Справа № 807/2054/14
Суддя: Гебеш С. А.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 липня 2014 рокум. Ужгород№ 807/2054/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гебеш С.А.

за участю секретаря судового засідання
- Приходько Т.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача - ОСОБА_1

представник відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м.Києві про
визнання дій протиправними і
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
позовом про визнання протиправним та
скасування рішення Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м.Києві щодо відмови йому у реєстрації
права власності.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 8
грудня 2010 року Ужгородський
міськрайонний суд Закарпатської
області прийняв рішення, яким визнав за
Позивачем по даній справі, право
власності на нежитлове приміщення, що
розміщене в АДРЕСА_1 загальною площею 141
м2. Дане рішення суду набуло законної
сили 09 січня 2014 року. Як наслідок, він
звернувся до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.Києві
із заявою про реєстрацію права
власності на дане приміщення.

15 січня 2014 року позивач отримав
«Рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень» за №
9941730. Рішення було прийняте на підставі
ст.24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» та на підставі
пунктів 16 та 23 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 р.
за № 703 з відміткою про те, що у поданому
ним технічному паспорті міститься
відмітка про те, що приміщення не здане
в експлуатацію.

Позивач вважає, що рішення відповідача
не відповідає ст. 6 та ч.2 ст.19, 124
Конституції України, Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
оскільки у відповідача були відсутні
підстави для відмови йому у реєстрації
прав власності, а тому просив дане
рішення скасувати та зобов'язати
Відповідача зареєструвати за ним право
власності на нежитлове приміщення, що
розміщене в АДРЕСА_1 загальною площею 141
м2.

В судовому засіданні Позивач позовні
вимоги підтримав в повному обсязі, та
просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився повторно без поважних причин,
заперечення на даний адміністративний
позов до суду не надсилав, а тому суд
вважає за можливим розглянути справу
без участі відповідача за наявними в
матеріалах справи доказами.

Розглянувши подані документи та
матеріали справи, заслухавши доводи та
пояснення позивача, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.

Завданням адміністративного
судочинства, згідно ст. 2 Кодексу
Адміністративного судочинства
України, є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як встановлено судом, та вбачається з
матеріалів справи, позивач 09.01.2014 року
звернувся до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції із заявою
за реєстраційним номером 4866605 про
проведення державної реєстрації права
власності на нежитлове приміщення, що
розташоване в АДРЕСА_1.

Відповідачем 15.01.2014 року, за наслідками
розгляду поданої позивачем заяви та
документів, для проведення державної
реєстрації прав, прийнято рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень за №9941730 від 15.01.2014 року.

Підставою для прийняття даного
оскаржуваного рішення стало те, що
державний реєстратор при розгляді
даної заяви та документів встановив, що
подані документи не відповідають
вимогам, або не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують, а
саме: у поданому заявником технічному
паспорті міститься відмітка про те, що
приміщення не здане в експлуатацію.

При прийнятті даного рішення
відповідач, як це зазначено в рішенні
керувався ст. 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
пунктами 16 та 23 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
року № 703.

Даючи правову оцінку вищенаведеному
рішенню державного реєстратора, суд
враховує наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" від
01.07.2004 року за №1952-IV (з наступними
змінами та доповненнями які діяли на
момент виникнення спірних
правовідносин) державна реєстрація
прав та їх обтяжень проводиться в
такому порядку: 1) прийняття і перевірка
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви; 2) встановлення факту
відсутності підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень; 3) прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації; 4) внесення
записів до Державного реєстру прав; 5)
видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Згідно з ч.2 ст.15 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», орган
державної реєстрації прав, державні
реєстратори зобов'язані надати до
відома заявників інформацію про
необхідний перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Статтею 24 зазначеного закону визначено
чіткий перелік для відмови у державній
реєстрації прав та їх обтяжень.

Так, відповідно до п.4 ч.1 ст.24
зазначеного закону, у державній
реєстрації прав та їх обтяжень може
бути відмовлено у разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не
дають змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Пунктом 16 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 року № 703
(який діяв на момент виникнення спірних
правовідносин) і яким відповідач
керувався при прийняті свого рішення
визначено, що за результатами розгляду
заяви про державну реєстрацію та
документів, необхідних для її
проведення, державний реєстратор
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
рішення про відмову в такій реєстрації.

