Справа № 804/7218/14
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 р. Справа № 804/7218/14

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Кальника В.В.

при секретарі судового засідання
Шкуті А.А.

за участю:

представника позивача
Перехрест В.Е.

представників відповідача
Брага Л.М., Ярихович С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «Новий» до Виконавчої
дирекції Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності про скасування рішення,
-

ВСТАНОВИВ:

23 травня 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Акціонерний комерційний
банк «Новий» звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із позовною
заявою до Виконавчої дирекції
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності з позовними вимогами
про скасування рішення від 12.05.2014 року
№114.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що:

- згідно акту перевірки зроблено
висновок, що відповідно до загальних
правил розрахунку середнього
заробітку для розрахунку допомоги по
листу непрацездатності ОСОБА_4,
враховуючи нараховану йому заробітну
плату за розрахунковий період в сумі 0,00
грн., та відпрацьований в
розрахунковому періоді час 0 днів, сума
допомоги до виплати має скласти 0,00 грн.
При цьому, в акті визнається, що ОСОБА_4
є застрахованою особою та має право на
матеріальне забезпечення з ФСС з ТВП;

- ОСОБА_4 має бути нарахована
допомога за ЛН №649513 виходячи з його
посадового окладу згідно з пунктом 10
Порядку №1266 в сумі 3250,48 грн., тому що у
розрахунковому періоді (з лютого 2013
року по липень 2013 року) він перебував у
відпустці та на лікарняному, і з
відпускних та лікарняних виплат було
сплачено страхові внески в повному
обсязі, незважаючи на відсутність
фактично відпрацьованих робочих днів.
При цьому, ОСОБА_4 надав Банку належним
чином оформлений лист
непрацездатності і має достатній
страховий стаж для його оплати,
відповідно, на думку позивача, ОСОБА_4
має право на отримання матеріального
забезпечення від ФСС з ТВП.
Безперервний страховий стаж цього
працівника в Банку складає понад 15
років з 08.09.1998 року, протягом якого з
його доходів сумлінно сплачувались
страхові внески, у тому числі на
випадок тимчасової непрацездатності;

- отже, оскаржуване рішення від
12.05.2014 року №114 про повернення коштів
Фонду та застосування фінансових
санкцій за порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності є
неправомірним, не відповідає чинному
законодавству України, порушує законні
права АКБ «НОВИЙ» як страхувальника, та
громадянина ОСОБА_4 як застрахованої
особи, та є таким, що підлягає
скасуванню;

- фактично позиція позивача
підтверджена листом Мінсоцполітики
від 25.02.2014 року № 1837/0/14-14/18.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив позов задовольнити у повному
обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в адміністративному позові.

Представники відповідача проти позову
заперечували, до суду надав письмові
заперечення, в яких свою позицію
обґрунтовували тим, що:

- проведеною перевіркою
встановлено порушення вимог частини 2
статті 53 Закону №2240 та пунктів 3, 4, 10, 14
«Порядку обчислення середньої
заробітної плати (доходу, грошового
забезпечення) для розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2001 року №1266,
зокрема: по листку непрацездатності
серії АГМ №649513, виданого застрахованій
особі ОСОБА_4 на період
непрацездатності з 29.08.2013 року по 06.09.2013
року, невірно обчислена середньоденна
заробітна плата для нарахування
допомоги по тимчасовій
непрацездатності, що призвело до
неправомірного використання коштів
Фонду на виплату матеріального
забезпечення у сумі 3250,48 грн.;

- обчислення середньої заробітної
плати для розрахунку допомоги по
тимчасовій непрацездатності ОСОБА_4
має здійснюватися на загальних
підставах, тому що із розрахункового
періоду (з першого до першого числа) не
виключаються періоди перебування
ОСОБА_4 у відпустці (цей період не
належить відповідно до пункту 4 Порядку
№1266 до поважних причин), а виплати за
час, протягом якого працівник не
працював (оплата всіх видів відпусток),
але за ним зберігався середній
заробіток, не включаються до
розрахунку середньої заробітної плати;

- підстави для здійснення
розрахунку допомоги по тимчасовій
непрацездатності застрахованої особи
ОСОБА_4 за умовами пункту 10 Порядку №1266
відсутні. Інше діючим законодавством
не передбачено;

- враховуючи, що позивачем за
рахунок коштів Фонду допомога по
тимчасовій непрацездатності виплачена
з порушенням частини 2 статті 53 Закону
№2240 та пунктів 3, 4, 10, 14 Порядку №12,
оскаржуване рішення №114 від 12.05.2014 року
про повернення коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, використаних
неправомірно (не за цільовим
призначенням), та застосування
фінансових санкцій на загальну суму
4875,72 грн. (з урахуванням 50% штрафу 1625,24
грн.), прийнято правомірно, згідно з
нормами чинного законодавства, а
твердження позивача про
неправомірність накладення фінансових
і штрафних санкцій, є безпідставним.

