Справа № 872/17781/13
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 липня 2014 рокусправа № 811/3241/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів:
Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Олександрійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 13
листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
акціонерного товариства
"Науково-виробниче об'єднання "Етал" до
Олександрійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року адміністративний позов
Приватного акціонерного товариства
"Науково-виробниче об'єднання "Етал" до
Олександрійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень - задоволено
повністю: скасовано податкові
повідомлення-рішення Олександрійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
від 03 жовтня 2013 року №, № та
№.

Не погодившись з постановою суду,
Олександрійська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області подала
апеляційну скаргу, в якій просила
скасувати постанову суду першої
інстанції та винести нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
позивача у повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
оскарження та доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
Олександрійською ОДПІ на підставі
наказу №183 від 04.09.2013р. проведена
позапланова документальна невиїзна
перевірка позивача з питань
відображення в податковому обліку
операцій із здійснення взаємовідносин
з ТОВ "ВКФ Діара" за квітень-листопад
2012р., ТОВ ТПК "Стеллар" за травень 2011р.,
ТОВ "Компанія "Інтер-Пласт" за період з
01.01.2012р. по 31.03.2013р. та з 01.05.2013р. по
31.05.2013р., з ПрАТ "Ресурси Кривбасу" за
квітень 2012р., ТОВ "ТД "Енергомаш" за
квітень 2013р., за результатами якої
складено акт №91/22-10/05814256 від 20.09.2013р. (т.1
а.с.20-44)

В акті перевірки зроблені висновки про
порушення ПАТ "Науково-виробниче
об'єднання "Етал":

- ст.ст.203, 215, 216, 627 Цивільного кодексу
України, в частині недодержання в
момент вчинення правочину вимог, які не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
по правочинах, здійснених при
придбанні та продажу товарів (послуг).
Товар по вказаних правочинах не був
переданий в порушення ст.ст.662, 655, 656
Цивільного кодексу України;

- пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9
п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України,
в результаті чого занижено податок на
прибуток на загальну суму 197173 грн., у
тому числі за ІІ квартал 2011 року на суму
29100 грн., І квартал 2012 року - 46875 грн., ІІ
квартал 2012 року - 50221 грн., ІІІ квартал 2012
року - 52606 грн., ІV квартал 2012 року - 13848
грн., ІІ квартал 2013 року - 4523 грн.;

- п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.п.198.1, 198.3 ст.198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на суму 183186 грн., у тому
числі за травень 2011 року на суму 25305
грн., січень 2012р. - 22939 грн., березень 2012р.
- 21704 грн., квітень 2012р. - 18590 грн., травень
2012р. - 20241 грн., червень 2012р. - 8998 грн.,
липень 2012р. - 21593 грн., серпень 2012р. - 28508
грн., листопад 2012 року - 13189 грн., квітень
2013 року - 2119 грн.;

- завищено залишок від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду (рядок 24 декларації) в сумі 2642
грн..

На підставі акту перевірки
Олександрійською ОДПІ прийнято
податкові повідомлення-рішення від 03
жовтня 2013 року:

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на загальну суму 295760 грн., у
тому числі за основним платежем - 197173
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 98587 грн. (т.1 а.с.18);

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість на загальну
суму 274779 грн., у тому числі 183186 грн. - за
основним платежем та 91593 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями (т.1
а.с.17);

- №, яким позивачу зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість за серпень
2013р. в розмірі 2642 грн. (т.1 а.с.19).

Правомірність та обґрунтованість
податкових повідомлень-рішень,
прийнятих на підставі акту перевірки, є
предметом спору, переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючи позовні вимоги позивача
у повному обсязі, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень, не
виконано покладеного на нього
обов'язку щодо доказування
правомірності прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до вимог п. 44.1 ст. 44
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в України" від
16.07.1999р. №996-XIV (далі - Закон України
№996-XIV) підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Враховуючи викладене, для
підтвердження даних податкового
обліку необхідно брати до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України №996-XIV
визначено, що господарською операцією
є дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Також, варто відзначити, що у
відповідності до ст. 134 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
податком на прибуток є: прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135-137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу;
дохід (прибуток) нерезидента, що
підлягає оподаткуванню згідно зі
статтею 160 цього Кодексу, з джерелом
походження з України.

