Справа № 872/11513/13
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"17" липня 2014 р. справа № 808/2736/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Ясенової Т.І.

суддів: Головко О.В.
Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Хортицькому районі міста
Запоріжжя Запорізької області
Державної податкової служби на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 04 червня 2013
року у справі № 808/2736/13-а за позовом
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Хортицькому районі м. Запоріжжя
Запорізької області Державної
податкової служби про визнання
протиправним та скасування наказу,
визнання протиправними дій та
скасування податкового повідомлення -
рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі за текстом - ФОП ОСОБА_1)
звернулась до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Хортицькому районі м. Запоріжжя
Запорізької області Державної
податкової служби (далі за текстом - ДПІ
у Хортицькому районі м. Запоріжжя), в
якому просила визнати протиправним та
скасувати наказ начальника ДПІ у
Хортицькому районі м. Запоріжжя від
25.01.2013 №113 про проведення
документальної невиїзної перевірки
позивача; визнати протиправними дії
відповідача по проведенню
документальної невиїзної перевірки
позивача; визнати протиправним і
скасувати у повному обсязі винесене
відповідачем щодо позивача податкове
повідомлення-рішення № від 25.02.2013.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 04 червня 2013
року позовні вимоги задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано прийняте ДПІ у Хортицькому
районі м. Запоріжжя податкове
повідомлення - рішення від 25.02.2013 року
№. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

На підстав ч.1 ст.196 КАС України, п.2 ч.1
ст.197 КАС України справа розглядається
в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла
наступних висновків.

Судом встановлено, що в період з 28.01.2013
по 01.02.2013 на підставі наказу начальника
ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя
№113 від 25.01.2013 відповідачем проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань
взаємовідносин з ТОВ „Клінікал Траілс
Кастом Клеаранс" за період з 01.02.2012 по
29.02.2012 та ТОВ „Торговий дім „ОГК" за
період з 01.03.2012 по 31.03.2012.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено акт від 08.02.2013
№105/172/НОМЕР_1, відповідно до висновків
якого позивачем порушено вимоги п.201.4
ст. 201, п.198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200
Податкового кодексу України №2755-VI від
02.12.2010 (із змінами та доповненнями), в
результаті чого занижено податок на
додану вартість по взаємовідносинам з
ТОВ „Клінікал Траілс Кастом Клеаранс"
в період, що перевірявся, на загальну
суму 5039 грн., в т.ч. лютий 2012 року - 5039
грн.; по взаємовідносинам з ТОВ
„Торговий дім "ОГК" в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 3868 грн., в
т.ч. березень 2012 року - 3868 грн.

Зазначені висновки про заниження
податку на додану вартість
обґрунтовані відсутністю
товарно-транспортних накладних, які
підтверджують транспортування товару,
та посиланням на акти перевірок
контрагентів позивача, якими
встановлено відсутність ознак
реальності вчинення господарських
операцій ТОВ „Клінікал Траілс Кастом
Клеаранс" і ТОВ „Торговий дім „ОГК", у
зв'язку з чим не підтверджено
взаємовідносин з ТОВ „Клінікал Траілс
Кастом Клеаранс" і ТОВ „Торговий дім
„ОГК", що свідчить про те, що правочини
між ФОП ОСОБА_1 - покупцем та ТОВ
„Клінікал Траілс Кастом Клеаранс" і
ТОВ „Торговий дім "ОГК" -
постачальниками здійснені без мети
настання реальних наслідків, є
нікчемними та не створюють юридичних
наслідків, поставки товару не
здійснювались, поставлені товари
надані за завідомо фіктивними
документами, у зв'язку з чим суми ПДВ не
повинні відноситися до складу
податкового кредиту відповідного
податкового періоду.

На підставі зазначеного акта перевірки
ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя
прийнято податкове
повідомлення-рішення форми „Р" №
від 25.02.2013, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 11133,75
грн., у тому числі 8907,00 грн. за основним
платежем та 2226,75 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами).

