Справа № 872/11589/13
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2014 рокусправа № 804/5372/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Іванова С.М.

суддів: Чабаненко
С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Наукова-виробнича
комерційна фірма «Центр сервісного
обслуговування» на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 17 травня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Наукова-виробнича
комерційна фірма «Центр сервісного
обслуговування» до Криворізької
центральної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
та № від 26.03.2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Наукова-виробнича
комерційна фірма «Центр сервісного
обслуговування» (далі - позивач або ТОВ
НВКФ «Центр сервісного
обслуговування») звернулось з
адміністративним позовом до
Криворізької центральної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі -
відповідач або Криворізька центральна
ОДПІ ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень: №
від 26.03.2013 р. про збільшення суми
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток приватних
підприємств у розмірі 31 806 грн., у т.ч. 25
445 грн. за основним платежем та 6 361 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями; №
від 26.03.2013 р. про збільшення суми
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість у розмірі 13
769 грн., у т.ч. 11 015 грн. за основним
платежем та 2 754 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
висновки відповідача викладені в акті
перевірки, які слугували підставою для
винесення спірних податкових
повідомлень-рішень, не мають жодних
обґрунтувань, які б спростували
достовірність відомостей первинних та
розрахункових документів, поданих
платником податків на підтвердження
факту реальності здійснення
господарських операцій.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
17 травня 2013 р. у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що позивачем не було
надано доказів, що підтверджують факт
перевезення товару,
товарно-транспортні накладні, шляхові
листи, маршрутні листи, також відсутні
сертифікати якості на придбані товари,
документи, що підтверджують
використання товарів у власній
господарській діяльності.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просив
скасувати вищезазначену постанову як
таку, що прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Представник позивача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав у повному обсязі, просив
останню задовольнити на підставах, що в
ній зазначені, скасувавши рішення суду
першої інстанції та прийнявши нове -
про задоволення позову.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, що у відповідності до ч.
4 ст. 196 КАС України не перешкоджає
розгляду справи за відсутності
останнього.

З огляду на встановлений факт
реорганізації, та в силу ст. 55 КАС
України, колегія суддів вважає за
необхідне замінити відповідну сторону
- відповідача у справі на його
правонаступника - Криворізьку
центральну об'єднану державну
податкову інспекцію Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області.

Як встановлено судом першої інстанції,
посадовими особами Криворізької
центральної ОДПІ ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ НВКФ «Центр сервісного
обслуговування» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства України під час
здійснення взаємовідносин з ТОВ
«Ферріт-Д» за період з 01.02.2012 р. по 30.11.2012
р.

За результатами якої складено акт №
621/220/21886686 від 12.03.2013 року
(а.с. 12-28), в якому вказано на порушення
підприємством вимог:

1. п.44.1, п.44.6 ст.44, п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134,
п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.п.139.1.1, п.п.139.1.9 п.139.1
ст.139, п.149.1 ст.149 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 25 445 грн,
а саме за: I квартал 2012 р. - 4 880 грн.; II
квартал 2012 р. - 8 092 грн.; III квартал 2012 р. -
6 685 грн.; IV квартал - 5 788 грн.

2. п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 11
015 грн., а саме за: лютий 2012 р. - 993 грн.;
березень 2012 р. - 1 120 грн.; квітень 2012 р. - 1
244 грн.; травень 2012 р. - 1 052 грн.; червень
2012 р. - 1 207 грн.; липень 2012 р. - 1 036
грн.; серпень 2012 р. - 894 грн.; вересень 2012
р. - 964 грн.; жовтень 2012 р. - 1 160
грн.; листопад 2012 р. - 1 345 грн.

На підставі акту перевірки,
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення № від
26.03.2013 р., яким товариству збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств на
загальну суму 31 806 грн. та № від
26.03.2013 р., яким товариству збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на загальну суму 13
769 грн. (а.с. 39-40).