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138
Податкового кодексу України витрати
операційної діяльності включають:
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат: витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно п.п. 198.1, 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права
визначено підстави за яких платник
податків має право на віднесення
понесених витрат, у зв'язку з
придбавання товарів (робіт, послуг), до
складу витрат операційної діяльності
та сплачених сум ПДВ, у вартості
товарів (робіт, послуг), до складу
податкового кредиту підприємства. До
таких підстав віднесено: наявність
господарської операції, наслідком якої
є поставка товарів (робіт, послуг),
понесення витрат, у зв'язку з
господарською діяльністю платника,
сплата (нарахування) податку на додану
вартість у вартості товарів (робіт,
послуг), факт сплати податку на додану
вартість має підтверджуватися
відповідними податковими накладними.

Встановлені обставини справи свідчать
про те, що позивач протягом
перевіряємого періоду перебував у
фінансово-господарських відносинах з
ТОВ "ВКФ Діара", ТОВ ТПК "Стеллар", ТОВ
"Компанія "Інтер-Пласт", ТОВ "ТД
"Енергомаш".

Так, судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що між позивачем
та ТОВ "ВКФ Діара" укладено усний
договір купівлі-продажу, згідно якого
позивачем придбано у ТОВ "ВКФ Діара"
сталеві стрічки, круги металеві та
шестигранники на загальну суму 79131,98
грн.

Факти отримання позивачем від ТОВ "ВКФ
Діара" вищезазначених товарів
підтверджуються: прибутковими
ордерами (т.1 .а.с.118, 130), податковими
накладними (т.1 а.с.119, 131-133), видатковими
накладними (т.1 а.с.120, 121, 134), подорожніми
листами (т.1 а.с.122, 141) .

Вищезазначені податкові накладні
позивачем включено до складу
податкового кредиту за листопад 2012р. в
розмірі 13188,66 грн., що встановлено
податковим органом під час перевірки
ПрАТ "Науково-виробниче об'єднання
"ЕТАЛ" та про що свідчить податкова
декларація з ПДВ з додатками та реєстр
отриманих та виданих податкових
накладних. (т.5 а.с.178-191, 197-242)

Позивачем за отриманий товар
перераховано на розрахунковий рахунок
ТОВ "ВКФ Діара" вартість отриманих
товарів, що підтверджується рахунками
на оплату (т.1 а.с.135-136), платіжними
дорученнями (т.1 а.с.123, 138-139).

Витрати, понесені позивачем на
придбання товару у даного контрагента,
позивачем віднесено до складу витрат
за 4 квартал 2012р., про що свідчать
декларації з податку на прибуток з
додатками. (т.3 а.с.21-63)

Також, між позивачем (Замовник) та ТОВ
ТПК "Стеллар" (Постачальник) укладено
договір поставки №0520-4/20-13 від 04.01.2011р.,
згідно якого Постачальник
зобов'язується поставити, а Замовник -
прийняти та оплатити чорний
металопрокат в кількості, вказаній в
специфікаціях. (т.1 а.с.143-145)

Факти отримання позивачем від ТОВ ТПК
"Стеллар" вищезазначених товарів -
стрічки на загальну суму 151827,01 грн.,
підтверджуються: податковою накладною
(т.1 а.с.147), видатковою накладною (т.1
а.с.148), рахунком - фактурою (т.1 а.с.149),
подорожнім листом (т.1 а.с.151),
прибутковим ордером (т.1 а.с.146).

Вищезазначену податкову накладну
позивачем включено до складу
податкового кредиту за травень 2011р. у
розмірі 25304,50 грн., що встановлено
податковим органом під час перевірки
ПрАТ "Науково-виробниче об'єднання
"ЕТАЛ" та про що свідчить податкова
декларація з ПДВ з додатками та реєстр
отриманих та виданих податкових
накладних. (т.3 а.с.73-95, 97-150)

Позивачем за отриманий товар
перераховано на розрахунковий рахунок
ТОВ ТПК "Стеллар" вартість отриманих
товарів, що підтверджується платіжним
дорученням (т.1 а.с.152).