Судом встановлено, що протягом
перевіряємого періоду ФОП ОСОБА_1 мала
взаємовідносини з ТОВ „Клінікал
Траілс Кастом Клеаранс" щодо придбання
автомобільних шин у кількості 20 шт. та з
ТОВ „Торговий дім "ОГК" щодо придбання
коробки передач з дільником у
кількості 1 шт.

До перевірки на підтвердження
своєчасності відображення в обліку та
звітності операцій по господарським
відносинам з ТОВ „Клінікал Траілс
Кастом Клеаранс" і ТОВ
„Торговий дім "ОГК" позивачем були
надані податкові декларації з податку
на додану вартість за відповідні
податкові періоди, податкові накладні,
рахунки фактури, квитанції до
прибуткових касових ордерів, реєстри
виданих та отриманих податкових
накладних. Судом встановлено, що угоди
між позивачем та ТОВ „Клінікал Траілс
Кастом Клеаранс" і ТОВ „Торговий дім
"ОГК" були укладені в усній формі.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1
включено до складу податкового кредиту
по взаємовідносинам із ТОВ „Клінікал
Траілс Кастом Клеаранс" за лютий 2012
року суму податку на додану вартість у
розмірі 5039,00 грн., до складу податкового
кредиту по взаємовідносинам із ТОВ
„Торговий дім "ОГК" за березень 2012 року
суму податку на додану вартість у
розмірі 3868,00 грн.

Відповідно до висновків, викладених в
акті перевірки, основним видом
діяльності позивача є - діяльність
посередників у торгівлі товарами
широкого асортименту, оптова торгівля
зерном, необробленим тютюном, насінням
і кормами для тварин, оптова торгівля
сільськогосподарськими машинами й
устаткуванням, неспеціалізована
оптова торгівля та діяльність
вантажного автомобільного транспорту.

Поставка та передача товару
здійснювалась згідно за видатковими
накладними та податковими накладними,
які містяться в матеріалах справи.

Отриманий товар оприбуткований
позивачем та використаний останнім у
власній господарській діяльності для
ремонту транспортних засобів, які
перебували в оренді позивача
відповідно до укладених ним договорів
найму (оренди) транспортних засобів від
31.03.2009 та від 24.03.2009 з метою здійснення
останнім господарської діяльності з
надання послуг перевезення, що
підтверджується наданою в судовому
засіданні представником позивача
карткою обліку роботи автомобільних
шин і актом монтажу автомобільних шин,
які долучені до матеріалів справи.

Передача та поставка товару
підтверджується вищевказаним
переліком первинних документів, а
також квитанціями до прибуткових
касових ордерів, рахунками, які
містяться в матеріалах справи.

Крім того, на підтвердження товарності
та реального здійснення господарських
операцій ФОП ОСОБА_1 з контрагентами,
позивачем надані реєстри виданих та
отриманих податкових накладних за
перевіряємий період.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу. Правила формування
податкового кредиту платниками
податку на додану вартість визначені
статті 198 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (пункт 198.3 статті 198
Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України встановлено, що для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

У відповідності до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Отже, наявність належним чином
оформлених податкових накладних є
підставою для включення до податкового
кредиту платника податку сум ПДВ за
такими накладними.

Статтею 201 Податкового кодексу України
встановлено, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг (пункт 201.4
статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Вимоги до первинних документів
викладені у частині 2 статті 9 Закону
України „Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999 № 996-XIV, а саме: первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської
операції;посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції
і правильність її оформлення;
особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

У відповідності до пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пункту 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (пункт 200.3 статті
200 Податкового кодексу України).

