Справа № 817/1214/14
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1214/14

24 липня 2014 року 11год. 57хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Борискіна С.А. за участю секретаря
судового засідання Рибачок С.С. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: представники Пецюк Д.В., Голуб
В.А.

відповідача: представник Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ОЛДІ" до
Млинівська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОЛДІ» (далі - ТОВ
«ОЛДІ») звернулося до Млинівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області (далі
- Млинівська ОДПІ) з позовом про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від
08.02.2014 року № , № , №,
№, №, №, №,
№, №, №, №,
№, №, №, №,
№, №, №, №,
№, №, №, №,
№, №, №, №,
№, №, №, №,
№, №.

До початку розгляду справи по суті
представники позивача подали заяву про
зміну предмету позову та просили також
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення від
05.05.2014 року № . Крім того, вони
зменшили позовні вимоги в частині
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
08.02.2014 року №, № та №.
Заяви про зміну та зменшення позовних
вимог були судом прийняті.

Позовні вимоги полягають у наступному.

У період з 15.01.2014 р. до 23.01.2014 року
відповідачем проведена виїзна
позапланова документальна перевірка
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОЛДІ" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2010 р. по
31.12.2012 р., результати якої оформлено
актом від 29.01.2014 р. №8/22/32803489.

На підставі матеріалів перевірки
начальником Млинівської ОДПІ винесено
податкові повідомлення-рішення від
08.02.2014 року № форми "Р" про
збільшення грошового зобов'язання по
податку на прибуток в сумі 2744309,00 грн.
основного платежу і 465625,00 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми "Р" про
збільшення грошового зобов'язання по
податку на додану вартість в сумі 50005,00
грн. основного платежу і 12500,00 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № про зменшення
від'ємного значення з податку на додану
вартість в сумі 54853,00 грн. основного
платежу, № форми "Р" про
збільшення грошового зобов'язання по
податку на додану вартість в сумі 2481,00
грн. основного платежу і 620,25 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми "Р" про
збільшення грошового зобов'язання по
податку на додану вартість в сумі 18760,00
грн. основного платежу і 4690,00 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми "С" про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 20000,00 грн., № форми
"В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 11297,00 грн. основного
платежу і 2824,50 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1 про зменшення бюджетного
відшкодування з податку па додану
вартість в сумі 25386,00 грн. основного
платежу і 6346,50 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 8341,00 грн. основного
платежу і 2085,25 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 5138,00 грн. основного
платежу і 1284,50 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 1322,00 грн. основного
платежу і 330,50 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 6164,00 грн. основного
платежу і 1541,00 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 13961,00 грн. основного
платежу і 3490,00 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 7037,00 грн. основного
платежу і 1759,25 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 6292,00 грн. основного
платежу і 1573,00 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 4504,00 грн. основного
платежу і 1126,00 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 15291,00 грн. основного
платежу і 3822,75 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 41590,00 грн. основного
платежу і 10397,50 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 50163,00 грн. основного
платежу і 12540,75 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 6690,00 грн. основного
платежу і 1672,50 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 426,00 грн. основного
платежу і 106,50 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 93476,00 грн. основного
платежу і 23369,00 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 23996,00 грн. основного
платежу і 5999,00 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 7554,00 грн. основного
платежу і 4388,50 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 15928,00 грн. основного
платежу і 3982,00 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 522286,00 грн. основного
платежу і 13071,50 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 34093,00 грн. основного
платежу і 8523,25 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 37351,00 грн. основного
платежу і 9337,75 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 17729,00 грн. основного
платежу і 4432,25 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 14234,00 грн. основною
платежу і 3558,50 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 29434,00 грн. основного
платежу і 7358,50 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 28880,00 грн. основного
платежу і 7220,00 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення розміру
від'ємного значення суми ПДВ в сумі
54853,00 грн.

Зазначені податкові
повідомлення-рішення ТОВ "ОЛДІ"
оскаржило в адміністративному порядку
до Головного управління Міндоходів у
Рівненській області. Згідно з рішенням
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області від 17.04.2014 року
№113/10/17-00-10-05-105/39 скасовано податкові
повідомлення-рішення від 08.02.2014 року
№ та №, а решту податкових
повідомлень-рішень залишено без змін.

Згідно із вказаним рішенням Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області відповідачем 05.05.2014 року за №
, яким платнику податку зменшено
від'ємне значення ПДВ, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду (рядок
24 Декларації) за грудень 2012р. на суму 54853
грн.

В основу оспорюваних податкових
повідомлень-рішень покладено висновки
про порушення платником податків,
зокрема:

- п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, абз. 4 пп. 5.3.9 п.5.3, ст. 5
Закону України "'Про оподаткування
прибутку підприємств" від 22.05.97р. №
283/97-ВР (із змінами та доповненнями) та
пп.14.1.27 п.14.1 ст. 14, п.44.1 ст.44, п. 138.2, п.138.4,
п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України від 02.1210 № 2755-V1 (із
змінами та доповненнями) встановлено
заниження податку на прибуток всього
на загальну суму 3 021 652 грн., в тому числі
за 3 квартал 2010 року - на суму 277 343 грн., 4
квартал 2010 року - на суму 241 150 грн.,1
квартал 2011 року - на суму 144 996 грн.. за 2
квартал 2011 року - на суму 168 920 грн., за 3
квартал 2011 року - на суму 246 008 грн., за 4
квартал 2011 року - на суму 321 891 грн., за 1
квартал 2012 року - на суму 396 474 грн., за 2
квартал 2012 року - на суму 472 238 грн., за 3
квартал 2012 року - на суму 347 925 грн., за 4
квартал 2012 року - на суму 404 707 грн.

- п. 198.3, п.198.5 Податкового кодексу
України від 02.12.2010р. № 2755-VІ (із змінами
та доповненнями), в результаті чого
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 71243 грн., в тому числі за
жовтень 2012 р. в сумі 2481 грн., за листопад
2012р. в сумі 50002 грн.. за грудень 2012р. в
сумі 18760 грн.

- п.198.3, п.198.5, абз. «б» пп.200.14 п.200
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. № 2755-VІ (із змінами та
доповненнями), в результаті чого
завищено суму бюджетного
відшкодування задекларовану на
розрахунковий рахунок в сумі 944194 грн.. в
тому числі: за серпень 2010р. -342 839 грн., за
вересень 2010р. -45817 грн., за жовтень 2010р.
-29092 грн., за листопад 2010р. -22534 грн., за
грудень 2010р. -11297 грн., за січень 2011р. -8341
грн., за лютий 2011р.-2138 грн., за березень
2011р. -1322 грн., за квітень 2011р.-7116 грн.. за
травень 2011р. -6164 грн., за червень 2011р. -13961
грн., за липень 2011р. -7037 грн., за серпень
2011р. -6292 грн., за вересень 2011р. -4504 грн., за
жовтень 2011 р. - 15291 грн., за листопад 2011р.
-41590 грн., за січень 2012р. -50163 грн., за
лютий 2012р.-23996 грн., за березень 2012р. -17554
грн., за квітень 2012р.-15928 грн., за травень
2012р. -52286 грн., за червень 2012р. -34093 грн., за
липень 2012р. -25386 грн., за серпень 2012р. -37351
грн., за вересень 2012р. -17729 грн., за
жовтень 2012р. -14234 грн., за листопад 2012р.
-29434 грн., за грудень 2012р.- 28880 грн.

- п.198.3, п.198.5, абз. «б» пп.200.4 п.200
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. № 2755-VІ (із змінами та
доповненнями), в результаті чого
завищено залишок від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду (рядок 24 Декларації) за грудень
2012р. на 54853 грн.

- п.2.8, п.2.9 Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, затвердженого Постановою
Правління Національного банку України
від 15.12.2004 р. № 637, а саме: перевищення
встановленого ліміту залишку готівки в
касі на суму 10000.0 грн.

Позивач не погоджується з висновками
податкового органу, вважає
безпідставними та такими, що
ґрунтуються не на нормах закону та
фактичних обставинах справи, а на
припущеннях органу державної
податкової служби. Зазначає, що
операції з придбання та реалізації
товару фактично здійснювалися та
оформлювалися належними первинними
документами, дії позивача відповідали
вимогам чинного законодавства.

Представники позивача позовні вимоги
підтримали повністю з наведених
підстав, просили позов задовольнити
повністю.

Представник відповідача позов не
визнав, подав письмові заперечення та,
зокрема, пояснив, що під час проведення
перевірки посадовими особами позивача
не були надані реєстри бухгалтерського
обліку за період з 01.07.2010 року по 31.03.2011
року по обліку товарно-матеріальних
цінностей та виробленої готової
продукції, карток складського обліку,
калькуляцій щодо формування цінила
готову продукцію, товари та послуги, та
ін., у зв'язку з чим не можливо було
встановити заниження або завищення
показників у р.01.2 Декларацій «приріст
балансової вартості запасів».

