Справа № 2а-27/12/2703 (2а-3841/11)
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/50088/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого суддіГоловчук С.В.
(суддя-доповідач),суддівАмєліна С.Є.,
Юрченка В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Ленінського районного
суду м. Севастополя від 03 лютого 2012 року
та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 02 липня 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного
управління Пенсійного фонду України в
м. Севастополі (далі - ГУ ПФУ м.
Севастополі), Головного управління
Державного казначейства України (далі -
ГУ ДКУ) у м. Севастополі, Громадського
формування охорони громадського
порядку «Правопорядок» (далі - ГФОГП
«Правопорядок») про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з адміністративним позовом про
визнання дій протиправними та
скасування рішення про утримання сум
пенсій. В обґрунтування своїх вимог
зазначив, що 01 липня 2011 року
відповідачем прийнято рішення про
утримання з його пенсії надмірно
виплачених сум в розмірі 20 % через те, що
позивач, отримуючи надбавку як
непрацюючий пенсіонер,
працевлаштувався на роботу у 2009-2010
роках, але відповідача про це не
повідомив. Вважаючи вказане рішення
незаконним, просив суд визнати дії
відповідача неправомірними,
зобов'язати ГУ ПФУ м. Севастополі
провести перерахунок і виплатити
утримані з його пенсії кошти в розмірі
384,96 грн, відшкодувати 2000,00 грн
моральної шкоди та відшкодувати
судовий збір.

Постановою Ленінського районного суду
м. Севастополя від 03 лютого 2012 року, яку
залишено без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 02 липня 2012
року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі позивач порушує
питання про скасування судових рішень
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
зокрема положень статті 60 Закону
України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» (далі - Закон
№ 2262-ХІІ). Вказує, що з ГФОГП
«Правопорядок» в трудових відносинах
не перебував, а працював у цій
організації на громадських засадах, за
що отримував відповідну винагороду.
Зазначає, що під час його роботи
сторожем у дитячому дошкільному
закладі № 24 індексація його заробітної
плати не проводилась, а тому він має
право на отримання індексації пенсії
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 17 липня 2003 року
№1078. Крім того, у первинній
профспілковій організації працівників
Севастопольського морського рибного
порту працював тимчасово і його
заробіток також не був
проіндексований.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 17
грудня 2003 року звільнився з військової
служби в запас у зв'язку з досягненням
граничного віку і йому призначено
пенсію за вислугу років на підставі
Закону № 2262-ХІІ.

Відповідно до підпункту «а» частини 1
статті 16 Закону № 2262-ХІІ позивачу
виплачувалась надбавка, як
непрацюючому пенсіонеру, якій має на
своєму утриманні непрацездатних
членів сім'ї в розмірі 50 % прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність та підвищення до пенсії
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 11 березня 2009 року
№198 «Деякі питання захисту окремих
категорій громадян».

У липні 2011 року ГУ ПФУ м. Севастополі
прийнято рішення про перерахунок
пенсії ОСОБА_4 та стягнення надміру
виплачених сум пенсії в розмірі 3550,17
грн шляхом щомісячного утримання 20 %
суми пенсії.

Підставою прийняття такого рішення
стало порушення позивачем вимог статті
60 Закону № 2262-ХІІ, зокрема,
неповідомлення пенсійного органу про
працевлаштування у 2009-2010 роках.

Правовідносини, що виникають у сфері
пенсійного забезпечення
військовослужбовців та прирівняних до
них осіб, регулюються Законом № 2262-ХІ.

Згідно з підпунктом «а» частини 1
статті 16 Закону № 2262-ХІІ до пенсії за
вислугу років, що призначається особам
офіцерського складу, прапорщикам і
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам, які мають
право на пенсію за цим Законом (у тому
числі до обчисленої в мінімальному
розмірі), нараховується надбавка
непрацюючим пенсіонерам, які мають на
своєму утриманні непрацездатних
членів сім'ї, що належать до осіб, які
забезпечуються пенсією в разі втрати
годувальника (стаття 30), - на кожного
непрацездатного члена сім'ї в розмірі 50
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

За умовами статті 60 Закону № 2262-ХІІ
пенсіонери зобов'язані повідомляти
органам пенсійного забезпечення про
обставини, що спричиняють зміну
розміру пенсії або припинення її
виплати.

В разі невиконання цього обов'язку і
одержання у зв'язку з цим зайвих сум
пенсії пенсіонери повинні
відшкодувати органу пенсійного
забезпечення заподіяну шкоду.

Суми пенсій, виплачені надміру
внаслідок зловживань з боку пенсіонера
(подання документів із свідомо
неправдивими відомостями, неподання
відомостей про зміни у складі його
сім'ї тощо), можуть бути повернуті
пенсіонером добровільно або
стягуються на підставі рішень органу,
який призначає пенсію, чи суду (частина
3 статті 60 Закону № 2262-ХІІ).

Як встановлено судами, позивач у період
з січня 2009 року по листопад 2010 року
отримував дохід від ГФ ОГП
«Правопорядок», з липня 2010 року по
травень 2011 року позивач працював
сторожем в дошкільному учбовому
закладі № 24 відділу освіти Ленінської
райдержадміністрації м. Севастополя, у
грудні 2010 року - у первинній
профспілковій організації
працівників Севастопольського
морського рибного порту української
профспілки працівників транспорту та
докерів. Таким чином, у 2009 році позивач
отримав дохід у сумі 7130 грн, у 2010 році -
9249,78 грн, у 2011 році - 5229,86 грн, з якого
перераховувались страхові внески до
Пенсійного фонду України (а.с.29).

Згідно із заявою про проведення
індексації призначеної ОСОБА_4 пенсії
від 07 листопада 2007 року, позивач
зобов'язувався повідомити у тижневий
термін ГУ ПФУ м.
Севастополі про своє працевлаштування.
Проте, про вказані вище обставини
відповідача не повідомив, чим порушив
вимоги статті 60 Закону № 2262-ХІІ.

Враховуючи те, що законодавець
передбачив виплату надбавки лише
непрацюючим пенсіонерам, суди дійшли
обґрунтованого висновку про
правомірність рішення ГУ ПФУ
м. Севастополі про стягнення
надміру виплаченої позивачу доплати до
пенсії внаслідок зловживань з його
боку - неповідомлення про
працевлаштування.

Доводи касаційної скарги про те, що
робота ОСОБА_4 мала тимчасовий характер
на правильність судових висновків не
випливають, оскільки винятків щодо
виду працевлаштування закон не
містить, а усі додаткові види доплат,
які отримував ОСОБА_4, виплачуються
лише непрацюючим особам.

Отже, підстав для висновку про
неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору та
скасування ухвалених судових рішень
колегія суддів не вбачає.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України, якщо суд не допустив
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваного судового рішення, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Ленінського
районного суду м. Севастополя від 03
лютого 2012 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 02 липня 2012
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
С.В. Головчук Судді
С.Є. Амєлін В.В.
Юрченко