О.,

розглянувши у порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Тернопільській області, начальника
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Тернопільській області
Максимова Віталія Вікторовича,
Головного управління Державного
казначейства України в Тернопільській
області, управління Державної
автомобільної інспекції управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Тернопільській області про
скасування наказів в частині
звільнення з роботи, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди за
касаційною скаргою управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Тернопільській області на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня 2011
року,

в с т а н о в и л а:

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 7 липня 2008 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 6 травня
2009 року апеляційну скаргу
представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3
задоволено частково. Постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 7 липня 2008
року скасовано. Позов ОСОБА_1
задоволено частково. Скасовано накази
УМВС України в Тернопільській області
№ 315 о/с від 28 грудня 2007 року, № 78 о/с від
10 квітня 2008 року та № 100 о/с від 13 травня
2008 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді
головного бухгалтера УДАІ УМВС України
в Тернопільській області з 28 грудня 2007
року. Стягнуто з УМВС України в
Тернопільській області на користь
ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за
час вимушеного прогулу з 28 грудня 2007
року по 5 травня 2009 року з врахуванням
допомоги по безробіттю. Допущено до
негайного виконання постанову в
частині поновлення ОСОБА_1 на посаді у
відносинах публічної служби та
присудження в її користь
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу у межах суми
стягнень за один місяць. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 21 вересня 2011 року касаційну
скаргу УМВС України в Тернопільській
області задоволено частково. Постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 6 травня 2009
року в частині стягнення з УМВС України
в Тернопільській області на користь
ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за
час вимушеного прогулу з 28 грудня 2007
року по 5 травня 2009 року з
врахуванням допомоги по безробіттю
скасовано, а справу у цій частині
направлено на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції. В решті
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 6 травня 2009
року залишено без змін.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня
2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_1
задоволено. Постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 7 липня 2008 року скасовано.
Позов ОСОБА_1 в частині стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу задоволено. Стягнуто з УМВС
України в Тернопільській області на
користь ОСОБА_1 середньомісячний
заробіток за час вимушеного прогулу з 28
грудня 2007 року по 5 травня 2009
року в сумі 7701,55 грн з відрахуванням
усіх обов'язкових платежів. Стягнуто з
УМВС України в Тернопільській області
на користь держави судовий збір 94,10 грн.

Вказуючи на допущені, на думку УМВС
України в Тернопільській області,
судом апеляційної інстанції порушення
норм чинного матеріального та
процесуального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильного судового рішення,
відповідач просить скасувати рішення
суду апеляційної інстанції та залишити
в силі рішення суду першої інстанції в
частині стягнення середньомісячного
заробітку.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 235
Кодексу законів про працю України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною першою статті 27
Закону України «Про оплату праці» від
24 березня 1995 року № 108/95-ВР
порядок обчислення середньої
заробітної плати працівника у
випадках, передбачених законодавством,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Із пункту 5 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100, вбачається, що основою для
визначення загальної суми заробітку,
що підлягає виплаті за час вимушеного
прогулу, є розрахована згідно з абзацом
першим пункту 8 цього Порядку
середньоденна (середньогодинна)
заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної
заробітної плати як розрахункової
величини для нарахування виплат
працівнику здійснюється нарахування
загальної суми середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, яка
обчислюється шляхом множення
середньоденної заробітної плати на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді (абзац другий
пункту 8 Порядку).

Верховний Суд України, рішення
якого відповідно до положень статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України є обов'язковим для всіх судів
України, у постанові від 14 січня 2014 року
(справа № 21-395а13) висловив наступну
правову позицію: «…суд, ухвалюючи
рішення про поновлення на роботі, має
вирішити питання про виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, визначивши при цьому розмір
такого заробітку за правилами,
закріпленими у Порядку».

Апеляційний суд при обчисленні
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу позивача правила, закріплені в
Порядку, не врахував, помилково
застосував середньомісячну заробітну
плату позивача за два повних останні
місяці, яку безпідставно поділив на 2
(3018,76 грн / 2 = 1509,38 грн), а потім помножив
на 16 місяців.

Крім цього, апеляційний суд, стягуючи
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з УМВС України в
Тернопільській області, не звернув
увагу, що ОСОБА_1 працювала в УДАІ УМВС
України в Тернопільській області, яке є
відповідачем у справі, отримувала
заробітну плату з рахунку цієї
установи, тому середня заробітна плата
за час вимушеного прогулу підлягає
стягненню з УДАІ УМВС України в
Тернопільській області.

Представник відповідача під час
розгляду справи апеляційним судом
звертав увагу суду на зазначені
обставини, проте суд апеляційної
інстанції ці обставини не перевірив,
пославшись при цьому на довідку УМВС
України в Тернопільській області від 18
червня 2007 року №13/67, не звернувши увагу
на ту обставину, що зазначена довідка
видана не УМВС України в
Тернопільській області, а управлінням
Державтоінспекції УМВС України в
Тернопільській області.

Відповідно до положень частини першої
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Позивач була звільнена від сплати
державного мита на підставі пункту 1
статті 4 декрету Кабінету Міністрів
України «Про державне мито» (в
редакції, чинній на час пред'явлення
позову)

Апеляційний суд помилково стягнув з
УМВС України в Тернопільській області
в дохід держави судовий збір в розмірі
94,10 грн, чого робити був не вправі.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Суд касаційної інстанції позбавлений
можливості провести відповідні
розрахунки, оскільки це пов'язано з
дослідженням доказів у справі, а тому у
цій частині справа підлягає
направленню на новий судовий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 225, 227, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Тернопільській області задовольнити
частково.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня
2011 року скасувати, а справу у
частині оплати вимушеного прогулу
позивача направити на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.