Вибірковою перевіркою повноти
визначення скоригованого валового
доходу встановлене його завищення на
суму 289891,00 грн., що були сплачені
відповідно до договору оренди об'єкта
нерухомості для ПП Пецюка Д.В., хоча в
дійсності, на думку податкового органу,
мало місце безоплатне надання послуг
останнім.

Крім того, вибірковою перевіркою
повноти визначення валових витрат за
період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року
встановлено їх завищення на суму 13288316
грн., оскільки позивачем здійснювалась
реалізація готової продукції по
собівартості, яка визначена без
ведення обліку господарських операцій
по виробництву готової продукції та
підтвердження первинними документами.

Також в ході перевірки встановлена
невідповідність в облікових даних
підприємства по даних Головних книг,
обороти яких не підтверджені
обліковими регістрами та первинними
документами по виробництву готової
продукції. У зв'язку з цим сума витрат
на придбання товарів (послуг),
задекларована підприємством в рядку 04.1
Декларації з податку на прибуток
підприємства за період з 01.07.10. по 31.03.11
завищена на загальну суму 2653958 грн.

Проведеною вибірковою перевіркою
відображеного показника за період з
01.01.2012 року по 31.12.2012 року встановлено
завищення задекларованих показників у
рядку 05.1 СВ на суму 10634358 грн.

Крім того, під час перевірки було
встановлено перевищення заявленої до
бюджетного відшкодування суми ПДВ у
розмірі 944194,00 грн., а також завищення
залишку від'ємного значення , який
після бюджетного відшкодування, який
після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного звітного періоду за
грудень 2012 року на суму 54853,00 грн.

Представник відповідача, з урахуванням
вищенаведеного, просив у задоволенні
позову відмовити повністю.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників
сторін, дослідивши подані суду
письмові докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення повністю з
наступних підстав.

На підставі направлень, виданих
Млинівською ОДПІ від 13.01.2014 р. №3 та
відповідно до наказу Млинівської ОДПІ
від 13.01.2014 р. №2, інспекторами Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області та Млинівської ОДПІ у період з
15.01.2014 р. до 23.01.2014 року проведена виїзна
позапланова документальна перевірка
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОЛДІ" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2010р. по
31.12.2012р., результати якої оформлено
актом від 29.01.2014р. №8/22/32803489 (т.26 а.с.158-223).

На підставі вказаного акту начальником
Млинівської ОДПІ винесено податкові
повідомлення-рішення від 08.02.2014 року
№ форми "Р" про збільшення
грошового зобов'язання по податку на
прибуток в сумі 2744309,00 грн. основного
платежу і 465625,00 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "Р" про збільшення грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість в сумі 50005,00 грн. основного
платежу і 12500,00 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
про зменшення від'ємного значення з
податку на додану вартість в сумі 54853,00
грн. основного платежу, № форми "Р"
про збільшення грошового зобов'язання
по податку на додану вартість в сумі
2481,00 грн. основного платежу і 620,25 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми "Р" про
збільшення грошового зобов'язання по
податку на додану вартість в сумі 18760,00
грн. основного платежу і 4690,00 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми "С" про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 20000,00 грн., № форми
"В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 11297,00 грн. основного
платежу і 2824,50 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1 про зменшення бюджетного
відшкодування з податку па додану
вартість в сумі 25386,00 грн. основного
платежу і 6346,50 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 8341,00 грн. основного
платежу і 2085,25 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 5138,00 грн. основного
платежу і 1284,50 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 1322,00 грн. основного
платежу і 330,50 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 6164,00 грн. основного
платежу і 1541,00 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 13961,00 грн. основного
платежу і 3490,00 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 7037,00 грн. основного
платежу і 1759,25 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 6292,00 грн. основного
платежу і 1573,00 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 4504,00 грн. основного
платежу і 1126,00 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 15291,00 грн. основного
платежу і 3822,75 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 41590,00 грн. основного
платежу і 10397,50 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 50163,00 грн. основного
платежу і 12540,75 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 6690,00 грн. основного
платежу і 1672,50 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 426,00 грн. основного
платежу і 106,50 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 93476,00 грн. основного
платежу і 23369,00 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 23996,00 грн. основного
платежу і 5999,00 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 7554,00 грн. основного
платежу і 4388,50 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 15928,00 грн. основного
платежу і 3982,00 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 522286,00 грн. основного
платежу і 13071,50 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 34093,00 грн. основного
платежу і 8523,25 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 37351,00 грн. основного
платежу і 9337,75 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 17729,00 грн. основного
платежу і 4432,25 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 14234,00 грн. основною
платежу і 3558,50 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 29434,00 грн. основного
платежу і 7358,50 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 28880,00 грн. основного
платежу і 7220,00 грн. застосованої
штрафної (фінансової) санкції, №
форми "В1" про зменшення розміру
від'ємного значення суми ПДВ в сумі
54853,00 грн.(т.1 а.с.14-46).

Зазначені податкові
повідомлення-рішення ТОВ "ОЛДІ"
оскаржило в адміністративному порядку
до Головного управління Міндоходів у
Рівненській області. Згідно з рішенням
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області від 17.04.2014 року
№113/10/17-00-10-05-105/39 скасовано податкові
повідомлення-рішення від 08.02.2014 року
№ та №, а решту податкових
повідомлень-рішень залишено без змін
(т.24 а.с.31-39).

Згідно із вказаним рішенням Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області відповідачем 05.05.2014 року
замість скасованого винесене нове
податкове повідомлення - рішення за №
, яким платнику податку зменшено
від'ємне значення з ПДВ, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду (рядок
24 Декларації) за грудень 2012р. на суму
54853,00 грн. (т.1 а.с.61).

В основу оспорюваних податкових
повідомлень-рішень покладено висновки
про порушення платником податків,
зокрема:

- п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, абз. 4 пп. 5.3.9 п.5.3, ст. 5
Закону України "'Про оподаткування
прибутку підприємств" від 22.05.97р. №
283/97-ВР (із змінами та доповненнями) та
пп.14.1.27 п.14.1 ст. 14, п.44.1 ст.44, п. 138.2, п.138.4,
п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України від 02.1210 № 2755-V1 (із
змінами та доповненнями) встановлено
заниження податку на прибуток всього
на загальну суму 3 021 652 грн., в тому числі
за 3 квартал 2010 року - на суму 277 343 грн., 4
квартал 2010 року - на суму 241 150 грн.,1
квартал 2011 року - на суму 144 996 грн.. за 2
квартал 2011 року - на суму 168 920 грн., за 3
квартал 2011 року - на суму 246 008 грн., за 4
квартал 2011 року - на суму 321 891 грн., за 1
квартал 2012 року - на суму 396 474 грн., за 2
квартал 2012 року - на суму 472 238 грн., за 3
квартал 2012 року - на суму 347 925 грн., за 4
квартал 2012 року - на суму 404 707 грн.

- п. 198.3, п.198.5 Податкового кодексу
України від 02.12.2010р. № 2755-VІ (із змінами
та доповненнями), в результаті чого
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 71243 грн., в тому числі за
жовтень 2012 р. в сумі 2481 грн., за листопад
2012р. в сумі 50002 грн.. за грудень 2012р. в
сумі 18760 грн.

- п.198.3, п.198.5, абз. «б» пп.200.14 п.200
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. № 2755-VІ (із змінами та
доповненнями), в результаті чого
завищено суму бюджетного
відшкодування задекларовану на
розрахунковий рахунок в сумі 944194 грн.. в
тому числі: за серпень 2010р. -342 839 грн., за
вересень 2010р. -45817 грн., за жовтень 2010р.
-29092 грн., за листопад 2010р. -22534 грн., за
грудень 2010р. -11297 грн., за січень 2011р. -8341
грн., за лютий 2011р.-2138 грн., за березень
2011р. -1322 грн., за квітень 2011р.-7116 грн.. за
травень 2011р. -6164 грн., за червень 2011р. -13961
грн., за липень 2011р. -7037 грн., за серпень
2011р. -6292 грн., за вересень 2011р. -4504 грн., за
жовтень 2011 р. - 15291 грн., за листопад 2011р.
-41590 грн., за січень 2012р. -50163 грн., за
лютий 2012р.-23996 грн., за березень 2012р. -17554
грн., за квітень 2012р.-15928 грн., за травень
2012р. -52286 грн., за червень 2012р. -34093 грн., за
липень 2012р. -25386 грн., за серпень 2012р. -37351
грн., за вересень 2012р. -17729 грн., за
жовтень 2012р. -14234 грн., за листопад 2012р.
-29434 грн., за грудень 2012р.- 28880 грн.