Позивач на підтвердження викладених
доводів надав копії запитів та
відповідь Мінсоцполітики України, що,
на його думку, підтверджує правову
позицію банку.

Відповідач зазначив, що листи
Міністерства є лише роз'ясненнями, тоді
як Порядок №1266 передбачає вичерпний
перелік поважних причин робочих днів,
що не були відпрацьовані, ОСОБА_4
допомога виплачуватись була повинна,
але з урахуванням положень Порядку №1266
повинна становити «0 грн.».

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку про наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 16-18,
22-23 квітня 2014 року відповідно до
плану-графіку перевірок
страхувальників та інших отримувачів
коштів Фонду в II кварталі 2014 року,
затвердженого наказом виконавчої
дирекції Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності від 18.03.2014 року №80-ос,
головним спеціалістом
контрольно-ревізійного відділу ВД ДОВ
ФСС з ТВП, на підставі направлення від
16.04.2014 року №235/07, виданого ВД ДОВ ФСС з
ТВП, була проведена планова перевірка
правомірності використання страхових
коштів ФСС з ТВП за період з 01.01.2012 року
по 01.04.2014 року страхувальника -
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний банк «Новий»,
за результатами якої складений акт від
23.04.2014 року №141.

У ході перевірки правильності
обчислення середньоденної заробітної
плати, з якої обраховуються суми
матеріального забезпечення по
тимчасовій непрацездатності,
встановлено наступне порушення, а саме:
комерційним банком по листку
непрацездатності серії АГМ №649513, що
виданий ОСОБА_4 на період
непрацездатності з 29.08.2013 року по 06.09.2013
року, середньоденний розмір допомоги
по тимчасовій непрацездатності
розраховано виходячи з посадового
окладу, що встановлений працівникові
на момент настання страхового випадку
(серпень 2013 року).

Розрахунковим періодом для розрахунку
середньої заробітної плати для
визначення суми допомоги по тимчасовій
непрацездатності по листку
непрацездатності серії АГМ №649513, що
виданий застрахованій особі ОСОБА_4, є
лютий-липень 2013 року.

У ході перевірки встановлено, що у
розрахунковому періоді (лютий-липень
2013 року) ОСОБА_4 перебував у щорічній
відпустці, за винятком періоду з 12.02.2013
року по 11.03.2013 року, у якому перебував на
лікарняному.

Оскільки, у розрахунковому періоді
(лютий-липень 2013 року) відсутні місяці в
яких з першого до першого числа були
поважні причини відсутності заробітку
(тимчасова непрацездатність, відпустка
у зв'язку з вагітністю та пологами,
відпустка по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку та
шестирічного віку за медичним
висновком), то жоден місяць не
виключається з розрахункового періоду
(зберігаються) для розрахунку
середньої заробітної плати для
визначення суми допомоги по тимчасовій
непрацездатності по листку
непрацездатності серії АГМ №649513, що
виданий застрахованій особі ОСОБА_4

Таким чином, підстави для розрахунку
середньої заробітної плати для
визначення суми допомоги по тимчасовій
непрацездатності по листку
непрацездатності серії АГМ №649513, що
виданий застрахованій особі ОСОБА_4 у
відповідності з пунктом 10 Порядку №1266,
відсутні.

У ході перевірки встановлено, що
комерційним банком по листку
непрацездатності серії АГМ №649513, що
виданий ОСОБА_4 на період
непрацездатності з 29.08.2013 року по 06.09.2013
року, виплачено матеріальної допомоги
за рахунок страхових коштів Фонду в
сумі 3250,48 гривень.

Отже, керуючись пунктом 14 Порядку №1266,
враховуючи нараховану заробітну плату
застрахованій особі ОСОБА_4 за
розрахунковий період (лютий-липень 2013
року), що становить 0,00 грн. та
відпрацьований робочий час (0 днів) сума
матеріальної допомоги складає 0,00 грн.
Таким чином, в порушення частини 2
статті 53 Закону України №2240 та пунктів
3, 4, 10, 14 Порядку №1266 комерційним банком
неправомірно використано страхові
кошти Фонду в сумі 3250,48 гривень.

Згідно пункту 2 висновків акту,
перевіркою використання коштів Фонду
на виплату матеріального забезпечення
по тимчасовій непрацездатності та по
вагітності та пологах у період з 01.01.2012
року по 01.04.2014 року встановлено
неправомірне витрачання коштів Фонду в
сумі 3250,48 грн. (у 2013 році).

Не погодившись із вказаним актом
перевірки ПАТ «АКБ «Новий» за вих.
№1/10-636 від 29.04.2014 року направило
відповідачу заперечення на акт
перевірки від 23.04.2014 року №141, в яких
просило скасувати пункт 2 розділу IV
акту перевірки щодо неправомірного
витрачання банком коштів Фонду в сумі
3250,48 грн. в 2013 році.

Відповідач листом за вих. №07-06-3061 від
12.05.2014 року повідомив позивача про
залишення заперечень без задоволення,
та направив рішення від 12.05.2014 року №114,
яким позивачу визначено повернути
неправомірні витрати в сумі 3250,48 грн. та
сплатити штраф в сумі 1625,24 грн.

Вирішуючи заявлений спір по суті, суд
виходить із того, що згідно частини
першої статті 4 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» від
18.01.2001 року №2240-ІІІ (далі - Закон
№2240-ІІІ) право на матеріальне
забезпечення та соціальні послуги за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
мають застраховані громадяни України,
іноземці, особи без громадянства та
члени їх сімей, які проживають в
Україні, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України. Це право
виникає з настанням страхового випадку
в період роботи (включаючи і час
випробування та день звільнення), якщо
інше не передбачено законодавством.

Згідно пункту 3 частини другої статті 27
Закону №2240-ІІІ страхувальник
зобов'язаний надавати та оплачувати
застрахованим особам у разі настання
страхового випадку відповідний вид
матеріального забезпечення та
соціальних послуг відповідно до цього
Закону

Відповідно до частини першої статті 53
Закону №2240-ІІІ при обчисленні
середньої заробітної плати (доходу) для
забезпечення допомогою по тимчасовій
непрацездатності, по вагітності та
пологах враховуються всі види
заробітної плати (доходу) в межах
граничної суми місячної заробітної
плати (доходу) за відпрацьований час, на
яку нараховуються страхові внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
відповідно до статті 21 цього Закону.

Порядок обчислення середньої
заробітної плати (доходу, грошового
забезпечення) для розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.09.2001 року №1266 (далі - Порядок №1266).

Згідно пункту 3 Порядку №1266
розрахунковим періодом, за який
обчислюється середня заробітна плата
(дохід) для розрахунку страхових виплат
(крім страхування на випадок
безробіття) та оплати перших п'яти днів
тимчасової непрацездатності за
рахунок коштів роботодавця, є період
роботи за останнім основним місцем
роботи (зайняття підприємницькою
діяльністю) перед настанням страхового
випадку, протягом якого застрахована
особа працювала та сплачувала страхові
внески або за неї сплачувалися
страхові внески.

Для страхування на випадок безробіття
розрахунковим періодом, за який
обчислюється середня заробітна плата
(дохід, грошове забезпечення), є період
(періоди) роботи за основним місцем
роботи (проходження служби), а у разі
його відсутності - період (періоди)
зайняття підприємницькою,
адвокатською, нотаріальною, творчою
або іншою діяльністю, пов'язаною з
одержанням доходу безпосередньо від
такої діяльності, виконання робіт
(надання послуг) згідно з
цивільно-правовими договорами перед
настанням страхового випадку
(реєстрація особи в державній службі
зайнятості як безробітної), протягом
якого сплачено страхові внески.

Пунктом 4 Порядку №1266 встановлено
наступне:

- розрахунковим періодом, за який
обчислюється середня заробітна плата
(дохід, грошове забезпечення) для
застрахованих осіб (включаючи осіб, які
працюють неповний робочий день
(робочий тиждень) та добровільно
застрахованих осіб), є останні шість
календарних місяців (з першого до
першого числа), що передують місяцю, в
якому настав страховий випадок (для
страхування на випадок безробіття - в
якому припинено дію трудового договору
або особу знято з обліку у державного
реєстратора як суб'єкта
підприємницької діяльності,
припинення адвокатської, нотаріальної,
творчої або іншої діяльності,
закінчення проходження служби; для
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання осіб, у яких через деякий
час погіршився стан здоров'я у зв'язку з
раніше отриманим ушкодженням здоров'я
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання - період роботи за
останнім основним місцем роботи перед
настанням тимчасової
непрацездатності);

- розрахунковим періодом, за який
обчислюється середній дохід для
розрахунку виплат за страхуванням на
випадок безробіття особам, які
виконували роботи (надавали послуги)
згідно з цивільно-правовими
договорами, є останніх шість
календарних місяців (з першого до
першого числа), що передують місяцю, в
якому настав страховий випадок
(реєстрації особи в державній службі
зайнятості як безробітної) незалежно
від кількості укладених договорів та
строку їх дії;

- для осіб, які брали участь у
страхуванні на випадок безробіття на
добровільних засадах, розрахунковим
періодом для обчислення середнього
доходу, для розрахунку виплат за
страхуванням на випадок безробіття є
останніх шість календарних місяців (з
першого до першого числа), що передують
місяцю, в якому настав страховий
випадок (реєстрації особи в державній
службі зайнятості як безробітної), і
протягом яких особа сплачувала
страхові внески;

- для осіб, які працювали (працюють) на
підприємствах, в організаціях, робота
яких пов'язана із сезонним характером
виробництва відповідно до Списку
сезонних робіт і сезонних галузей,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 28.03.1997 року №278,
та для осіб, які вивільняються з роботи
у зв'язку з достроковим зняттям
Чорнобильської атомної електростанції
з експлуатації, при призначенні
частини допомоги по безробіттю понад
розміри та тривалість виплат за
страхуванням на випадок безробіття, за
розрахунковий період береться 12
календарних місяців підряд (з першого
до першого числа), що передують місяцю,
в якому настав страховий випадок (для
страхування на випадок безробіття - в
якому припинено дію трудового
договору);

- місяці розрахункового періоду (з
першого до першого числа), в яких
застрахована особа не працювала з
поважних причин (тимчасова
непрацездатність, відпустка у зв'язку з
вагітністю та пологами, відпустка по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку та шестирічного віку
за медичним висновком), виключаються з
розрахункового періоду;

- для осіб, які отримують грошове
забезпечення, місяці тимчасової
непрацездатності та відпустки у
зв'язку з вагітністю та пологами не
виключаються з розрахункового періоду.

Судом встановлено, що застрахована
особа гр. ОСОБА_4 надала належним чином
оформлений лист непрацездатності за
період 29.08.2013 року по 06.09.2013 року
розрахунковим періодом для розрахунку
допомоги встановлено період з лютого
2013 року по липень 2013 року. В
розрахунковому періоді застрахована
особа не мала жодного фактично
відпрацьованого робочого дня та
відповідного заробітку, тому що
знаходилася в оплачуваній відпустці,
невикористаній за декілька років, та
хворіла з 12.02.2013 року по 11.03.2013 року.

Таким чином, застосування загального
правила розрахунку допомоги згідно з
пунктом 14 Порядку №1266 приведе до
нарахування допомоги в розмірі 0,00 грн.
Однак, нарахування та виплата допомоги
в сумі 0,00 грн. свідчить про фактичну
відмову в оплаті листа
непрацездатності та позбавляє
застраховану особу права на
матеріальне забезпечення по
соціальному страхуванню по тимчасовій
непрацездатності, що суперечить нормам
статті 2 Кодексу законів про працю
України та частини першої статті 4
Закону №2240-ІІІ, порушує права
застрахованої особи на матеріальне
забезпечення та соціальні послуги, а
також приводить до порушення
страхувальником свого зобов'язання
надавати та оплачувати застрахованим
особам у разі настання страхового
випадку відповідний вид матеріального
забезпечення, тобто створює загрозу
фінансових втрат страхувальника від
звернення застрахованої особи до
інспекції з праці та до суду на захист
своїх прав.

Відповідно до пункту 10 Порядку №1266
визначено, що якщо у розрахунковому
періоді перед настанням страхового
випадку застрахована особа не мала
заробітку (грошового забезпечення) з
поважних причин, що зазначені у пункті 4
цього Порядку, або якщо страховий
випадок настав у перший день роботи,
середня заробітна плата (грошове
забезпечення) для розрахунку страхових
виплат та оплати перших п'яти днів
тимчасової непрацездатності за
рахунок коштів роботодавця
визначається виходячи з місячної
тарифної ставки (посадового окладу),
встановленої працівникові на момент
настання страхового випадку.