Витрати, понесені позивачем на
придбання товару у даного контрагента,
позивачем віднесено до складу витрат
за ІІ квартал 2011р., про що свідчить
декларація з податку на прибуток з
додатками. (т.2 а.с.179-196)

Крім того, між позивачем (Покупець) та
ТОВ "Компанія "Інтер-Пласт" (Продавець)
укладено договір купівлі-продажу
№0520-4/31-11 від 04.01.2011р., згідно якого
Продавець зобов'язується передати у
власність, а Покупець прийняти та
оплатити товар, на умовах, викладених в
даному договорі, та рахунках. (т.6 а.с.83-84)

Факти отримання позивачем від ТОВ
"Компанія "Інтер-Пласт" даного товару
(поліамід, полікарбонат, пластик та ін.)
на загальну суму 855439,20 грн.
підтверджуються: податковими
накладними (т.1 а.с.161, 170, 206, 224, т.2 а.с.7, 21,
38, 53, 69-70), видатковими накладними (т.1
а.с.162, 171, 207, 225, т.2 а.с.8, 22, 39, 54, 71),
рахунками на оплату (т.1 а.с.163, 172, 208, 226,
т.2 а.с.9, 23, 40, 55, 72), подорожніми листами
(т.1 а.с.167, 177, 211, 232, т.2 а.с.12, 26, 43, 59, 76),
прибутковими ордерами (т.1 а.с.160, 169, 205,
223, т.2 а.с.6, 20, 37, 52, 68).

Вищезазначені податкові накладні
позивачем включено до складу
податкового кредиту на загальну суму
142573,20 грн., в тому числі за січень 2012р. у
розмірі 22939,20 грн., березень 2012р. - 21704
грн., квітень 2012р. - 18590 грн., травень 2012р.
- 20241 грн., червень 2012р. - 8998 грн., липень
2012р. - 21593 грн., серпень 2012р. - 28508 грн., що
встановлено податковим органом під час
перевірки ПрАТ "Науково-виробниче
об'єднання "ЕТАЛ" та про що свідчать
податкові декларації з ПДВ за дані
періоди з додатками та реєстри
отриманих та виданих податкових
накладних. (т.3 а.с.152-247, т.4 а.с.1-234, т.5
а.с.1-176)

Позивачем за отриманий товар
перераховано на розрахунковий рахунок
ТОВ "Компанія "Інтер-Пласт" вартість
отриманих товарів, що підтверджується
платіжними дорученнями (т.1 а.с.165-166,
173-175, 210, 228-231, т.2 а.с.11, 25, 42, 58, 74-75).

Витрати, понесені позивачем на
придбання товару у даного контрагента,
позивачем віднесено до складу витрат
за І-ІІІ квартали 2012р., про що свідчать
декларації з податку на прибуток з
додатками. (т.2 а.с.198-248, т.3 а.с.1-19)

Також, між позивачем (Покупець) та ТОВ
"ТД "Енергомаш" (Постачальник) укладено
договір поставки №008 від 21.02.2012р.,
згідно якого Постачальник
зобов'язується постачати електронні
компоненти, а Покупець - приймати та
своєчасно здійснювати його оплату на
умовах даного договору. (т.2 а.с.97)

Факти отримання позивачем від ТОВ "ТД
"Енергомаш" вищезазначеного товару на
загальну суму 28566,36 грн.
підтверджується: податковими
накладними (т.2 а.с.99, 107, 108, 120),
видатковими накладними (т.2 а.с.100, 109, 121),
рахунками - фактурами (т.2 а.с.101, 110, 122),
накладною на отримання багажу (т.2
а.с.105), товарно-транспортними
накладними (т.2 а.с.114, 125), прибутковими
ордерами (т.2 а.с.98, 106, 119).

Вищезазначені податкові накладні
позивачем включено до складу
податкового кредиту за квітень 2013р. у
розмірі 4761,06 грн., що встановлено
податковим органом під час перевірки
ПрАТ "Науково-виробниче об'єднання
"ЕТАЛ" та про що свідчить податкова
декларація з ПДВ за квітень 2013р. з
додатками та реєстр отриманих та
виданих податкових накладних. (т.5
а.с.244-250, т.6 а.с.1-53)

Позивачем за отриманий товар
перераховано на розрахунковий рахунок
ТОВ "ТД "Енергомаш" вартість отриманих
товарів, що підтверджується платіжними
дорученнями (т.2 а.с.102, 112-113, 123).