Згідно до пункту 200.4 статті 200
Податкового кодексу України, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то: а)
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Відповідно до підпункту 14.1.191 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
постачання товарів - це будь-які
операції, що здійснюються згідно з
договорами купівлі-продажу, міни,
поставки та іншими цивільно-правовими
договорами, які передбачають передачу
прав власності на такі товари за
компенсацію незалежно від строків іі
надання, а також операції з безоплатної
поставки товарів (результатів робіт) та
операції з передачі майна орендодавцем
(лізингодавцем) на баланс орендаря
(лізингоотримувача) згідно з
договорами фінансової оренди (лізингу)
або поставки майна згідно з будь-якими
іншими договорами, умови яких
передбачають відстрочення оплати та
передачу права власності на таке майно
не пізніше дати останнього платежу.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
до складу податкового кредиту є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Таким чином, наявність належним чином
оформлених податкових накладних є
підставою для включення до податкового
кредиту платника сум ПДВ за такими
накладними.

Судом першої інстанції на підставі
досліджених первинних документів
зроблено обґрунтований висновок, що
надані позивачем первинні документи,
підтверджують виконання господарських
операцій та мають всі необхідні
реквізити первинного документу
бухгалтерського обліку, обов'язковість
яких встановлена ст. 9 Закону України
„Про бухгалтерський облік та
звітність в Україні", ст. 44 Податкового
кодексу України та п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку №88 від 24.05.1995р.

Судом першої інстанції обґрунтовано не
прийнято до уваги посилання
відповідача на відсутність
товарно-транспортних накладних по
господарським операціям, як на одну з
підстав нікчемності договорів
укладених позивачем з даним
контрагентом, виходячи з того що
досліджені первинні документи в
сукупності свідчать про реальність
здійснення господарських операцій за
вказаними договорами і факт
використання придбаного товару у
господарській діяльності позивача.

Так, пунктом 11.1 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні визначено, що основними
документами на перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Отже, товарно-транспортна накладна
відноситься лише до основної первинної
транспортної документації.

Таким чином, у разі відсутності
первинної транспортної документації,
що підтверджує отримання послуг з
перевезення вантажів автомобільним
транспортом, платник податку не має
підстав відносити витрати по отриманню
послуг з перевезення вантажів до
складу валових витрат.

Отже, відсутність у позивача
товарно-транспортних накладних не може
бути підставою для не включення до
складу валових витрат вартості
придбаних товарів та включення до
податкового кредиту сум ПДВ сплачених
постачальнику відповідних товарів.
Крім того, правилами ведення
податкового обліку не передбачено
обов'язковості ведення і зберігання
товарно-транспортних накладних на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом для підтвердження
обставин щодо правомірності
віднесення до складу валових витрат
вартості придбаних позивачем товарів.

Відповідно до Закону України „Про
автомобільний транспорт" та наказу
Міністерства транспорту України від
14.10.1997р. №363 „Про затвердження Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні", обов'язок щодо
наявності товарно-транспортної
накладної покладено на перевізника та
його водія. Позивач до зазначеної
категорії суб'єктів господарювання не
відноситься.

Таким чином, відсутність
товарно-транспортних накладних може
свідчити лише про порушення правил
перевезень автомобільним транспортом,
що не пов'язане з дотриманням вимог
податкового законодавства.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що право
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому статті 183 цього Кодексу.

Позивачем на підтвердження того, що ТОВ
„Клінікал Траілс Кастом Клеаранс" і
ТОВ „Торговий дім „ОГК" на момент
здійснення господарських операцій з
ФОП ОСОБА_1 були у
встановленому законодавством порядку
зареєстровані як платники ПДВ,
долучено до матеріалів
адміністративної справи витяги з
офіційного Інтернет-сайту Державної
податкової служби України -
„анульовані свідоцтва платників ПДВ",
відповідно до яких свідоцтво платника
ПДВ ТОВ „Клінікал Траілс Кастом
Клеаранс" анульовано 04.05.2012, та
свідоцтво платника ПДВ ТОВ „Торговий
дім „ОГК" анульовано 06.06.2012, тобто після
вчинення господарських операцій із
позивачем.