- п.198.3, п.198.5, абз. «б» пп.200.4 п.200
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. № 2755-VІ (із змінами та
доповненнями), в результаті чого
завищено залишок від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду (рядок 24 Декларації) за грудень
2012р. на 54853 грн.

- п.2.8, п.2.9 Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, затвердженого Постановою
Правління Національного банку України
від 15.12.2004 р. № 637, а саме: перевищення
встановленого ліміту залишку готівки в
касі на суму 10000,00 грн.

Суд не погоджується з висновками
податкового органу про порушення
платником податків вимог податкового
законодавства, враховуючи таке.

ТзОВ «ОЛДІ» зареєстроване 22.03.2004 року у
Демидівській РДА згідно з свідоцтвом
від 22.03.2004 року № Ю0010062. 23.07.2009 року
проведена перереєстрація підприємства
згідно з свідоцтвом № 100236953 від 23.07.2009
року. Товариство взяте на податковий
облік 23.03.2004 року за № 650 та 14.07.2009 року
за № 650/2009-29 у зв'язку з перереєстрацією.
ТзОВ «ОЛДІ» є платником ПДВ згідно з
свідоцтвом від 23.07.2009 року № 100236953.
Основними видами діяльності
підприємства за КВЕД є: 46.73 "Оптова
торгівля деревиною, будівельними
матеріалами та санітарно-технічним
обладнанням"; 16.29 "Виробництво інших
виробів з деревини"; 16.10 "Лісопильне та
стругальне виробництво".

На підставі досліджених у судовому
засіданні доказів встановлене таке.

3.1. Податок на прибуток

3.1.1. Валовий дохід

Як встановлено судом, на підставі
висновків акта перевірки відповідачем
було винесено податкове
повідомлення-рішення від 08.02.2014р.
№, яким позивачу визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 3209934,00 грн. (в т.ч. за
основним платежем та штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами).

В акті перевірки Млинівська ОДПІ ГУ
Міндоходів у Рівненській області
зазначає, що в порушення пп.135.5.4 п.135.4
ст.135 Податкового кодексу України від
02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та
доповненнями) ТОВ «ОЛДІ» занижено суму
доходу, задекларовану в рядку
Декларації 03 ІД «Інші доходи» на
загальну суму 289891,00 грн. (в т.ч.: за IV кв.
2011р. на суму 9891,00 грн., за І кв. 2012р. на
суму 70000,00 грн., за ІІ кв. 2012р. на суму
70000,00 грн., за ІІІ кв. 2012р. на суму 70000,00
грн., за IV кв. 2012р. на суму 70000,00 грн.).

Так, в акті перевірки (с.5-9) зазначено, що
за період з 01.07.2010р. по 31.12.2012р. ТОВ
«ОЛДІ» задекларовано скоригований
валовий дохід у сумі 3662333,00 грн. та
доходи, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування 13107621,00 грн..

Проведеною вибірковою перевіркою
відображеного показника за період з
01.04.2011р. по 31.12.2012р. в сумі 338679,00 грн. на
підставі таких документів: Додаток 4 до
акта про результати планової виїзної
перевірки, встановлено заниження
задекларованих суб'єктом
господарювання показників у рядку 03 ІД
«Інші доходи» на загальну суму 289891,00
грн. (в т.ч.: за IV кв. 2011р. на суму 9891,00 грн.,
за І кв. 2012р. на суму 70000,00 грн., за ІІ кв.
2012р. на суму 70000,00 грн., за ІІІ кв. 2012 року
на суму 70000,00 грн., за IV кв. 2012р. на суму
70000,00 грн.).

В ході перевірки було встановлено, що
товариство здійснювало господарську
діяльність в орендованому приміщенні,
а саме: відповідно до Договору оренди
об'єкта нерухомості від 18.12.2006р. №б/н з
додатками №1, №2 ТОВ «ОЛДІ» орендує
споруду за адресою: Рівненська обл.,
смт. Демидівка, вул. 3агребля, буд. 2В
площею 1507,8 м. кв. у фізичної
особи-підприємця Пецюка Дмитра
Васильовича (далі - ФОП Пецюк Д.В.) (акт
прийому-передачі орендованого
нежитлового приміщення від 18.12.2006р.).
Розмір орендної плати за весь об'єкт, що
орендується, у цілому складає 70000,00 грн.
за квартал. Строк цього Договору
закінчується 17.12.2011р..

Також, до перевірки представлено
Договір найму нежитлового приміщення
від 18.12.2011р. №б/н, в якому ФОП Пецюк Д.В.,
далі «Позичкодавець», з однієї сторони,
та ТОВ «Олді», далі «Користувач», з
іншої сторони, уклали даний Договір про
передання приміщень, які передаються в
користування за цим Договором та
знаходяться за адресою: Рівненська
обл., смт. Демидівка, вул. 3агребля, буд.
2В (цех по переробці деревини) (акт
прийому-передачі нежитлового
приміщення у тимчасове володіння та
користування від 18.12.2011р.). Пунктом 2.1
Договору передбачено користування
Приміщенням на строк два роки. В п.4.1
Договору зазначено, що приміщення
передаються Позичкодавцем Користувачу
у безоплатне користування.

З метою розрахунку податкових
зобов'язань з податку на прибуток,
податковий орган вартість надання в
безоплатне користування нежитлового
приміщення від ФОП Пецюк Д.В. до ТОВ
«ОЛДІ» по договору від 18.12.2011р.
розраховував на рівні ціни оренди
зазначених нежитлових приміщень по
договору від 18.12.2006р. в розмірі 70000,00 грн.
за квартал.

Відповідно враховуючи, що товариство
отримало в користування нежитлові
приміщення 18.12.2011р., вартість
безоплатної послуги за користування
приміщенням становить: з 18.12.2011р. по
31.12.2011р. - 9891,31 грн. (70000,00 грн. : 92 дні = 760,87
грн. х 13 днів); 2012р. - 280000 грн. (70000,00 грн. х 4
квартали). Разом: 289891,31 грн..

Суд не погоджується із вказаними
висновками податкового органу
зважаючи на таке.

Відповідно до положень п.4.1 ст.4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 22.05.1997р. №283/97-ВР (із
змінами та доповненнями), валовий дохід
- загальна сума доходу платника податку
від усіх видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі,
виключній (морській) економічній зоні,
так і за їх межами.

Згідно пп.14.1.56 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із
змінами та доповненнями), доходами є
загальна сума доходу платника податку
від усіх видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі у
виключній (морській) економічній зоні,
так і за їх межами.

Відповідно до п.135.4 ст.135 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із
змінами та доповненнями), дохід від
операційної діяльності визнається в
розмірі договірної (контрактної)
вартості, але не менше ніж сума
компенсації, отримана в будь-якій
формі, в тому числі при зменшенні
зобов'язань, та включає, зокрема, дохід
від реалізації товарів, виконаних
робіт, наданих послуг, у тому числі
винагороди комісіонера (повіреного,
агента тощо); особливості визначення
доходів від реалізації товарів,
виконаних робіт, наданих послуг для
окремих категорій платників податків
або доходів від окремих операцій
встановлюються положеннями цього
розділу.

Підпунктом 153.2.1 п.153.2 ст.153 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із
змінами та доповненнями) передбачено,
що дохід, отриманий платником податку
від продажу товарів (виконання робіт,
надання послуг) пов'язаним особам,
визначається відповідно до договірних
цін, але не менших від звичайних цін на
такі товари, роботи, послуги, що діяли
на дату такого продажу, у разі, якщо
договірна ціна на такі товари (роботи,
послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (роботи, послуги).

Витрати, понесені платником податку у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг) у пов'язаної особи,
визначаються виходячи з договірних
цін, але не вищих за звичайні ціни, що
діяли на дату такого придбання, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(роботи, послуги) відрізняється більше
ніж на 20 відсотків від звичайної ціни
на такі товари (роботи, послуги) (пп.153.2.2
п.153.2 ст.153 Податкового кодексу України
від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та
доповненнями).

Відповідно до п.188.1 ст.188 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із
змінами та доповненнями), база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Відповідно до Розділу Прикінцевих
положень Податкового кодексу України
від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та
доповненнями), ст.39 Податкового кодексу
України набрала чинності з 01.01.2013р., а до
цього часу застосовувались правила,
встановлені в п.1.20 ст.1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» від 22.05.1997р. №283/97-ВР (із
змінами та доповненнями).

Відповідно до пп.1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 22.05.1997р. №283/97-ВР (із
змінами та доповненнями), якщо цим
пунктом не встановлено інше, звичайною
вважається ціна товарів (робіт, послуг),
визначена сторонами договору. Якщо не
доведене зворотне, вважається, що така
звичайна ціна відповідає рівню
справедливих ринкових цін.

Відповідно до пп.14.1.71 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та
доповненнями), звичайна ціна - ціна
товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору, якщо інше не
встановлено цим Кодексом. Якщо не
доведено зворотне, вважається, що така
звичайна ціна відповідає рівню
ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за
якою товари (роботи, послуги)
передаються іншому власнику за умови,
що продавець бажає передати такі
товари (роботи, послуги), а покупець
бажає їх отримати за відсутності
будь-якого примусу, обидві сторони є
взаємно незалежними юридично та
фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг).

Ринок товарів (робіт, послуг) - сфера
обігу товарів (робіт, послуг), яка
визначається виходячи з можливості
покупці (продавця) реально і без
значних додаткових витрат придбати
(продати) товар (роботу, послугу) на
найближчій стосовно будь-якої із
сторін договору території.

Ідентичні товари (роботи, послуги) -
товари (роботи, послуги), що мають
однакові характерні для них основні
ознаки. Під час визначення
ідентичності товарів беруться до
уваги, зокрема, їх фізичні
характеристики, які не впливають на їх
якісні характеристики і не мають
суттєвого значення для визначення
ознак товару, якість і репутацію на
ринку, країна походження та виробник.
Незначні відмінності в їх зовнішньому
вигляді можуть не враховуватися.

Однорідні товари (роботи, послуги) -
товари (роботи, послуги), які не є
ідентичними, мають подібні
характеристики і складаються зі схожих
компонентів, що дозволяє їм виконувати
однакові функції та (або) бути
взаємозамінними. Під час визначення
однорідності товарів (робіт, послуг)
беруться до уваги, зокрема, їх якість,
наявність знака, репутація на ринку,
країна походження та виробник.

Підпунктом 1.20.2 п.1.20 ст.1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» від 22.05.1997р. №283/97-ВР (із
змінами та доповненнями) встановлено,
що для визначення звичайної ціни
товару (робіт, послуг) використовується
інформація про укладені на момент
продажу такого товару (роботи, послуги)
договори з ідентичними (однорідними)
товарами (роботами, послугами) у
співставних умовах. Зокрема,
враховуються такі умови договорів, як
кількість (обсяг) товарів (наприклад,
обсяг товарної партії), строки
виконання зобов'язань, умови платежів,
звичайних для такої операції, а також
інші об'єктивні умови, що можуть
вплинути на ціну. При цьому умови
договорів на ринку ідентичних (у разі
їх відсутності - однорідних) товарів
(робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована.

При цьому враховуються звичайні, при
укладанні угод між непов'язаними
особами, надбавки чи знижки до ціни.
Зокрема, але не виключно, враховуються
знижки, пов'язані з сезонними та іншими
коливаннями споживчого попиту на
товари (роботи, послуги), втратою
товарами якості або інших
властивостей; закінченням (наближенням
дати закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації); збутом
неліквідних або низько ліквідних
товарів; маркетинговою політикою, у
тому числі при просуванні товарів
(робіт, послуг) на ринки; наданням
дослідних моделей і зразків товарів з
метою ознайомлення з ними споживачів.
Якщо товари (роботи, послуги), ідентичні
(за їх відсутності - однорідні) товарам
(роботам, послугам), стосовно яких
визначається звичайна ціна, прилюдно
пропонуються до продажу, або мають
ціни, встановлені на організованому
ринку цінних паперів, або мають біржову
ціну (біржове котирування), визначення
звичайної ціни у встановленому в
абзаці першому цього підпункту порядку
здійснюється із врахуванням таких
факторів.

Підпунктом 1.20.6 п.1.20 ст.1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» від 22.05.1997р. №283/97-ВР (із
змінами та доповненнями) визначено, що
у разі, коли на відповідному ринку
товарів (робіт, послуг) не здійснюються
операції з ідентичними (у разі їх
відсутності - однорідними) товарами
(роботами, послугами), або якщо
неможливо визначити їх ціну через
відсутність або недоступність
відповідної інформації, звичайною
ціною вважається ціна договору.

Підпунктами 1.20.8 та 1.20.10 п.1.20 ст.1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 22.05.1997р. №283/97-ВР (із
змінами та доповненнями) вказано, що
обов'язок доведення того, що ціна
договору не відповідає рівню звичайної
ціни у випадках, визначених цим
Законом, покладається на податковий
орган у порядку, встановленому Законом.
Аналогічна норма закріплена і у п.39.14
ст.39 Податкового кодексу України від
02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та
доповненнями).

Таким чином, якщо податковий орган не
доведене зворотне, звичайною
вважається ціна, визначена сторонами
договору. При цьому обов'язок доведення
невідповідності ціни договору рівню
звичайних цін покладається на
податковий орган.

З наведених законодавчих положень
випливає, що у податкових
правовідносинах діє принцип
презумпції платника, виходячи з якого,
встановлено загальне правило про те, що
для цілей оподаткування
використовується ціна товарів, робіт
та послуг, встановлена учасниками
господарської операції. Підпункт 153.2.1
п.153.2 ст.153 та п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із
змінами та доповненнями), встановлюючи
принципи визначення ціни товарів,
робіт, послуг з метою оподаткування, є
по суті засобом регулювання податкових
правовідносин, спрямованих на
забезпечення безумовного виконання
усіма фізичними та юридичними особами
обов'язку сплачувати податки та
застосовується податковим органом
лише у разі наявності обставин, які
свідчать про штучне заниження
платником бази оподаткування.

Аналогічна правова позиція висвітлена
у постанові Вищого адміністративного
суду від 07.08.2013р. у справі №К/800/33829/13.

Відповідно до п.39.11 ст.39 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із
змінами та доповненнями), для
визначення звичайних цін на товари
(роботи, послуги) використовуються
офіційні джерела інформації, у тому
числі: статистичні дані державних
органів і установ; ціни
спеціалізованих аукціонів з торгівлі
окремими видами продукції, біржові
котирування; довідкові ціни
спеціалізованих комерційних видань та
публікацій, у тому числі електронних та
інших банків даних; звіти та довідки
відділів з економічних питань у складі
дипломатичних представництв України
за кордоном; інші інформаційні джерела,
що визнаються офіційними в
установленому порядку.

Згідно висновків Верховного Суду
України, викладених в постанові від
07.11.2011р. у справі №21-328а11, з'ясування
рівня звичайних цін має відбуватися
відповідно до визначеної процедури, а
необхідна інформація надаватися
уповноваженим державним органом. Таким
чином, будь-які дані, надані приватними
структурами чи не уповноваженими на це
державними органами (висновки,
результати досліджень, витяги з
реєстру прав власності на нерухоме
майно тощо), не є статистичними
документами стосовно звичайних цін на
товари (роботи, послуги) та не можуть
бути підставою для визначення
звичайної ціни.

Відповідно до ст.83 Податкового кодексу
України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та
доповненнями), для посадових осіб
контролюючих органів під час
проведення перевірок підставами для
висновків є: документи, визначені цим
Кодексом; податкова інформація;
експертні висновки; судові рішення;
інші матеріали, отримані в порядку та у
спосіб, передбачені цим Кодексом або
іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладений на
контролюючі органи.

Таким чином, суд погоджується з
доводами позивача, що з'ясування рівня
звичайних цін має відбуватися
відповідно до визначеної процедури, а
необхідна інформація надаватися
уповноваженим державним органом. А
тому, дані, що наведені в акті перевірки
не є статистичними документами
стосовно звичайних цін на товари
(роботи, послуги) та не можуть бути
підставою для визначення звичайної
ціни.

Окрім того, суд вважає за доцільне
зазначити, що згідно ст.6 та ст.626 та
Цивільного кодексу України від 16.01.2003р.
№435-IV (із змінами та доповненнями),
договір є домовленість двох або більше
сторін, спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків. Сторони є вільними в
укладені договору, виборі контрагента
та визначені умов договору.

Статтею 638 Цивільного кодексу України
від 16.01.2003р. №435-IV (із змінами та
доповненнями) передбачено, що договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Подібні вимоги щодо істотних умов
договору також встановлено
Господарським кодексом України. При
укладені договору сторони зобов'язані
у будь-якому разі погодити предмет,
ціну та строк дії договору. На підставі
норм Господарського кодексу України, а
саме глави 21 «Ціни і ціноутворення у
сфері господарювання», суб'єкти
господарювання можуть використовувати
у господарській діяльності вільні
ціни, які вони визначають самостійно за
згодою сторін. Згідно ст.632 Цивільного
кодексу України від 16.01.2003р. №435-IV (із
змінами та доповненнями), ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін та її зміна після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
ціни та ціноутворення» від 03.12.1990р.
№507-ХІІ (із змінами та доповненнями), у
народному господарстві застосовуються
вільні ціни і тарифи, державні
фіксовані та регульовані ціни і тарифи.