Витрати, понесені позивачем на
придбання товару у даного контрагента,
позивачем віднесено до складу витрат
за ІІ квартал 2013р., про що свідчить
декларація з податку на прибуток з
додатками. (т.3 а.с.64-71)

Також, суд апеляційної інстанції бере
до уваги пояснення директора ТОВ "ТД
"Енергомаш" Чернявського О.М., яким
зазначалося, що дійсно в квітні 2013 року
Товариством поставлялась позивачу
продукція згідно договору поставки №008
від 21.02.2012р.. Відправлення
здійснювалось за допомогою
транспортно-експедиторських послуг
ТОВ "Нова Пошта", товар доставлявся
вчасно, оплата проводилась у
відповідності до рахунків. Крім того,
зазначив, що ТОВ "ТД "Енергомаш" як на
час фінансово-господарських відносин з
позивачем був платником ПДВ так і є на
даний час. При цьому, надавши суду копії
первинних бухгалтерських документів
(т.6 а.с.56-69), копію податкової декларації
з ПДВ за квітень 2013р. (т.6 а.с.70-73) та
висновок ДПІ у Святошинському районі м.
Києва щодо реального здійснення
господарської діяльності ТОВ "ТД
"Енергомаш". (т.6 а.с.76-77)

З урахуванням вказаних обставин справи
та беручи до уваги те, що кошти, які було
перераховано позивачем є компенсацією
за отримані товари від ТОВ "ВКФ Діара",
ТОВ ТПК "Стеллар", ТОВ "Компанія
"Інтер-Пласт", ТОВ "ТД "Енергомаш", а
також наявність документального та
реального підтвердження виконання
операцій між позивачем та даними
юридичними особами, наданими суду
первинними документами, колегія суддів
приходить до висновку, що позивачем
правомірно віднесено до складу витрат -
витрати на придбання товарів, що
означає відсутність у відповідача
правових підстав для збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток та застосування штрафних
(фінансових) санкцій згідно
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток за
основним платежем - 197173 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 98587
грн..

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
отримані та видані позивачем податкові
накладні не мають недоліків, які згідно
зі ст.201 Податкового кодексу України,
ч.ч.1,2 ст.9 Закону України №996-XIV, п.2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704, спричиняють втрату ними
статусу податкових накладних.

З огляду на викладене, колегія суддів
робить висновок про те, що позивачем
дотримано всіх вимог закону, пов'язаних
з формуванням податкового кредиту та
виникненням податкового зобов'язання,
оскільки єдиною підставою для цього
являється наявність у платника
податку-покупця належно оформленої
податкової накладної.

Факт використання товару позивачем у
власній господарській діяльності, та,
відповідно, реальність виконання
договорів сторонами, підтверджується
первинними бухгалтерськими
документами, щодо отримання даного
товару, використання його в
господарській діяльності, що
підтверджується належними доказами,
які містяться в матеріалах справи.

Так, на підтвердження використання
отриманих товарів від ТОВ "ВКФ Діара",
ТОВ ТПК "Стеллар", ТОВ "Компанія
"Інтер-Пласт", ТОВ "ТД "Енергомаш" у
власній господарській діяльності,
позивачем надано докази, які
підтверджують факт подальшого
використання даних товарів, а саме
товар використано при виготовленні
продукції, включаючи зберігання,
видачу на виробництво, про що надано
прибуткові ордери, оборотно-сальдові
відомості, вимоги-накладні,
лімітно-забірні картки.

Також, надано документи, які
підтверджують напрямки роботи
позивача, наявності приміщень,
обладнання, кваліфікованих
працівників. (т.1 а.с.107-109, 114-117)

Враховуючи те, що факт придбання
позивачем у ТОВ "ВКФ Діара", ТОВ ТПК
"Стеллар", ТОВ "Компанія "Інтер-Пласт",
ТОВ "ТД "Енергомаш" товарів, згідно
вищезазначених договорів,
підтверджується належними первинними
бухгалтерськими документами, суд
дійшов висновку про фактичне
підтвердження наявності у позивача
підстав для віднесення суми сплаченого
даним контрагентам ПДВ до податкового
кредиту.

В той же час, зробивши висновки про
нікчемність укладених між позивачем та
його контрагентами правочинів,
податковий орган не врахував
наступного.

Так, станом на час укладення позивачем
з його контрагентами договорів та їх
виконання, останні були та є
зареєстровані в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, та на час
господарських взаємовідносин були
платниками податку на додану вартість,
що підтверджується матеріалами справи
(т.1 а.с.110-113, т.2 а.с.131-135).