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
не погоджується з судом першої
інстанції про правомірність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, виходячи з
наступного.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК
України витрати - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно із п. 138.2 ст.1 38 ПК України,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Витрати, що не враховуються при
визначені оподатковуваного прибутку,
визначені ст. 139 ПК України.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г) в
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного
фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цьогоКодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього
Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права
визначено підстави за яких платник
податків має право на віднесення
понесених витрат, у зв'язку з
придбаванням товарів (робіт, послуг), до
складу валових витрат та сплачених сум
ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг),
до складу податкового кредиту
підприємства. До таких підстав
віднесено: наявність господарської
операції, наслідок якої є поставка
товару (робіт, послуг), понесення
витрат, у зв'язку з господарською
діяльністю платника, сплата
(нарахування) податку на додану
вартість у вартості товарів (робіт,
послуг), факт понесення витрат та
сплати податку на додану вартість має
підтверджуватися відповідними
первинними документами.

Також встановлено, що між ТОВ
«Ферріт-Д» та ТОВ НВКФ «Центр
сервісного обслуговування» укладено
договір поставки № 44 від 01.02.2012 р. З п.1.1
якого вбачається, що ТОВ «Ферріт-Д»
(Постачальник), здійснюючи оптову
торгівлю непродовольчими товарами,
поставляє та передає останні у
власність ТОВ НВКФ «Центр сервісного
обслуговування» (Покупець), а Покупець
приймає та оплачує товар, згідно з
умовами цього Договору.

На виконання вказаного договору
позивачем було надано такі первинні
документи: рахунки (а.с.84-88), накладні
(а.с. 89-93), податкові накладні (а.с.94-98),
акти про виконання ремонтних та
профілактичних робіт (а.с. 101-108, 110-118,
120-124, 126-132, 135-139, 141-147, 149-152,
154-159,161-163, 165-171), акти на списання
матеріалів (а.с. 172-191), відомісті і
журнали-ордери по рахунку (а.с. 192-211),
оборотні відомості (а.с. 212-221),
банківські виписки (а.с. 223-247).

З наданих позивачем первинних
документів, копії яких долучено до
матеріалів справи, можливо встановити
зміст та обсяг господарських операцій,
в них зазначено одиниці виміру та
вартість отриманих товарів, осіб
відповідальних за здійснення
господарських операцій. Тобто, вказані
документи, у розумінні Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підтверджують
факт здійснення між сторонами
господарських операцій.

Таким чином, встановлені обставини
справи свідчать про реальність
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Ферріт-Д», наслідком якого є
поставка та придбання товару.

Щодо доводів ДПІ про ненадання
позивачем до перевірки
товарно-транспортних накладних,
шляхових листів, маршрутних листів, які
б свідчили про факт транспортування
товарів від постачальників до покупця,
суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відсутність лише подорожніх листів не
позбавляє господарські операції їх
реального змісту, з урахуванням
наявних податкових накладних, оплати
за поставлений товар (послуги) та
подальшого використання товару у
власній господарській діяльності
платника податків, що у своїй
сукупності підтверджує отримання
товару (послуг) і як наслідок наявність
у платника права на формування
податкового кредиту. Правилами
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України №363 від 14.10.1997р., визначено
такий документ як товарно-транспортна
накладна та подорожній лист. Між тим,
вказані Правила не встановлюють правил
податкового обліку валових витрат
платників податку, а лише встановлюють
права, обов'язки та відповідальність
власників автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Частиною 2 статті 71 КАС України
обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається саме на відповідача (якщо
він заперечує проти адміністративного
позову).

Отже, встановивши такі обставини
справи, колегія суддів приходить до
висновку про безпідставність доводів
ОДПІ щодо завищення позивачем валових
витрат та податкового кредиту по
взаємовідносинам з ТОВ «Ферріт-Д».

З огляду на зазначене, та враховуючи те,
що судом першої інстанції було
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню з прийняттям
нового рішення про задоволення
позовних вимог ТОВ НВКФ «Центр
сервісного обслуговування» .

Керуючись ст. ст. 161, 195, 198, 202, 207 КАС
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Наукова-виробнича комерційна фірма
«Центр сервісного обслуговування» -
задовольнити повністю.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
17 травня 2013 р. у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Наукова-виробнича комерційна фірма
«Центр сервісного обслуговування» до
Криворізької центральної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
та № від 26.03.2013 року - скасувати та
прийняти нову.

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Наукова-виробнича комерційна фірма
«Центр сервісного обслуговування» -
задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення №
від 26.03.2013 року та № від
26.03.2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Наукова-виробнича
комерційна фірма «Центр сервісного
обслуговування» судовий збір у сумі 455
грн. 75 коп.

Постанова суду набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого адміністративного суду
України протягом 20 днів відповідно до
ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.В. Шлай