Статтею 7 Закону України «Про ціни та
ціноутворення» від 03.12.1990р. №507-ХІІ (із
змінами та доповненнями) передбачено,
що вільні ціни встановлюються на всі
види продукції, товарів і послуг, за
винятком тих, по яких здійснюється
державне регулювання цін і тарифів.

З системного аналізу вказаних норм
права вбачається, що для визначення
звичайної ціни закладено основний
принцип - порівняння у співставних
умовах. Спроба порівняння, як певної
дії, була здійснена податковими
ревізорами під час перевірки, але таке
порівняння зроблено в супереч
основного принципу, встановленого
чинним законодавством України. Крім
того, податковий орган не провів
аналіз, як цього вимагає податкове
законодавство, не надав та не
обґрунтував інформацію, що є
необхідною для визначення рівня
звичайних цін. Податковим органом не
зібрано та не досліджено інформацію
про договори з ідентичними
(однорідними) послугами, на підставі
яких надавалися послуги оренди іншими
компаніями України, а також не
досліджено об'єктивні умови, які могли
вплинути на ціну надання таких послуг.

За наведених підстав суд вважає, що
висновки відповідача, викладені в акті
перевірки, щодо заниження об'єкта
оподаткування на загальну суму 289891,00
грн., що привело до заниження податку на
прибуток на суму 76344,00 грн. є
необґрунтованими.

З урахуванням встановлених у судовому
засіданні обставин справи та
досліджених письмових доказів, суд
прийшов до висновку, що позов в частині
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
08.02.2014р. № підлягає до задоволення
на суму 76344,00 грн. (в т.ч. за основним
платежем у розмірі 61075,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) у розмірі 15269,00 грн.).

3.1.2. Валові витрати

Судом встановлено, що за період з
01.07.2010р. по 31.12.2012р. ТОВ «ОЛДІ»
задекларовано валові витрати у сумі
2493796,00 грн. та витрати, що враховуються
при обчисленні об'єкта оподаткування в
сумі 11655579,00 грн..

Так, вибірковою перевіркою повноти
визначення валових витрат за період з
01.07.2010р. по 31.12.2012р. податковим органом
встановлено їх завищення на загальну
суму 13288316,00 грн. (в т.ч.: за ІІІ кв. 2010р. в
сумі 1109374,00 грн., за IV кв. 2010р. в сумі 964598,00
грн., І кв. 2011р. в сумі 579986,00 грн., за ІІ кв.
2011 року в сумі 734435,00 грн., за ІІІ кв. 2011р.
в сумі 1069602,00 грн., за IV кв. 2011р. в сумі
1389633,00 грн., за І кв. 2012р. в сумі 1817970,00
грн., за ІІ кв. 2012р. в сумі 2178756,00 грн., за
ІІІ кв. 2012р. в сумі 1586786,00 грн., за IV кв.
2012р. в сумі 1857176,00 грн.).

В ході проведення перевірки за період з
01.07.2010р. по 31.03.2011р. на підставі таких
документів: меморіальні ордери по
рахунках (перелік наведено в додатку 4
до акта перевірки), первинні документи
на придбання ТМЦ, послуг, тощо,
банківські та касові документи
(накладні, рахунка, акти виконаних
робіт та ін..) податковим органом було
встановлено завищення задекларованих
підприємством показників у рядку 04.1
Декларацій «витрати на придбання
товарів (робіт, послуг), крім визначених
у 04.11» на загальну суму 2653985,00 грн. (в т.ч.
за ІІІ кв. 2010р. в сумі 1109374,00 грн., за IV кв.
2010р. в сумі 964598,00 грн., за І кв. 2011р. в сумі
579968,00 грн.).

Також, в ході перевірки було
встановлено, що сума витрат,
задекларована підприємством в рядку
Декларації 05.1 Декларації
«Собівартість придбаних (виготовлених)
та реалізованих товарів (робіт,
послуг)» за період з 01.04.2011р. по 31.12.2012р.
та рядка 06.1 ЗВ «Загальновиробничі
витрати» за ІІ кв. 2011р. ТОВ «ОЛДІ» на
порушення пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44,
п.138.2 ст.138, п.138.4 ст.138, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9
п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України
від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та
доповненнями) завищено на загальну
суму 10634358,00 грн. (в т.ч.: за ІІ кв. 2011р. в
сумі 734435,00 грн., за ІІІ кв. 2011р. в сумі
1069602,00 грн., за IV кв. 2011р. в сумі 1389633,00
грн., за І кв. 2012р. в сумі 1817970,00 грн., за ІІ
квартал 2012р. в сумі 2178756,00 грн., за ІІІ кв.
2012р. в сумі 1586786,00 грн., за IV кв. 2012р. в
сумі 1857176,00 грн.).

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із
змінами та доповненнями), витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, інших витрат,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з абз.1 пп.138.1.1 п.138.1 ст.138
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та
доповненнями), витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати, які
прямо визначають особливості
формування витрат платника податку та
витрати банківських установ.

Пунктом 138.8 ст.138 Податкового кодексу
України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та
доповненнями) передбачено, що
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Як вбачається з акту перевірки, у
періоді, що перевірявся, ТОВ «ОЛДІ»
здійснювало господарську діяльність
за КВЕД: 46.73 «Оптова торгівля деревиною,
будівельними матеріалами та
санітарно-технічним обладнанням»; 16.29
«Виробництво інших виробів з
деревини»; 16.10 «Лісопильне та
стругальне виробництво».

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із
змінами та доповненнями), витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із
змінами та доповненнями) визначено, що
до складу витрат не включаються
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Тому, платником податків включено до
складу витрат, які мають значення для
визначення об'єкту оподаткування
податком на прибуток підприємств, лише
ті витрати, які безпосередньо пов'язані
із веденням господарської діяльності.

Водночас, податковим органом не було
враховано специфіку правовідносин, у
якій здійснювалося виготовлення
продукції, а також не надано належну
оцінку наданих ТОВ «ОЛДІ» до перевірки
первинних та бухгалтерських
документів.

Зокрема, ТОВ «ОЛДІ» надано для
перевірки видаткові та
товарно-транспортні накладні, а також
документи бухгалтерського обліку, які
є належним та достатнім доказом на
підтвердження господарських операцій
по оприбуткуванню і використанню
товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, ТОВ «ОЛДІ» надано наказ від
13.01.2000р. №1 «Про організацію ведення
бухгалтерського обліку та облікову
політику на підприємстві».

Стосовно доводів відповідача про
ненадання товариством до перевірки
калькуляції виробничої собівартості
готової продукції, суд зазначає
наступне. Методологічні засади
формування в бухгалтерському обліку
інформації про витрати підприємства та
розкриття інформації про них у
фінансовій звітності визначено
Положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку 16 «Витрати», що
затверджене Наказом Міністерства
фінансів України від 31.12.1999р. №318,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 19.01.2000р. за №27/4248 (далі -
П(с)БО 16).

Відповідно до п.11 П(с)БО 16, собівартість
реалізованої продукції (робіт, послуг)
складається з виробничої собівартості
продукції (робіт, послуг), яка була
реалізована протягом звітного періоду,
нерозподілених постійних
загальновиробничих витрат та
наднормативних виробничих витрат. До
виробничої собівартості продукції
(робіт, послуг) включаються: прямі
матеріальні витрати; прямі витрати на
оплату праці; інші прямі витрати;
змінні загальновиробничі та постійні
розподілені загальновиробничі
витрати. Виробнича собівартість
продукції зменшується на справедливу
вартість супутньої продукції, яка
реалізується, та вартість супутньої
продукції в оцінці можливого її
використання, що використовується на
самому підприємстві. Перелік і склад
статей калькулювання виробничої
собівартості продукції (робіт, послуг)
установлюються підприємством.

Згідно з п.11 П(с)БО 16, до складу прямих
матеріальних витрат включається
вартість сировини та основних
матеріалів, що утворюють основу
виробленої продукції, купівельних
напівфабрикатів та комплектуючих
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат.

З огляду на це, суд приходить до
висновку, що факт використання ТОВ
«Олді» у господарській діяльності
сировини підтверджується всіма
необхідними доказами, що досліджені у
судовому засіданні.

Відповідно до абз.5 ч.1 ст.1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999р. №996-XIV (із змінами та
доповненнями), господарською операцією
є дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Згідно з ч.1 ст.9 ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999р. №996-XIV
(із змінами та доповненнями), факт
здійснення господарських операцій
фіксується первинними документами.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальну зміну
майнового стану суб'єкта
господарювання, яка фіксується шляхом
складення первинних документів.

Пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу
України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та
доповненнями) передбачено, що для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із
змінами та доповненнями), витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, інших витрат,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з абз.1 пп.138.1.1 п.138.1 ст.138
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та
доповненнями), витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати, які
прямо визначають особливості
формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу
України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та
доповненнями) передбачено, що витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

В силу вимог пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та
доповненнями), до складу витрат не
включаються витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Отже, вимога щодо реальної зміни
майнового стану суб'єкта
господарювання, як визначальна ознака
господарської операції,
кореспондується з положеннями
Податкового кодексу України, що
регулюють порядок формування
платниками податків витрат, які
враховуються при визначення об'єкту
оподаткування податком на прибуток.