Договори, укладені між позивачем та ТОВ
"ВКФ Діара", ТОВ ТПК "Стеллар", ТОВ
"Компанія "Інтер-Пласт", ТОВ "ТД
"Енергомаш", є дійсними та не були
оскаржені в судовому порядку, таким
чином вони є такими, на підставі яких
виникли права і обов'язки сторін даних
угод.

Згідно ч.1 ст.234 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК україни), фіктивним є
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином. Такий
правочин визнається судом недійсним.

У відповідності до вимог ст. 228 ЦК
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України має враховуватися вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо. Наслідки
вчинення правочину, що порушує
публічний порядок, визначаються
загальними правилами.

Варто відзначити, що акт перевірки, на
підставі якого прийнято оскаржувані
податкові повідомлення-рішення, не
містить жодних посилань на наявність
ознак, які передбачені ст. 228 ЦК України.
До того ж, колегія суддів зазначає, що
даний акт перевірки ґрунтується лише
на відомостях, викладених в актах
перевірки контрагентів позивача по
ланцюгам постачання. При цьому, це акти
про неможливість проведення
зустрічних звірок контрагентів
позивача. (т.2 а.с.155-176)

Судом першої інстанції було вірно
зазначено, що самостійно визначений
платником податку податковий кредит
вважається сформованим правомірно,
доки контролюючим органом в
установленому порядку не буде доведено
факту невідповідності задекларованих
наслідків господарської операції
платника податків у податковому обліку
фактичним обставинам.

Відповідачем не було надано доказів на
підтвердження недотримання сторонами
в момент укладення договорів вимог,
встановлених частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою ст.203 ЦК України, що є
підставою для визнання правочинів
недійсними.

Згідно статті 216 ЦК України до моменту
визнання правочину недійсним або
нікчемним правові наслідки, а саме те,
що недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю - не
настають.

До того ж, відповідно до ч.1 ст.204 ЦК
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Колегія суддів зазначає, що головною
підставою вважати правочин нікчемним
являється його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
актами перевірок, які б факти в цьому
акті не були відображені. Вказані ж в
акті перевірки висновки є суто
суб'єктивною думкою державного
податкового ревізора-інспектора,
оскільки були зроблені за відсутності
інформації, яка надається в
передбаченому законодавством порядку.

Отже, посилання відповідача на ч.ч. 1,5
ст.203, ч. 1,2 ст.215, ст.216, ст.627 ЦК України є
безпідставними, так як зазначені норми
можуть використовуватися лише при
визнанні правочинів недійсними в
судовому порядку. На користь вказаного
свідчать і положення ст. 20 ПК України,
відповідно до яких органам державної
податкової служби України не надано
повноважень щодо визнання тих чи інших
угод (правочинів) недійсними та/або
нікчемними.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України,
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що
відповідачем не надано жодних доказів
фактичного нездійснення господарських
операцій, суми по яких позивачем
включені до складу витрат та
податкового кредиту при обчисленні
податку на прибуток та податку на
додану вартість.

Дослідивши вищевикладені обставини
справи, колегія суддів робить висновок
про те, що у діях платника податків
(позивача) немає порушень тих норм
законів, на які посилається відповідач,
і приходить до висновку, що твердження
податкового органу про наявність таких
порушень ґрунтуються на припущеннях та
належним чином не доведені, доводи
відповідача не ґрунтуються на законі
та спростовуються наявними у
матеріалах справи доказами.

Згідно до п.п. 1,3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

Отже, проаналізувавши вищевикладені
обставини справи та правовідносини, що
їм відповідають та оцінивши докази
надані сторонами по справі у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку, що податкові повідомлення
- рішення від 03 жовтня 2013 року №,
№ та № прийняті
Олександрійською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області не
відповідають п.п. 1,3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки винесені
відповідачем на підставі, у межах
повноважень, але не у спосіб,
передбачений законодавством та без
урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, отже
тому є протиправними та підлягають
скасуванню, а позовні вимоги позивача є
цілком обгрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції
викладене достатньо повно,
обґрунтовано та мотивовано з
посиланням на конкретні пункти законів
України, які регулюють спірні
правовідносини, що свідчить про
відсутність підстав для його
скасування.

З огляду на встановлені судом першої
інстанції фактичні обставини справи та
обрану правову позицію, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Олександрійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області -
залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
постановлення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко