Справа № 816/2702/14
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/2702/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Христич
О.С.,

представника позивача - Олійник Л.М.,

представника відповідача - Гаспаряна
С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Приватного підприємства
"Тех-Маш" до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

10 липня 2014 року Приватне підприємство
"Тех-Маш" (далі по тексту - ПП "Тех-Маш")
звернулося до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області (далі по тексту - КОДПІ) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№/1354 від 26 червня 2014 року.

В обгрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що прийняте відповідачем за
наслідками перевірки спірне податкове
повідомлення-рішення від 26 червня 2014
року №/1354 є неправомірним,
оскільки при формуванні податкового
кредиту позивачем дотримані вимоги
Податкового кодексу України. Наполягав
на тому, що здійснення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентом в перевіряємому періоді
повністю підтверджуються наявними у
позивача первинними документами
бухгалтерського обліку та податкової
звітності. Пояснював, що відповідач
свою позицію в акті перевірки фактично
обгрунтовує висновками акту перевірки
ДПІ у Кіровському районі м.
Дніпропетровська №371/04-65-22-05/35269012 від 12
лютого 2014 року "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Ермана" щодо документального
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за період з 01
січня 2011 року по 31 грудня 2013 року". А
тому прийняте податкове
повідомлення-рішення є
необгрунтованим, протиправним та
таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач проти позову заперечував,
мотивуючи правомірністю висновків
проведеної позапланової невиїзної
перевірки ПП "Тех-Маш" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ "Ермана" та ТОВ "Форта-Ком" в ході
якої встановлено заниження податку на
додану вартість. Вказував на те, що
КОДПІ отримано акт від ДПІ у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
№371/04-6522-05/3269012 від 12 лютого 2014 року "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Ермана" щодо
документального підтвердження
господарських відносин із платниками
податків за період з 01 січня 2011 року по
31 грудня 2013 року", в якому зокрема
зазначено, що зустрічну звірку не
можливо провести у зв'язку з тим, що
неможливо співставити дані первинних
бухгалтерських та інших документів
суб'єкта господарювання, що
здійснюється органами державної
податкової служби з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків і зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
кількості операцій та розрахунків, що
здійснюються між ними, для з'ясування
їх реальності. Крім того, зазначив, що у
ТОВ "Ермана" відсутні необхідні умови
для здійснення господарських операцій,
відсутні основні фонди, технічний
персонал, виробничі активи, складські
приміщення, транспортні засоби.
Стверджував, що перевіркою встановлено
лише документальне оформлення
первинних бухгалтерських документів, а
тому винесене податкове
повідомлення-рішення є таким, що
відповідає нормам чинного
законодавства та не підлягає
скасуванню.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував
проти позову та просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, надані
сторонами докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, приходить до
наступних висновків

Судом встановлено, що Приватне
підприємство "Тех-Маш" ()
зареєстровано як юридична особа 18
серпня 2009 року, номер запису 1
006918 та перебуває на обліку в
Кременчуцькій ОДПІ з 19 вересня 2009 року
(т.1 а.с. 32-33).

Товариство також являється платником
податку на додану вартість з 03 вересня
2009 року (т.1 а.с. 34), що не оспорюється
сторонами.

Кременчуцькою ОДПІ, на підставі
підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та
статті 79 Податкового кодексу України
від 02 лютого 2010 року №2755-VI, проведена
невиїзна позапланова перевірка ПП
"Тех-Маш" з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ "Ермана" за
період з 01 вересня 2012 року по 30
листопада 2012 року та ТОВ "Форта-Ком" за
період з 01 жовтня 2012 року по 30 квітня 2013
року.

Правомірність підстав та порядку
проведення перевірки позивачем не
оспорюється.

За результатами перевірки складено акт
від 04 червня 2014 року №1539/16-03-21-02-12/36618610
(т.1 а.с. 12-30) за висновками якого
встановлено порушення позивачем
пункту 44.1 статті 44, пункту 198.1, пункту
198.4, пункту 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України №2755-VI від 02 грудня 2010
року, в результаті чого занижено
податок на додану вартість, який
підлягає сплаті до бюджету всього у
сумі 55393 грн., в тому числі за жовтень 2012
року в сумі 40493 грн., листопад 2012 року в
сумі 14900 грн.

На підставі акту перевірки від 04 червня
2014 року №1539/16-03-21-02-12/36618610 КОДПІ
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 26 червня 2014
року №/1354 (т.1 а.с. 31), яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
в загальному розмірі 69241 грн. в тому
числі за основним платежем в розмірі
55393 грн. та за штрафними санкціями в
розмірі 13848 грн.

Позивач не погодився із зазначеним
податковим повідомленням - рішенням у
зв'язку із чим оскаржив їх до суду.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Завданням адміністративного
судочинства, згідно частини першої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, є захист прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно - правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Надаючи оцінку спірному податковому
повідомленню-рішенню, суд виходить з
наступного.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1
Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) Податковий
кодекс України регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14
зазначеного Кодексу встановлено, що
витратами є сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України, зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних вище
правових норм, можливо дійти до
висновку, що для отримання права на
формування податкового кредиту із сум
ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару
(робіт, послуг), та права на віднесення
витрат по його придбанню до складу
валових витрат, платник повинен мати
податкові накладні, первинні
бухгалтерські документи, видані на
реально отриманий товар (роботи,
послуги), призначені для використання у
власній господарській діяльності.

Крім того, слід зазначити, що за змістом
частини другої статті 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

Згідно з пунктом 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року №88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704,
первинні документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити; назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Щодо взаємовідносин ПП "Тех-Маш" із
Товариством з обмеженою
відповідальнісю "Ермана" (на час
здійснення спірних господарських
операцій товариство мало назву
"Геосервіс Плюс") (),
судом встановлені наступні фактичні
обставини справи.

Судом встановлено, що 15 лютого 2012 року
та 02 квітня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством
"Арселорміттал Кривий Ріг" та Приватним
підприємством "Тех-Маш" укладено
договір підряду: №766 (т.1 а.с. 83-117) та №1434
(т.1 а.с. 118-145) відповідно.

У зв'язку із неможливістю самостійно та
у строки виконати вищевказані договори
01 серпня 2012 року між ПП "Тех-Маш" та ТОВ
"Геосервіс Плюс" укладено договір
субпідряду №01/08-12 (т.1 а.с. 45-46) та 02
серпня 2012 року договір субпідряду
№02/08-12 (т.1 а.с. 77-78).

За умовами договору №01/08-12 Приватне
підприємство "Тех-Маш", іменоване в
подальшому "Генеральй підрядник" та ТОВ
"Геосервіс Плюс" іменоване в подальшому
"Субпідпрядник", уклали договір за яким
Генеральний підрядник доручає, а
Субпідрядник зобов'язується виконати
роботи з: утримання та обслуговування
пластинчастих живильників №1 і №2 ,
утримання та обслуговування
пластинчастих живильників №1Р і №2Р
ДФ№4, обслуговування механічних
дробарок ККД 1500/180 ДФ-4, ДФ-3
рудоуправління гірничого департамента
ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг".
Загальна вартість робіт
встановлюється в проектно-кошторисній
документації і фіксується сторонами в
актах виконних робіт. Договір набуває
чинності з дня його підписання і діє до
повного виконання сторонами.

За умовами договору №02/08-12 Приватне
підприємство "Тех-Маш", іменоване в
подальшому "Генеральй підрядник" та ТОВ
"Геосервіс Плюс" іменоване в подальшому
"Субпідпрядник", уклали договір за яким
Генеральний підрядник доручає, а
Субпідрядник зобов'язується виконати
роботи з наладки електрообладнання
екскалатора гірничого цеху
шахтоуправління підземного видобутку
руди (на правах шахт) ПАТ "АрселорМіттал
Кривий Ріг" у відповідності до
проектно-кошторисної документації.
Загальна вартість робіт
встановлюється в проектно-кошторисній
документації і фіксується сторонами в
актах виконних робіт. Договір набуває
чинності з дня його підписання і діє до
повного виконання сторонами.

Оглянувши вказані договори суд не
знаходить підстав для висновку про
невідповідність форми або змісту
договору положенням закону,
відсутності у сторін договору
правоздатності або дієздатності
суб'єктів господарювання, а тому визнає
дані договори належним та допустимим
доказом факту вчинення правочину в
розумінні статті 202 Цивільного кодексу
України.

На виконання досягнутих домовленостей
ТОВ "Геосервіс Плюс" виконано роботи з:
утримання та обслуговування
пластинчастих живильників №1Р 2Р інв.
№42018359, 42018360 радоуправління гірничого
департамента у 2012 році на загальну суму
117967 грн. в тому числі ПДВ 23593,40 грн.,
обслуговування механічного обладнання
дробарок ККД 1500/180 руда. порода ДФ-4 інв.
№42018347, 42018384, 42018385 рудоуправління
гірничого департаменту 2012 року на
загальну суму 84498,35 грн. в тому числі ПДВ
16899,67 грн. та наладки електрообладнання
екскалатора ЕГК-5А №6 інв. 4202198 ШУ ГД у 2012
році на загальну суму 74500,90 грн. в тому
числі ПДВ 14900,18 грн.

За наслідками здійснення
господарських операцій із ТОВ
"Геосервіс Плюс" останнім виписано
позивачу податкові накладні: від 24
вересня 2012 року №156, №155, №165 та № 166 (т.1
а.с. 73-76).