Зауваження щодо форми та змісту
досліджених під час перевірки (так і у
судовому засіданні) первинних
документів, наданих на підтвердження
факту здійснення господарських
операцій, в податкового органу
відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.3, ч.2 ст.3
Господарського кодексу України від
16.01.2003р. №436-IV (із змінами та
доповненнями), під господарською
діяльністю у цьому Кодексі розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність. Господарська діяльність,
що здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.

Згідно з ст.42 Господарського кодексу
України від 16.01.2003р. №436-IV (із змінами та
доповненнями), підприємництво - це
самостійна, ініціативна, систематична,
на власний ризик господарська
діяльність, що здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Статтею 44 Господарського кодексу
України від 16.01.2003р. №436-IV (із змінами та
доповненнями) передбачено, що
підприємництво здійснюється на основі:
вільного вибору підприємцем видів
підприємницької діяльності;
самостійного формування підприємцем
програми діяльності, вибору
постачальників і споживачів продукції,
що виробляється, залучення
матеріально-технічних, фінансових та
інших видів ресурсів, використання
яких не обмежено законом, встановлення
цін на продукцію та послуги відповідно
до закону; вільного найму підприємцем
працівників; комерційного розрахунку
та власного комерційного ризику.

В свою чергу, пп.14.1.36 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та
доповненнями) визначено, що
господарська діяльність - це
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

З системного аналізу наведених норм
слідує, що господарська
(підприємницька) діяльність завжди має
на меті отримання особою, яка її
здійснює, прибутку. Проте, методи
здійснення господарської
(підприємницької) діяльності з метою
отримання прибутку чи іншої
економічної вигоди обираються особою
самостійно, на власний розсуд та ризик.

Також, суд вважає за необхідне
зазначити, що ст.83 Податкового кодексу
України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та
доповненнями) встановлено, що для
посадових осіб контролюючих органів
під час проведення перевірок
підставами для висновків є: документи,
визначені цим Кодексом; податкова
інформація; експертні висновки; судові
рішення; інші матеріали, отримані в
порядку та у спосіб, передбачені цим
Кодексом або іншими законами, контроль
за дотриманням яких покладений на
контролюючі органи.

Витрати у загальній сумі 13288316,00 грн. по
господарських операціях ТОВ «ОЛДІ»
включено до складу витрат, що
враховуються при визначенні об'єкту
оподаткування податком на прибуток
підприємств, що відображено у
податкових деклараціях з податку на
прибуток за відповідні податкові
періоди. До складу таких витрат
включено: витрати на придбання
сировини та матеріалів, заробітну
плату працівників, суму амортизаційних
нарахувань на обладнання, витрати на
оплату витраченої електроенергії, що
відображено у калькуляціях за
відповідний період.

З урахуванням встановлених у судовому
засіданні обставин справи, суд дійшов
висновку, що позов в частині визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
08.02.2014р. № форми «Р» про
збільшення грошового зобов'язання по
податку на прибуток в сумі 2744309,00 грн.
основного платежу і 465625,00 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, підлягає задоволенню у
розмірі 3153590,00 грн. (в т.ч. 2683234,00 грн. за
основним платежем, 450356,00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами).

3.2. Податок на додану вартість

Судом встановлено, що за період з
01.07.2010р. по 31.12.2012р. ТОВ «ОЛДІ»
задекларовано податкових зобов'язань
по податку на додану вартість у сумі
63636,00 грн., податкового кредиту по
податку на додану вартість у сумі 730088,00
грн., задекларовано позитивне значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду в сумі 15934,00 грн.
та від'ємне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду в сумі
644036,00 грн., задекларовано податок на
додану вартість, що підлягає
бюджетному відшкодуванню на
банківський рахунок платника по
деклараціях за серпень-грудень 2010р.,
січень-листопад 2011р., січень-грудень
2012р..

За період з липня 2010р. по грудень 2012р.
ТОВ «ОЛДІ» заявляло щомісячно бюджетне
відшкодування на розрахунковий
рахунок. Відповідно до абз.«а» пп.7.7.2
п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997р. №168/97-ВР
(із змінами та доповненнями) та п.200.10
ст.200 Податкового кодексу України від
02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та
доповненнями) податковим органом були
проведені камеральні перевірки
правомірності нарахування сум
бюджетного відшкодування за період за
вересень-грудень 2010р. та лютий-грудень
2011р., січень-грудень 2012р., про що
складені Довідки у формі висновку, які
наведені в таблиці «Інформація про
попередню планову (позапланову за
сукупними показниками
фінансово-господарської діяльності)
виїзну перевірку суб'єкта
господарювання (позапланові виїзні
перевірки, які проводились у періоді,
що перевірявся, крім перевірок з питань
перевірки відомостей отриманих від
особи, яка мала правові відносини з
платником податків), проведену
органами державної податкової служби,
та усунення виявлених недоліків». За
серпень 2010р. та січень 2011р. проводились
позапланові документальні перевірки,
про що складено акт та Довідка
позапланових документальних перевірок
правомірності нарахування сум
бюджетного відшкодування, які наведені
в таблиці «Інформація про попередню
планову (позапланову за сукупними
показниками фінансово-господарської
діяльності) виїзну перевірку суб'єкта
господарювання (позапланові виїзні
перевірки, які проводились у періоді,
що перевірявся. крім перевірок з питань
перевірки відомостей, отриманих від
особи, яка мала правові відносини з
платником податків), проведену
органами державної податкової служби,
та усунення виявлених недоліків».

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із
змінами та доповненнями), право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно п.198.2 ст.198 Податкового кодексу
України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та
доповненнями), датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із
змінами та доповненнями), податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та
доповненнями), не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

З приводу заявленої позиції
податкового органу щодо заниження
податку на додану вартість суд вважає,
що такий висновок має підтверджуватися
належними та допустимими доказами і не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.200.1 ст.200 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із
змінами та доповненнями), сума податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) кредиту.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (п.200.3 ст.200
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та
доповненнями).

При цьому, п.200.4 ст.200 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із
змінами та доповненнями) визначає, якщо
в наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно пункту 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то: а)
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Відповідно до п. 200.6 ст.200 та п.200.7 ст.200
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та
доповненнями), платник податку може
прийняти самостійно рішення про
зарахування в повному обсязі належної
йому суми бюджетного відшкодування або
її частини у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку, що виникли
протягом наступних звітних
(податкових) періодів, за наявності
умов, передбачених пунктом 200.4 цієї
статті. Зазначене рішення
відображається платником податку у
податковій декларації, яку він подає за
результатами звітного (податкового)
періоду, в якому виникає право на
подання заяви про отримання бюджетного
відшкодування згідно з нормами цієї
статті. У разі прийняття такого рішення
зазначена сума не враховується при
розрахунку сум бюджетного
відшкодування наступних звітних
(податкових) періодів.

Платник податку, який має право на
отримання бюджетного відшкодування та
прийняв рішення про повернення суми
бюджетного відшкодування, подає
відповідному органу державної
податкової служби податкову
декларацію та заяву про повернення
суми бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації (п.200.7 ст.200 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із
змінами та доповненнями).

З наведеного вбачається, що даною
правовою нормою визначено порядок дій
платника податку з моменту виникнення
права на відшкодування, зокрема, право
платника при прийнятті рішення про
повернення, на подання заяви про
відшкодування. Виникнення такого права
нормами Податкового кодексу України,
обумовлено виникненням права на
відшкодування, тобто періодом
виникнення права на податковий кредит,
або наступним податковим періодом.

Податковим кодексом України
встановлюється збалансована система,
якою визначається момент виникнення
права на податковий кредит, дана
система співвідноситься з системою
виникнення податкових зобов'язань, в
свою чергу виникнення права на
бюджетне відшкодування та період
такого виникнення, повинно відповідати
виникненню обов'язку зі сплати,
зокрема, періоду сплати.

Порядок заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість визначається
«Порядком заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість», затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 25.11.2011р. №1492 (далі - Порядок).

Якщо за результатами поточного
звітного (податкового) періоду
платником податку визначено від'ємне
значення різниці між сумою податкових
зобов'язань і сумою податкового
кредиту (заповнено рядок 19 декларації),
така сума враховується у зменшення
суми податкового боргу за попередні
звітні (податкові) періоди з податку на
додану вартість, у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до Кодексу (що значиться на
особовому рахунку платника на перше
число звітного (податкового) періоду
(відображається у рядку 20.1 декларації)),
а решта зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (відображається у
рядку 20.2 декларації поточного звітного
(податкового) періоду та переноситься
до рядка 21.1 декларації наступного
звітного (податкового) періоду) (п.4.6.3
розділу V Порядку).

Відповідно до п.4.6.4 розділу V Порядку,
якщо в наступному звітному податковому
періоді різниця між сумою податкових
зобов'язань і сумою податкового
кредиту з урахуванням залишку такого
від'ємного значення минулого звітного
(податкового) періоду, що включається
до складу податкового кредиту
поточного звітного (податкового)
періоду, має від'ємне значення (рядок 22
декларації), подається (Д2) (додаток 2).

Пунктом 4.6.5. розділу V Порядку,
встановлено, що платники, які
відповідно до статті 200 розділу V
Кодексу мають право на бюджетне
відшкодування податку на додану
вартість та заповнили рядок 22
декларації, здійснюють розрахунок
бюджетного відшкодування та подають
(Д3) (додаток 3). Значення рядка 3 (Д3)
(додаток 3) переноситься до рядка 23
декларації за поточний звітний
(податковий) період. Залежно від
обраного платником напряму повернення
суми бюджетного відшкодування (на
рахунок цього платника у банку або у
зменшення податкових зобов'язань з
податку на додану вартість наступних
податкових періодів) така сума
вказується або в рядку 23.1, або у рядку
23.2, або частково розподіляється у
рядках 23.1 та 23.2 декларації. При цьому
платники податку, які мають право на
отримання бюджетного відшкодування та
прийняли рішення про повернення суми
бюджетного відшкодування на рахунок у
банку (заповнено рядок 23.1 декларації),
подають (Д4) (додаток 4).

Згідно п.4.6.6. розділу V Порядку, залишок
від'ємного значення після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (відображається у
рядку 24 декларації поточного звітного
(податкового) періоду та переноситься
до рядка 21.2 декларації наступного
звітного (податкового) періоду).

Таким чином, викладене вище вказує на
те, що єдиним та виключним способом
визначення платником податку напрямку
бюджетного відшкодування є внесення у
відповідний рядок податкової
декларації та заяві про відшкодування
обраного напрямку такого повернення
(ст.200 Податкового кодексу України від
02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та
доповненнями), як гарантоване державою
право на отримання платником
бюджетного відшкодування.

За змістом п.201.10 ст.201 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із
змінами та доповненнями), підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту, є
податкова накладна, що видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну
після реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

З урахуванням викладених вище положень
Податкового кодексу України право на
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
звітного періоду у випадку придбання
товарів та послуг виникає у їх покупця
за умови отримання від їх
постачальника належним чином
оформленої податкової накладної, яка
підтверджує факт отримання послуг.

В акті перевірки не наведено будь-яких
доказів, які б могли свідчити про
недобросовісність ТОВ «ОЛДІ» як
платника податків або про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої ним
податкової вигоди - як-от безтоварний
та/або фіктивний характер здійснених
операцій, завідоме придбання послуг у
осіб, діяльність яких має ознаки
фіктивного підприємництва,
спрямування операцій на одержання
прибутку виключно за рахунок
податкової вигоди тощо.

Навпаки, наявні у товариства документи
свідчать про те, що ТОВ «ОЛДІ» та його
контрагенти виконали укладені
договори в повному обсязі. Зазначене
підтверджується первинними
документами, оформленими сторонами з
дотриманням вимог ст.1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999р. №996-XIV
(із змінами та доповненнями) та
дослідженими у судовому засіданні.

У зв'язку з наведеним суд приходить до
переконання про безпідставність
висновку відповідача про те, що в ході
перевірки за період з 01.07.2010р. по 31.12.2012р.
встановлено заниження податкового
зобов'язання в сумі 169386,00 грн. (в т.ч. за
липень 2012р. в сумі 37618,00 грн., за серпень
2012р. в сумі 16262,00 грн., за вересень 2012р. в
сумі 17082,00 грн., за жовтень 2012р. в сумі
35133,00 грн., за листопад 2012р. в сумі 50002,00
грн., за грудень 2012р. в сумі 15705,00 грн.).

Також, суд не може погодитись з
результатами проведеної вибіркової
перевірки відображеного показника
декларації «Придбання з податком на
активів з метою їх використання у межах
господарської діяльності податку для
здійснення операцій, які: підлягають
оподаткуванню за основною ставкою та
нульовою ставкою» у поданих
Деклараціях з податку на додану
вартість (рядки 10.1) за період з 01.07.2010р.
по 31.12.2012р., якою відповідачем
встановлено завищення податкового
кредиту у сумі 670391,00 грн. (в т.ч. за
липень-грудень 2010р. в сумі 166182,00 грн., за
2011р. в сумі 182839,00 грн., за 2012р. в сумі
321370,00 грн.).

Не знайшли свого підтвердження
результати проведеної відповідачем
вибіркової перевірки повноти
нарахування податку на додану вартість
за період з 01.07.2010р. по 31.12.2011р., якою
встановлено заниження податку на
додану вартість на загальну суму 71243,00
грн. (в т.ч. за жовтень 2012 р. в сумі 2481,00
грн., за листопад 2012р. в сумі 50002,00 грн.,
за грудень 2012р. в сумі 18760,00 грн.) та
завищення суми бюджетного
відшкодування задекларовану на
розрахунковий рахунок в сумі 944194,00 грн.
(в т.ч.: за серпень 2010р. в сумі 342839,00 грн.,
за вересень 2010р. в сумі 45817,00 грн., за
жовтень 2010р. в сумі 29092,00 грн., за
листопад 2010р. в сумі 22534,00 грн., за
грудень 2010р. в сумі 11297,00 грн., за січень
2011р. в сумі 8341,00 грн., за лютий 2011р. в сумі
2138,00 грн., за березень 2011р. в сумі 1322,00
грн., за квітень 2011р. в сумі 7116,00 грн., за
травень 2011р. в сумі 6164,00 грн., за червень
2011р. в сумі 13961,00 грн., за липень 2011р. в
сумі 7037,00 грн., за серпень 2011р. в сумі
6292,00 грн., за вересень 2011р. в сумі 4504,00
грн., за жовтень 2011р. в сумі 15291,00 грн., за
листопад 2011р. в сумі 41590,00 грн., за січень
2012р. в сумі 50163,00 грн., за лютий 2012р. в
сумі 23996,00 грн., за березень 2012р. в сумі
17554,00 грн., за квітень 2012р. в сумі 15928,00
грн., за травень 2012р. в сумі 52286,00 грн., за
червень 2012р. в сумі 34093,00 грн., за липень
2012р. в сумі 25386,00 грн., за серпень 2012р. в
сумі 37351,00 грн., за вересень 2012р. в сумі
17729,00 грн., за жовтень 2012р. в сумі 14234,00
грн., за листопад 2012р. в сумі 29434,00 грн.,
за грудень 2012р. в сумі 28880,00 грн.),
завищення залишку від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду (рядок 24 Декларації) за грудень
2012р. на суму 54853,00 грн..

Відповідачем не надано доказів
перевищення заявленої платником
податку суми бюджетного відшкодування
на розрахунковий рахунок в сумі 944194,00
грн. (в т.ч.: за серпень 2010р. в сумі 342839,00
грн., за вересень 2010р. в сумі 45817,00 грн.,
за жовтень 2010р. в сумі 29092,00 грн., за
листопад 2010р. в сумі 22534,00 грн., за
грудень 2010р. в сумі 11297,00 грн., за січень
2011р. в сумі 8341,00 грн., за лютий 2011р. в сумі
2138,00 грн., за березень 2011р. в сумі 1322,00
грн., за квітень 2011р. в сумі 7116,00 грн., за
травень 2011р. в сумі 6164,00 грн., за червень
2011р. в сумі 13961,00 грн., за липень 2011р. в
сумі 7037,00 грн., за серпень 2011р. в сумі
6292,00 грн., за вересень 2011р. в сумі 4504,00
грн., за жовтень 2011р. в сумі 15291,00 грн., за
листопад 2011р. в сумі 41590,00 грн., за січень
2012р. в сумі 50163,00 грн., за лютий 2012р. в
сумі 23996,00 грн., за березень 2012р. в сумі
17554,00 грн., за квітень 2012р. в сумі 15928,00
грн., за травень 2012р. в сумі 52286,00 грн., за
червень 2012р. в сумі 34093,00 грн., за липень
2012р. в сумі 25386,00 грн., за серпень 2012р. в
сумі 37351,00 грн., за вересень 2012р. в сумі
17729,00 грн., за жовтень 2012р. в сумі 14234,00
грн., за листопад 2012р. в сумі 29434,00 грн.,
за грудень 2012р. в сумі 28880,00 грн.), а також
завищення залишку від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду (рядок 24 Декларації) за грудень
2012р. на суму 54853,00 грн..

З урахуванням встановлених у судовому
засіданні обставин справи, суд прийшов
до висновку про задоволення позову в
частині визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень Млинівської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Рівненській області від
08.02.2014р., а саме: № форми «Р» про
збільшення грошового зобов'язання по
податку на додану вартість в сумі 50005,00
грн. основного платежу і 12500,00 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «Р» про
збільшення грошового зобов'язання по
податку на додану вартість в сумі 2481,00
грн. основного платежу і 620,25 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «Р» про
збільшення грошового зобов'язання по
податку на додану вартість в сумі 18760,00
грн. основного платежу і 4690,00 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «В1» про
зменшення бюджетного відшкодування з
податку па додану вартість в сумі 25386,00
грн. основного платежу і 6346,50 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «В1» про
зменшення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в сумі 8341,00
грн. основного платежу і 2085,25 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «В1» про
зменшення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в сумі 5138,00
грн. основного платежу і 1284,50 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «В1» про
зменшення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в сумі 1322,00
грн. основного платежу і 330,50 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «В1» про
зменшення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в сумі 6164,00
грн. основного платежу і 1541,00 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «В1» про
зменшення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в сумі 13961,00
грн. основного платежу і 3490,00 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «В1» про
зменшення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в сумі 7037,00
грн. основного платежу і 1759,25 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «В1» про
зменшення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в сумі 6292,00
грн. основного платежу і 1573,00 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «В1» про
зменшення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в сумі 4504,00
грн. основного платежу і 1126,00 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «В1» про
зменшення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в сумі 15291,00
грн. основного платежу і 3822,75 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «В1» про
зменшення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в сумі 41590,00
грн. основного платежу і 10397,50 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «В1» про
зменшення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в сумі 50163,00
грн. основного платежу і 12540,75 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «В1» про
зменшення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в сумі 6690,00
грн. основного платежу і 1672,50 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «В1» про
зменшення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в сумі 426,00
грн. основного платежу і 106,50 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «В1» про
зменшення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в сумі 93476,00
грн. основного платежу і 23369,00 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «В1» про
зменшення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в сумі 23996,00
грн. основного платежу і 5999,00 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «В1» про
зменшення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в сумі 7554,00
грн. основного платежу і 4388,50 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «В1» про
зменшення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в сумі 15928,00
грн. основного платежу і 3982,00 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «В1» про
зменшення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в сумі 522286,00
грн. основного платежу і 13071,50 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «В1» про
зменшення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в сумі 34093,00
грн. основного платежу і 8523,25 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «В1» про
зменшення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в сумі 37351,00
грн. основного платежу і 9337,75 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «В1» про
зменшення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в сумі 17729,00
грн. основного платежу і 4432,25 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «В1» про
зменшення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в сумі 14234,00
грн. основною платежу і 3558,50 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «В1» про
зменшення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в сумі 29434,00
грн. основного платежу і 7358,50 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № форми «В1» про
зменшення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в сумі 28880,00
грн. основного платежу і 7220,00 грн.
застосованої штрафної (фінансової)
санкції, № від 05.05.2014 року форми
«В4» про зменшення від'ємного значення
ПДВ в сумі 54853,00 грн.

Перевищення встановленого ліміту
залишку готівки в касі.

При проведенні перевірки дотримання
ТзОВ «ОЛДІ» вимог Положення про
ведення касових операцій в
національній валюті в Україні,
затвердженого Постановою Правління
Національного банку України № 637 від
15.12.2004 р. (із змінами та доповненнями)
встановлено, що товариством не
встановлювався ліміт готівки в касі.
Згідно з п. 5.9. Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, якщо підприємством ліміт
каси не встановлено (незалежно від
причин такого невстановлення), то ліміт
такої каси вважається нульовим. У цьому
разі вся готівка, що перебуває в його
касі на кінець робочого дня і не здана
підприємством відповідно до вимог
цього Положення, вважається
понадлімітною.

Пунктом 3.5. Положення № 637 від 15.12.2004 р.
встановлено, що у разі видачі окремим
фізичним готівки (у тому числі
працівникам підприємства) за
видатковим касовим ордером або
видатковою то касир вимагає пред'явити
паспорт чи документ, що його замінює,
записує його найменування і номер, ким
і коли він виданий. Фізична особа
розписується у видатковому касовому
ордері або видатковій відомості про
одержання готівки із зазначенням
одержаної суми (гривень - словами,
копійок - цифрами)., використовуючи
чорнильну або кулькову ручку з
чорнилом темного кольору. Для
виведення залишку готівки в касі не
приймаються видаткові касові ордери
або видаткові відомості, в яких видача
готівки з каси не підтверджена
підписом одержувача.

При проведенні перевірки ТзОВ «ОЛДІ»
виявлений видатковий касовий ордер, в
якому видача з каси не підтверджена
підписом одержувача, чим порушено
вимоги п. 3.5 цього Положення, а саме:
відсутній підпис одержувача у
видатковому касовому ордері № 114 від
02.09.2011 р. на суму 10 тис.грн. (т.26 а.с.151).

На думку податкового органу,
відповідно до норм п.3.5, п.3.6 Положення №
637 від 15.12.2004 р. вищевказаний видатковий
ордер не повинен був прийматися для
виведення залишку готівки в касі.

Пунктами 2.8, 2.9 Положення № 637 від 15.12.2004
р. Встановлено, що підприємства можуть
тримати в робочий час у своїх касах
готівкову виручку (готівку) в межах, що
не перевищують установлений ліміт
каси. Готівкова виручка (готівка), що
перевищує встановлений ліміт каси,
обов'язково здається до банків для її
зарахування на банківські рахунки.

Згідно з п. 7.24. Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні у разі виявлення під час
перевірок видаткових касових ордерів
або видаткових відомостей, у яких
видача готівки не підтверджена
підписом одержувача (абзац другий
пункту 3.5 цього Положення), сума готівки
за видатковими документами додається
до залишку готівки в касі виключно в
день, у якому оформлено зазначені
видаткові документи, і надалі
зазначена сума не береться для
розрахунку понадлімітних залишків.

За наведених обставин, податковий
орган не взяв до уваги видатковий
касовий ордер № 114 від 02.09.2011 р. на суму 10
тис.грн., що стало підставою для
висновку про порушення ТзОВ «ОЛДІ» п.2.8,
п.2.9 Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, затвердженого Постановою
Правління Національного банку України
від 15.12.2004 р. № 637, а саме: перевищення
встановленого ліміту залишку готівки в
касі на суму 10000.0 грн. та винесення
податкового повідомлення - рішення від
08.02.2014 року № форми "С" про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 20000,00 грн.

Суд вважає, що зазначені висновки
податкового органу не відповідають
встановленим обставинам справи.

Так, оглядом зазначеного вище
видаткового касового ордеру № 114 від
02.09.2011 р. на суму 10 тис.грн. (т.26 а.с.151)
встановлено, що підпис одержувача -
керівника ТзОВ «ОЛДІ» Пецюка Д.В. в
ордері був помилково проставлений вище
підпису одержувача у графі головний
бухгалтер, справа від наявного підпису
головного бухгалтера ТзОВ «ОЛДІ».

Під час надання пояснень представник
позивача - директор ТзОВ «ОЛДІ»
підтвердив, що дійсно 02.09.2011 року
отримував у касі підприємства для
здійснення розрахунків з
контрагентами 10 тис. грн. та помилково
проставив свій підпис в іншій графі.
Враховуючи вищенаведені обставини, суд
дійшов висновку, що у касовому ордері №
114 від 02.09.2011 р. факт видачі готівки
підтверджений підписом одержувача -
Пецюка Д.В., що також знайшло своє
підтвердження у судовому засіданні.

Таким чином, висновок податкового
органу про порушення ТзОВ «ОЛДІ» вимог
п.2.8, п.2.9 Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, є помилковим, а відтак
податкове повідомлення - рішення від
08.02.2014 року № є протиправним та
підлягає скасуванню.

Згідно ст.71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За наведених обставин, позивачем на
підставі належних та допустимих
доказів підтверджено обґрунтованість
позовних вимог, у той час як
відповідачем не доведено
правомірність прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень. Відтак
зазначені податкові
повідомлення-рішення підлягають
визнанню протиправними та скасуванню,
а позовні вимоги - задоволенню
повністю.

Судові витрати по справі згідно ч.1 ст.94
КАС України стягуються на користь
позивача з Державного бюджету у
розмірі 487 грн. 20 коп.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення
Млинівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області від 08.02.2014 року № , №
, №, №, №, №,
№, №, №, №,
№, №, №, №,
№,№, №, №,
№, №, №, №,
№, №, №, №,
№, №, №, № та від
05.05.2014 року №.

Присудити на користь позивача
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ОЛДІ" із Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Борискін
С.А.