Пунктом 23 даного порядку визначено, що
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Як вбачається зі змісту рішення про
відмову в державній реєстрації, заява
позивача про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень розглядалась як заява
про реєстрацію прав на нежитлове
приміщення, що розташоване в АДРЕСА_1,
яке виникло у позивача на підставі
рішення суду, яке набуло законної сили.

Згідно даного рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 08.12.2010 року у
справі № 2п-9260/10, яке міститься в
матеріалах справи та набуло законної
сили 20.12.2010 року, встановлено, що за
позивачем визнано право власності на
вказане нежитлове приміщення.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» визначено, що
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно;

Таке право у позивача виникло на
підставі саме рішення суду яке набуло
законної сили.

Ч. 2 ст.15 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» чітко
передбачено, що державній реєстрації
підлягають виключно заявлені права та
їх обтяження за умови їх
відповідності законодавству і поданим
документам.

Стаття 19 даного закону визначає
підстави для державної реєстрації прав
та їх обтяжень.

Зокрема у п. 5 ч. 1 даної статті закону
чітко визначено, що державна
реєстрація прав проводиться на
підставі рішень судів, що набрали
законної сили.

Крім того, суд вважає важливим
зазначити, що відповідно до ст. 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій
і статус суддів» також визначено, що
судові рішення, що набрали законної
сили, є обов'язковими до виконання
усіма органами державної влади,
органами місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об'єднаннями на всій території України.

Отже, аналізуючи вищевказані норми
законів України, суд констатує, що у
відповідача були відсутні підстави для
прийняття рішення про відмову позивачу
у проведенні державної реєстрації
права власності на нежитлове
приміщення, що розташоване в АДРЕСА_1,
оскільки в рішенні суду, яке набуло
законної сили, чітко зазначено: визнати
право власності на це нежитлове
приміщення саме за позивачем.

Також є незрозумілим, яким вимогам і
чому саме не відповідають подані
позивачем документи, та не дають
відповідачу змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують за
наявності відповідного судового
рішення.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За наведених обставин, суд вважає, що
рішення відповідача про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 15.01.2014 року за №9941730 є
протиправними, оскільки в ньому
відсутні підстави визначені ст. 24
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» та зазначені у
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 року № 703.

За викладених обставин, суд вважає
вимоги позивача обґрунтованими в
частині визнання протиправним та
скасування рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 15.01.2014 року за №9941730, а тому
в цій частині позовні вимоги
підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог позивача про
зобов'язання відповідача
зареєструвати за ним право власності
на вказане нежитлове приміщення, то в
задоволенні даної позовної вимоги слід
відмовити, оскільки судом не може
надаватись оцінка діям відповідача в
тому випадку, коли останній при
розгляді заяви про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень нежитлового
приміщення, керувався нормами, які
стосуються його компетенції, а вразі
зобов'язання відповідача
зареєструвати за позивачем право
власності, суд, фактично, перебирає на
себе дискреційні повноваження
відповідача при здійсненні ним своїх
повноважень передбачених Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

В той же час, з врахуванням положень ч. 2
ст. 11 та ч. 2 ст.162 КАС України, суд вважає
за необхідне поряд з визнанням
протиправним та скасуванням рішення
відповідача про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень, також
необхідно зобов'язати відповідача
розглянути повторно питання щодо
державної реєстрації права власності
за позивачем відповідно до вимог
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Щодо судових витрат, то такі, у
відповідності до вимог ст. 94 КАС
України, належить стягнути з
Державного бюджету України в користь
позивача пропорційно задоволених
позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
статтями 11, 70, 71, 86, 160-163, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м.Києві про
визнання дій протиправними і
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.Києві
від 15.01.2014 року №9941730 щодо відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Головного управління юстиції у м.Києві
повторно розглянути питання щодо
державної реєстрації права власності
за громадянином ОСОБА_1, податковий
номер НОМЕР_1, нежилого приміщення, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1
загальною площею 141 м2 відповідно до
вимог Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судовий збір в
розмірі 36,54 грн. (тридцять шість гривень
54 коп.) шляхом їх безспірного стягнення
з рахунків Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.Києві
відповідно до задоволеної частини
позовних вимог.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду протягом
десяти днів з дня її проголошення, а у
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Апеляційна
скарга подається через Закарпатський
окружний адміністративний суд з
одночасним надсиланням її копії до
суду апеляційної інстанції. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

СуддяC.А. Гебеш