Факт здійснення господарських
операцій відображений у повному обсязі
у бухгалтерському і податковому обліку
позивача, що зафіксовано також актом
перевірки, та підтверджує реальність
господарських операцій.

При цьому, відповідно до вимог чинного
законодавства на сторону
цивільно-правової угоди - покупця
товару, як платника податку, не
покладено обов'язку здійснювати
контроль за дотриманням усіма
постачальниками у ланцюгу постачання
вимог законодавства щодо здійснення
господарської діяльності, сплати
податку і в подальшому за можливі
будь-які неправомірні дії будь-кого з
постачальників у ланцюгу постачання
або через наявність/відсутність актів
про здійснення зустрічних перевірок
таких постачальників зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на формування
податкового кредиту.

Невиконання контрагентом своїх
обов'язків перед бюджетом не може бути
підставою для неможливості формування
податкового кредиту на підставі
господарських операцій інших суб'єктів
господарювання, оскільки відповідно до
статті 61 Конституції України юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, а тому до
відповідальності може бути
притягнутий лише порушник, яким у
даному випадку позивач не є.

Враховуючи наведене, оцінивши всі
докази у справі в їх сукупності, судом
першої інстанції було досліджено
співвідношення між документальним
підтвердженням права позивача на
податковий кредит та обставинами
реального здійснення господарських
операцій, за наслідками аналізу якого
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
реальність господарських операцій та
протиправність оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення
форми „Р".

Щодо позовних вимог про визнання
протиправними наказу ДПІ у Хортицькому
районі м. Запоріжжя про проведення
документальної невиїзної перевірки
від 25.01.2012 №113 та дій щодо проведення
такої перевірки, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про відму в
задоволенні цих позовних вимог з
наступних підстав.

Право органу державної податкової
служби проводити перевірки платників
податків передбачено підпунктом 20.1.4
пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу
України.

Згілно з пунктом 79.1 статті 79
Податкового кодексу України
документальна невиїзна перевірка
здійснюється у разі прийняття
керівником органу державної
податкової служби рішення про її
проведення та за наявності обставин
для її проведення, визначених статтями
77 та 78 цього Кодексу.

Відповідно до п.79.2. ст.79 ПК України,
документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами органу державної податкової
служби виключно на підставі рішення
керівника органу державної податкової
служби, оформленого наказом, та за
умови надіслання платнику податків
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення або
вручення йому чи його уповноваженому
представнику під розписку копії наказу
про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки та
письмового повідомлення про дату
початку та місце проведення такої
перевірки.

Видання керівником податкового органу
наказу про проведення перевірки
безпосередньо призводить до
виникнення певних обов'язків у
платника податків, щодо якого прийнято
рішення про проведення перевірки. Тому
зазначений наказ є таким, що має
правове значення, а отже є правовим
актом індивідуальної дії у розумінні
пункту першого частини 2 статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України, який є актом одноразового
застосування та після його реалізації
втрачає свою дію.

Але враховуючи, що оскаржуваний наказ є
правовим актом індивідуальної дії,
який на час судового розгляду справи
виконаний та втратив свою дії, суд
приходить до висновку, що останній не
може бути визнаний протиправним, у
зв'язку з чим позовні вимоги в цій
частини не підлягають задоволенню.

Крім того, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог щодо
визнання протиправними дій щодо
проведення перевірки, оскільки такі
дії пов'язані з реалізацією покладених
на органи державної податкової служби
обов'язків, у зв'язку з чим оскарженню
підлягає рішення, яке прийнято за
наслідками проведеної перевірки, у
разі, якщо платник податків вважає його
протиправним.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції вірно встановлено обставини
справи та правильно застосовано до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують. Підстави для скасування
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Керуючись ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Хортицькому
районі міста Запоріжжя Запорізької
області Державної податкової служби -
залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 04 червня 2013
року у справі № 808/2736/13-а - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій,
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

Головуючий:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров