Справа № 690/590/13-а
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Терещенко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

24 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Карпушової О.В., Оксененка О.М.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу за апеляційною
скаргою відповідача Управління
Пенсійного фонду України в м. Ватутіне
Черкаської області на постанову
Ватутінського міського суду
Черкаської області від 18 жовтня 2013 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Ватутіне Черкаської
області про визнання протиправними дії
щодо відмови у виплаті щомісячного
довічного грошового утримання як судді
у відставці відповідно до ч. 3 ст. 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів»,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні позивач ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м. Ватутіне
Черкаської області, в якому просив
визнати протиправними дії відповідача
щодо відмови, як судді у відставці
щомісячного довічного грошового
утримання без обмеження його
максимального розміру відповідно до ч.
3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» з 23.03.2013 року на підставі
довідки Територіального управління
Державної судової адміністрації
України у Черкаській області № 1076-04
від 08.08.2013 року та зобов'язати
відповідача провести, як судді у
відставці виплату щомісячного
довічного грошового утримання
відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» з
23.03.2013 року в розмірі 80% грошового
утримання працюючого судді на посаді
заступника голови суду, яка згідно
довідки територіального управління
Державної судової адміністрації у
Черкаській області № 1076-04 від 08.08.2013
року станом на 01.01.2013 року становить
17778,50 грн.

Постановою Ватутінського міського
суду Черкаської області від 18 жовтня 2013
року адміністративний позов
задоволено повністю.

Не погодившись з прийнятою постановою,
відповідач подали апеляційну скаргу, в
якій просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог, вважаючи оскаржувану
постанову необґрунтованою, незаконною,
винесеною з порушення норм
матеріального права.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, що згідно з ч. 4 ст. 196 КАС
України не перешкоджає судовому
розгляду справи, в зв'язку з чим
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, переглянувши в межах
апеляційної скарги постанову суду та
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, приходить до
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що позивач працював
заступником голови Ватутінського
міського суду Черкаської області, що
підтверджується довідкою про
заробітну плату. На підставі Постанови
Верховної Ради України «Про звільнення
суддів № 242-VI від 20.03.2008 року» та наказу
голови Ватутінського міського суду
Черкаської області від 15.04.2008 року
позивача було звільнено з посади
заступника голови Ватутінського
міського суду Черкаської області в
зв'язку з виходом у відставку за станом
здоров'я, що перешкоджає виконанню
обов'язків судді та був відрахований з
штату Ватутінського міського суду
Черкаської області. На підставі
вказаної постанови ВРУ та наказу
голови Ватутінського міського суду
Черкаської області та поданої ним
заяви від 21.04.2008 року відповідачем УПФ
України в м. Ватутіне Черкаської
області позивачу було призначено з
17.04.2008 року щомісячне довічне грошове
утримання в розмірі 80% його заробітної
плати.

12.08.2013 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про нарахування
та виплату йому у зв'язку з підвищенням
суддівської винагороди працюючим
суддям, щомісячного довічного
грошового утримання з 01.01.2013 року
відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» як
судді у відставці в розмірі 80% грошової
винагороди працюючого судді на
відповідній посаді, яка відповідно до
довідки територіального управління
ДСА у Черкаській області № 1026-04 від
08.08.2013 року станом на 01.01.2013 року
становить 17778,50 грн.

Згідно листа відповідача від 15.08.2013
року № 6/к-3 в задоволенні заяви
позивача відмовлено, з посиланням на
те, що: «жодним нормативним актом не
передбачено здійснення перерахунку
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання суддям.
Таким правом згідно ч. 4 ст. 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» користуються лише судді
Конституційного суду України», однак
позивач звертався до відповідача із
заявою не про перерахунок раніше
призначеного довічного грошового
утримання, як зазначає відповідач, а
про виплату йому щомісячного довічного
грошового утримання без обмеження його
максимального розміру відповідно до ч.
3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» від 01.01.2013 року в розмірі
80% з грошового утримання працюючого
судді на відповідній посаді на
підставі довідки територіального
управління Державної судової
адміністрації у Черкаській області №
1076-04 від 08.08.2013 року, однак в нарахуванні
та виплаті йому було відмовлено.

Не погодившись з діями відповідача
щодо відмови у проведенні перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання, позивач для захисту своїх
прав звернувся із зазначеним позовом
до суду.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог в частині визнання
протиправними дій відповідача щодо
відмови у проведенні перерахунку
довічного грошового утримання,
зобов`язання здійснити перерахунок та
виплату довічного грошового утримання
з 23.03.2013 року, виходячи із розміру 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді, а
саме із суми 17778,50 грн., суд першої
інстанції виходив з їх законності та
обґрунтованості.

Переглянувши постанову суду першої
інстанції, колегія суддів зазначає
наступне.

Законом України "Про судоустрій і
статус суддів" встановлена гарантія
матеріального забезпечення судді у
відставці, яка не може бути
знівельована в зв'язку з тим, що органи
влади України не встановили порядку, за
яким зазначена гарантія повинна бути
дотримана.

Оскільки ч.3 ст.138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів"
встановлений розмір щомісячного
грошового утримання судді у відставці
у відсотках від заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді, то розмір щомісячного довічного
грошового утримання має збільшуватись
у разі збільшення розміру заробітної
плати відповідного судді.

Отже, відповідач повинен був
перерахувати розмір щомісячного
довічного грошового утримання у разі
зміни розміру заробітної плати судді
за зверненням позивача.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що
рішенням Конституційного Суду України
№3-рп/2013 від 03.06.2013 року (справа щодо
змін умов виплати пенсій і щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці) визнано такими, що не
відповідають Конституції (є
неконституційними) частину третю,
перше, друге, третє речення частини
п'ятої статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р.
№2453 в редакції Закону України "Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" від 08.07.2011 року № 3668.

При цьому, в рішенні зазначено, що
визначений Законом № 2453 порядок
нарахування щомісячного довічного
грошового утримання було змінено
Законом № 3668, внаслідок чого зменшено
розмір щомісячного довічного
грошового утримання суддів. Залишивши
незмінним зміст права на щомісячне
довічне грошове утримання суддів,
Закон № 3668 звузив обсяг цього права,
встановивши обмежену базу для
нарахування суддям щомісячного
довічного грошового утримання, та
скасував право суддів на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання без обмеження граничного
розміру, чим знизив і досягнутий рівень
гарантій незалежності суддів.

Отже, частина третя статті 138 Закону №
2453 не узгоджується з конституційним
положенням про недопустимість
звуження змісту чи обсягу гарантій
незалежності суддів, а тому суперечить
статті 126 Основного Закону України.

Щодо обмеження максимального розміру
грошового довічного утримання судді у
відставці, визначеного ч.5 ст.138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", Конституційний Суд зазначив,
що в Рішенні від 18 червня 2007 року №
4-рп/2007 Конституційний Суд України вже
вирішував питання про недопустимість
встановлення в законі максимального
розміру пенсії суддів або їх
щомісячного довічного грошового
утримання, наголошуючи, що це обмежить
їх обсяг, а також зазначав, що залишивши
незмінним зміст права на пенсію та
щомісячне довічне грошове утримання
суддів, закон звузив обсяг цього права,
встановивши граничну межу для таких
виплат суддям (абзац шостий підпункту
3.2 пункту 3 мотивувальної частини).

Враховуючи, що однією з гарантій
незалежності суддів є заборона при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів звужувати зміст
та обсяг визначених Конституцією
України таких гарантій, Конституційний
Суд України вважає, що положення
третього речення частини п'ятої статті
138 Закону № 2453, статті 2 Закону № 3668
стосовно встановлення максимального
розміру пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання) суддів суперечать
частині першій статті 126 Основного
Закону України.

Відповідно до частини другої статті 70
Закону України "Про Конституційний Суд
України" у разі необхідності
Конституційний Суд України може
визначити у своєму рішенні, висновку
порядок і строки їх виконання, а також
покласти на відповідні державні органи
обов'язки щодо забезпечення виконання
рішення, додержання висновку. У рішенні
Конституційного Суду України №3-рп/2013
від 03.06.2013 року вказано такий порядок
виконання цього Рішення:

- частина третя статті 138 Закону № 2453 у
редакції Закону № 3668, яка суперечить
Конституції України‚ не підлягає
застосуванню як така, що втратила
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню частина третя статті 138
Закону № 2453 в редакції до змін,
внесених Законом № 3668, а саме:
„Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання";

- дія статті 2 Закону № 3668 не
поширюється на Закон № 2453;

- дія абзацу другого пункту 2 розділу II
„Прикінцеві та перехідні положення"
Закону № 3668 не поширюється на
правовідносини щодо виплати суддям
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання).

Згідно з пп.3,4,5 Рішення Конституційного
Суду України №3-рп/2013 від 03.06.2013 року
положення Закону України „Про
судоустрій і статус суддів", „Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI,
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Рішення Конституційного Суду України
має преюдиціальне значення при
розгляді судами загальної юрисдикції
позовів у зв'язку з правовідносинами,
що виникли внаслідок дії положень
законів України, визнаних
неконституційними.

Оскільки діючим законодавством чітко
визначено, що розмір довічного
утримання, який призначено та
виплачується судді у відставці,
розраховується із розміру грошового
утримання працюючого судді, тому у разі
збільшення розміру заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді, повинен збільшуватися розмір
довічного грошового утримання судді у
відставці без обмеження максимального
розміру грошового довічного утримання
судді у відставці, визначеного ч.5 ст.138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів".

Таким чином з дати прийняття рішення
Конституційного суду слід
застосовувати ч.3 ст.138 цього Закону в
редакції згідно якої щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Отже, обчислення щомісячного довічного
утримання суддів у відставці повинно
здійснюватися у відсотковому
відношенні до розміру грошового
утримання працюючих суддів, тому, у
разі зміни розміру грошового утримання
суддів, що працюють на відповідній
посаді, органи Пенсійного фонду
здійснюють відповідний перерахунок
раніше призначеного грошового
утримання судді у відставці.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
довідкою територіального управління
Державної судової адміністрації у
Черкаській області № 1076-04 від 08.08.2013
року визначено суддівську винагороду
позивача, яка враховується при
призначенні (перерахунку) довічного
грошового утримання суддям у відставці
з 01.01.2013 року, що складає 17778,50 гривень.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що відмова відповідача у
проведенні позивачу перерахунку
розміру щомісячного грошового
утримання судді у відставці з 23.03.2013
року, виходячи з розміру 17778,50 грн., без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання, згідно довідки
територіального управління Державної
судової адміністрації у Черкаській
області № 1076-04 від 08.08.2013 року, є
неправомірною, у зв'язку з чим суд
першої інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 6.4. Європейської
хартії про статус суддів суддя, що
досяг встановленого законом віку для
виходу у відставку з суддівської
посади, яку займав протягом певного
часу, повинен отримувати пенсію по
виходу у відставку, рівень якої повинен
бути як можна ближче до рівня останньої
заробітної плати в якості судді.

Ст. 5 КАС України передбачає здійснення
судочинства відповідно як Законів
України, так і міжнародних договорів,
згода на які надана BP України.
Відповідно до ст. 8 Конституції України
в Україні визнається і діє принципи
верховенства права.

За змістом ст.17 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" єдність
системи судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема, вирішенням
питань внутрішньої діяльності судів
органами суддівського самоврядування.

Згідно з п.6 рішення Ради Суддів України
№18 від 23.03.2012 року за результатами
розгляду звернень суддів у відставці
щодо їх права на перерахунок довічного
грошового утримання, вважати наявним у
них такого права відповідно до частини
3 статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів". При цьому
слід запровадити порядок на рівні
Державної судової адміністрації
України та Пенсійного фонду України, за
яким під грошовим утриманням судді,
який працює на відповідній посаді, слід
вважати єдиний рівень по державі для
суддів відповідної інстанції.

Зважаючи на вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про протиправність дій
відповідача щодо відмови позивачу у
здійсненні перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 41, 71, 160, 195, 196, 197, 198, 200,
205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Ватутіне
Черкаської області - залишити без
задоволення.

Постанову Ватутінського міського суду
Черкаської області від 18 жовтня 2013 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду буде
виготовлено 31.07.2014 року.

Головуючий суддя
Г.М. Бистрик

Судді
О.В. Карпушова

О.М. Оксененко

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Оксененко О.М.