Згідно пункту 4 Постанови Кабінету
Міністрів України від 26.09.2001 року №1266
право давати роз'яснення щодо
застосування Порядку обчислення
середньої заробітної плати (доходу,
грошового забезпечення) для розрахунку
виплат за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням
надано Міністерству праці та
соціальної політики.

Так, з роз'яснень Міністерства
соціальної політики України
вбачається, що пункт 10 Порядку №1266 може
бути застосований не тільки за
наявності поважних причин, перелічених
в пункті 4 цього Порядку, а й в інших
випадках за умови сплати страхових
внесків в розрахунковому періоді, а
саме:

- лист від 12.01.2008 року №13/020/99-08, в якому
роз'яснюється, що у випадку, коли у
працівника в розрахунковому періоді не
було відпрацьованих робочих днів,
розрахунок допомоги по тимчасовій
непрацездатності потрібно визначати,
виходячи із місячної тарифної ставки;

- лист від 19.03.2009 року №51/18/99-09, за яким
Міністерство соціальної політики
визначило, що період простою на
підприємстві не підпадає під поважні
причини пункту 4 Порядку та у
працівника в цей період немає
відпрацьованих днів, вважає, що раз за
період простою працівнику нараховано
2/3 окладу, з якого було сплачено
страхові внески, то допомога по
тимчасовій непрацездатності має бути
розрахована виходячи з 2/3 посадового
окладу;

- лист від 25.02.2014 року №1837/0/14-14/18, в якому
визначено, що у разі якщо у
розрахунковому періоді застрахована
особа не мала заробітку з поважної
причини (тимчасова непрацездатність),
що зазначена в пункті 4 Порядку, та з
поважної причини, що не зазначена у
пункті 4 Порядку (щорічної відпустки),
то для обчислення середньої заробітної
плати для розрахунку допомоги по
тимчасовій непрацездатності може бути
застосовано пункт 10 Порядку.

Крім того, позивачем надано суду
лист-запит за вих. №1/10-721 від 19.05.2014 року
до Міністерства соціальної політики
України, в якому просив надати
відповідь на питання: чи може
страхувальник застосувати правило
розрахунку допомоги по лікарняному
листку згідно з пунктом 10 Порядку №1266 у
такому виключному випадку, коли у
розрахунковому періоді застрахована
особа не мала фактично відпрацьованого
періоду та виплат заробітної плати,
тому що знаходилася в оплачуваній
відпустці та частину місяця хворіла,
щоб страхувальник мав можливість
виконати свої зобов'язання відповідно
до пункту 3 статті 27 Закону №2240-ІІІ.

На вказаний запит Мінсоцполітики
надано позивачу лист-відповідь від
28.05.2014 року №227/18/99-14, у якій зазначено: у
випадках, якщо відсутні підстави для
відмови в наданні допомоги по
тимчасовій непрацездатності,
визначені Законом, та у розрахунковому
періоді застрахована особа не мала
заробітку з поважних причин, що
зазначені у пункті 4 Порядку, та/або з
поважних причин, що не зазначені у
пункті 4 Порядку (щорічна відпустка,
відпустка без збереження заробітної
плати, які надаються відповідно до
Закону України «Про відпустки»), на
нашу думку, для обчислення середньої
заробітної плати для розрахунку
допомоги по тимчасовій
непрацездатності може бути
застосований пункт 10 Порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що перелік поважних причин,
перелічених у пункті 4 Порядку №1266, не є
вичерпним для застосування пункту 10
Порядку, та головним критерієм виплати
допомоги вважає наявність страхового
стажу, тобто сплату страхових внесків в
розрахунковому періоді.

Таким чином, відповідач при проведенні
перевірки та складанні акту перевірки
дійшов хибних висновків про порушення
позивачем частини другої статті 53
Закону №2240-ІІІ та пунктів 3, 4, 10, 14
Порядку №1266.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Частиною другою
цієї статті визначено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Перевіривши оскаржуване рішення від
12.05.2014 року №114 на відповідність
вимогам частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України суд приходить до висновку про
його невідповідність чинному
законодавству та наявність підстав для
скасування такого рішення, у зв'язку із
чим позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
державного бюджету України.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «Новий» до Виконавчої
дирекції Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності про скасування рішення
- задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Виконавчої дирекції
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності від 12.05.2014 року №114.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
банк «Новий» витрати по сплаті
судового збору в сумі 73,08 грн.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений 17
червня 2014 року.

Суддя В.В. Кальник