Дослідивши вказані первинні документи
ТОВ "Геосервіс Плюс" для
документального оформлення
господарських операцій з придбання ПП
"Тех-Маш" робіт, суд не має підстав для
визнання їх такими, що не відповідають
вимогам оформлення первинних
документів бухгалтерської та
податкової звітності, а саме, податкові
накладні містять адресу
місцезнаходження покупця та продавця,
одиниці виміру товару, кількість
послуг, ціну послуг. Будь-яких порушень
щодо оформлення накладних судом не
встановлено, зауваження до змісту та
форми зазначених документів у
податкового органу відсутні. Податкові
накладні зареєстровані в реєстрі
отриманих та виданих податкових
накладних (т.1 а.с. 200-206 зворотній аркуш).

На підтвердження фактичного виконання
умов договорів, позивачем надано суду:

- рахунки (т.1 а.с. 47, 51, 55, 59),

- довідки про вартість виконаних робіт
(т.1 а.с. 48, 52, 56, 60, 148, 155),

- акти приймання виконаних робіт (т.1 а.с.
49-50, 53-54, 57-58, 61-63, 146-147, 149-154),

- Ліцензію архітектурно-будівельної
інспекції Серії АВ №409883 (т.1 а.с. 40-41),

- дозвіл на початок виконання роботи
підвищеної небезпеки (т.1 а.с. 187-188),

- локальні кошториси (т.1 а.с. 214-249, т.2 а.с.
1-32, 37-68),

Також судом встановлено, що розрахунок
за придбані послуги здійснювався
позивачем у безготівковій формі,
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок ТОВ "Геосервіс
Плюс" згідно банківських виписок (т.1
а.с. 64-72).

Позивач обґрунтовував доцільність
придбання послуг саме у даного
контрагента необхідністю швидкого та
якісного виконання робіт, неможливістю
самостійно виконати значного обсягу
робіт в строки передбачені договорами
та надходженням саме від ТОВ "Геосервіс
Плюс" комерційної пропозиції (т.1 а.с.
181-182, 186).

Отже, позивачем, на підставі належним
чином оформлених податкових накладних
та інших первинних бухгалтерських
документів, правомірно включено суму
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту та відображено у
податкових деклараціях з податку на
додану вартість.

Суд враховує, що відповідно до пункту
201.8 статті 201 Податкового кодексу
України право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Пунктом 184.1 статті 184 Податкового
кодексу України визначено, що
реєстрація діє до дати анулювання
реєстрації платника податку, яка
проводиться шляхом виключення з
реєстру платників податку.

Стосовно контрагента позивача - ТОВ
"Геосервіс Плюс" то слід зазначити, що
фактів визнання недійсним або
анулювання свідоцтва про державну
реєстрацію на момент здійснення
господарських операцій судом не
встановлено; підрядник знаходився в
Єдиному державному реєстрі, а також мав
свідоцтво про реєстрацію платником
податку на додану вартість.

При цьому, суд зауважує, що подальше
припинення юридичної особи та
анулювання свідоцтва платника ПДВ не
робить виписані ним первинні документи
та податкові накладні недійсними та не
позбавляють позивача права на
формування на їх підставі податкового
кредиту.

Посилання КОДПІ у акті перевірки та у
своїх запереченнях на той факт, що у
контрагента позивача відсутні основні
фонди та трудові ресурси для
здійснення видів діяльності,
визначених згідно довідок з ЄДР, судом
оцінюються критично. Суд вважає
необхідним зазначити, що чинним
законодавством не заборонено
використовувати залучені трудові
ресурси. Крім того, ні в акті перевірки,
ні в подальших поясненнях, відповідач
не визначив, яка саме кількість людей
повинна була виконувати роботи, що
придбавалися позивачем у ТОВ
"Геосервіс Плюс".

Крім того суд зазначає, що чинним
законодавством України на учасників
цивільно-правових відносин, які є
платниками податків, не покладено
обов'язку та не визначено право
перевірки відповідності законодавству
статусу контрагентів, в т.ч.
перебування за місцезнаходженням, та
дотримання ними вимог податкового
законодавства. Кожен платник податку
несе самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податку і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів. Статтею 198
ПК України не встановлено обмежень по
включенню до складу податкового
кредиту сум ПДВ по товарах, послугах
отриманих від продавця, в разі
порушення ним умов податкового
законодавства, за умови, що такий
продавець зареєстрований платником
податку на додану вартість, за
наявності належним чином оформлених
податкових накладних, та за наявності
фактичного здійснення операцій з
придбання товарів (робіт, послуг).

Згідно з частини другої статті 161 КАС
України при виборі правової норми, що
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 2442
КАС України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

При вирішенні справи судом
встановлено, що 31 січня 2011 року
Верховним Судом України винесена
постанова у справі за позовом
закритого акціонерного товариства
"Мукачівський лісокомбінат" до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції в Закарпатській
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення.

В рішенні Верховного суду України по
цій справі зазначено, що у постановах
Верховного Суду України від 9 вересня
2008 року у справі N 21-500во08, від 1 червня 2010
року у справі N 21-573во10 Судова палата в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме для цієї
особи. Зазначені обставини не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування ПДВ у
випадку, коли останній виконав усі
передбачені законом умови стосовно
отримання такого відшкодування та має
необхідні документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Крім того, суд зазначає, що у
відповідності до статті 1 Закону
України "Про ратифікацію Конвенції про
захист прав і основних свобод людини 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", статті 17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року
Україна визнає джерелом права рішення
Європейського суду з прав людини, а
також юрисдикцію цього суду в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення і
застосування Конвенції. Рішення
Європейського суду є частиною
національного законодавства і є
обов'язковими для правозастосування
органами правосуддя.

Європейський суд з прав людини в
ухвалених Рішеннях, а саме у справі
"БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №
3991/03) Європейський Суд з прав людини у
своєму рішенні від 22 січня 2009 року
зазначив, що платник податку не повинен
нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Отже, надання податковому органу
належним чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковий орган не
встановив та не довів, що відомості, які
містяться в цих документах, неповні,
недостовірні та (або) суперечливі, є
наслідком укладення нікчемних
правочинів або коли відомості
ґрунтуються на інших документах,
недійсність даних в яких установлена
судом. Відповідачем не надано жодних
доказів наявності між позивачем та
його контрагентом при здійсненні ними
договірних відносин взаємоузгоджених
зловмисних дій, не спрямованих на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними. Наявності таких
доказів, зокрема вироку суду,
постановленого у кримінальній справі
стосовно посадових осіб ПП "Тех-Маш" чи
його контрагента ТОВ "Ермана". В акті
перевірки податковим органом не
встановлений факт відсутності
поставки тих товарно-матеріальних
цінностей, за результатами придбання
яких позивачем сформовано податковий
кредит. Твердження відповідача про
відсутність здійснення господарської
операції ПП "Тех-Маш" фактично
ґрунтуються на підставі Акту
перевірки його контрагента. Податковим
органом не доведено фактичних
обставин, які ставлять під сумнів
реальність господарської операції.

Отже, дослідження наявних у справі
доказів у їх сукупності, дає суду
підстави для висновку про відсутність
в діях ПП "Тех-Маш" порушень податкового
законодавства, визначених актом
перевірки №1539/6-03-22-02-12/36618610 від 04 червня
2014 року, на підставі висновків якого
відповідачем прийнято оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
№/1354 від 26 червня 2014 року.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Разом з тим, незважаючи на вимогу
частини другої статті 71 цього Кодексу
щодо процесуального обов'язку
відповідача, останній в ході судового
розгляду справи правомірності
прийнятого податкового
повідомлення-рішення №/1354 від 26
червня 2014 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі 69240 грн. в
тому числі за основним платежем в
розмірі 55393 грн. та за штрафними
санкціями в розмірі 13848 грн. не довів, а
відтак позовні вимоги ПП "Тех-Маш" є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

З огляду на викладене, суд доходить
висновку про наявність законних
підстав для задоволення
адміністративного позову щодо
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№/1354 від 26 червня 2014 року.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені витрати з Державного
бюджету України.

Частиною третьою статті 4 Закону
України "Про судовий збір" передбачено,
що під час подання адміністративного
позову майнового характеру
сплачується 10 відсотків розміру ставки
судового збору. Решта суми судового
збору стягується з позивача або
відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Як свідчить наявне у матеріалах справи
платіжне доручення №185 від 04 липня 2014
року, при зверненні до суду з даним
адміністративним позовом ПП "Тех-Маш"
сплачено 10 відсотків розміру ставки
судового збору, що становить 182,70 грн.

У зв'язку з цим, з Державного бюджету
України на користь ПП "Тех-Маш"
підлягають стягненню судові витрати по
сплаті судового збору в розмірі 182,70
грн. шляхом їх безспірного списання з
рахунка суб'єкта владних повноважень -
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області.

В силу статті 5 Закону України "Про
судовий збір" органи доходів і зборів
звільнені від сплати судового збору, а
тому судовий збір в сумі, що становить 90
відсотків розміру ставки судового
збору, з відповідача до державного
бюджету не стягується.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В
И В:

Адміністративний позов Приватного
підприємства "Тех-Маш" до Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області від 26 червня 2014 року №/1354.

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на користь
Приватного підприємства "Тех-Маш"
судові витрати, понесені у зв'язку зі
сплатою судового збору у розмірі 182 (сто
вісімдесят дві) гривні 70 (сімдесят)
копійок.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови з одночасним поданням
її копії до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 06
серпня 2014 року.

Суддя
С.О. Удовіченко