Справа № 872/11506/13
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2014 рокусправа № 808/4998/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Ясенової Т.І.

суддів: Головко
О.В. Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Запорізького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 20
червня 2013 року у справі № 808/4998/13-а за
позовом Запорізького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Дочірнього підприємства
„Запоріжжя - Арго", яке є
правонаступником Дочірнього
підприємства „Ілліч - Агро Запоріжжя"
Відкритого акціонерного товариства
„Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча", про стягнення
суми адміністративно - господарських
санкцій та пені,-

ВСТАНОВИВ:

Запорізьке обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось до суду з позовом до
Дочірнього підприємства „Запоріжжя -
Арго", яке є правонаступником
Дочірнього підприємства „Ілліч - Агро
Запоріжжя" Відкритого акціонерного
товариства „Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча", в
якому просило стягнути з відповідача
на користь позивача суму
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2012 році у розмірі 55110,52 грн.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 20 червня 2013
року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

В запереченнях на апеляційну скаргу
відповідач, посилаючись на її
безпідставність, просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
рішення суду першої інстанції без змін,
як законне та обґрунтоване.

На підстав ч.1 ст.196 КАС України, п.2 ч.1
ст.197 КАС України справа розглядається
в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла наступних висновків.

У відповідності до ст. 18 Закону України
„Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно зі ст. 19 Закону України „Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Згідно звіту про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2012 рік
(форма №10-ПІ), судом встановлено, що
середньооблікова кількість штатних
працівників, що працювали у
відповідача, за звітний період склала
462 особи, а отже середньооблікова
кількість інвалідів повинна, складати
18 осіб.

Судом встановлено, що середньооблікова
кількість працюючих інвалідів у 2012
році у відповідача складала 16 особи, що
є меншою кількістю працюючих інвалідів
ніж це передбачено нормативом. При
цьому у звіті відповідачем не була
визначена сума
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів.
Зазначена сума була проставлена
співробітником відповідача шляхом
внесення відповідного запису до рядка
06 звіту олівцем.

Статтею 20 Закону України „Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" встановлено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

У зв'язку з тим що, середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів у
відповідача менша, ніж установлено
нормативом, відповідач мав сплачувати
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати, що
за 2012 рік у відповідача складала 27347,40
грн.

Таким чином, відповідач мав сплатити
позивачу адміністративно-господарські
санкції у розмірі: 2 х 27347,40 грн. = 54694,80
грн.

На виконання Постанови Кабінету
Міністрів України „Про реалізацію
статей 19 і 20 Закону України „Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" від 31.01.2007 №70 було затверджено
Порядок нарахування пені та її сплати,
що затверджений Мінпраці 15.05.2007 за №223,
відповідно до якого нарахування пені
як роботодавцем, так і органом контролю
здійснюється з наступного дня
граничного строку сплати
адміністративно-господарських санкцій
по день сплати включно (тобто з 16 квітня
наступного за роком, у якому відбулося
порушення нормативу).

У зв'язку з порушенням відповідачем
строків сплати
адміністративно-господарських санкцій
позивачем була нарахована пеня, яка
дорівнює: 10,94 грн. (сума пені за один
день прострочення) х 38 (кількість днів
прострочення) = 415,72 грн.

При цьому сума пені за один день
прострочення розраховувалась: 54694,80
грн. (сума АГС) х 0,02 % (розрахунковий
розмір пені) = 10,94 грн.

Отже, загальна сума заборгованості зі
сплати адміністративно-господарських
санкцій та пені за невиконання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2012 році
складає 54694,80 грн. + 415,72 грн. = 55119,51 грн.

Статтею 218 Господарського кодексу
України встановлено, що підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 Господарського
кодексу України за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Судом встановлено, що відповідач
щомісяця, відповідно до Закону України
„Про зайнятість населення" та
Інструкції щодо заповнення форми
звітності № 3-ПН „Звіт про наявність
вакансій", затвердженої наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України 19.12.2005 р. за № 420,
надавало Бердянському районному
центру зайнятості Запорізької області
звіти форми 3-ПН про наявність
вакантних робочих місць, створених для
інвалідів, а саме, звіти про наявність
вакансій станом на 13.01.2012, 08.02.2012, 20.03.2012,
02.04.2012, 10.05.2012, 12.06.2012, 03.07.2012, 20.07.2012, 15.08.2012,
20.09.2012, 02.10.2012, 07.11.2012, 10.12.2012. В усіх звітах
у колонці 15 (окрема категорія громадян
у рахунок броні, а також інваліди
пенсіонери, студенти та ін.) відповідач
вказував про потребу у інвалідах.

Відповідач неодноразово направляв до
УПСЗН Бердянської міської ради листи з
інформацією про наявність вакантних
місць для інвалідів на підприємстві,
також направляло до Товариства
інвалідів УТОС лист про наявність
вакансій та можливість
працевлаштування інвалідів з
урахуванням рекомендацій МСЕК на
спеціально утворені робочі місця.

Також, відповідач безпосередньо
протягом 2012 року інформував листами
інвалідів про можливість їх
працевлаштування на підприємстві та
запрошувало інвалідів цим
скористатись (листи пенсіонеру ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4).

Крім того, відповідачем був виданий
наказ від 17.08.2012 № 207/1, яким наказано
начальнику служби організації праці та
заробітної плати відповідача суворо
дотримуватися встановлений норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, за необхідності,
забезпечувати їх пошук. Визначити
перелік робочих місць, на які можуть
бути працевлаштовані інваліди, з
урахуванням специфіки виробництва та,
за необхідності, забронювати їх для
таких цілей.

Згідно наказів відповідача від 19.06.2012
№172/1 та від 30.03.2012 №73/1 було наказано
виділити в сезонному штатному розписі
штатні одиниці для працевлаштування
інвалідів та в штатному розписі штатні
одиниці в кількості 3 од. - сторожа. Як
вбачається з матеріалів справи
відповідач розміщував оголошення, в
яких зазначено, що відповідач запрошує
на постійну роботу інвалідів на посаду
сторожа.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов обгрунтованрго
висновку, що відповідач вжив всіх
залежних від нього заходів для
недопущення порушення правил
здійснення господарської діяльності.
Зі змісту ст. 18-1 Закону України „Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" № 875-ХІІ
вбачається, що пошук підходящої роботи
для інваліда здійснює державна служба
зайнятості, отже, обов'язок
підприємства зі створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатися пошуком
інвалідів для працевлаштування.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального права,
у відповідності до вимог норм
матеріального права, є законною та
обґрунтованою. Доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду.
Підстави для скасування рішення суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Запорізького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 20 червня 2013
року у справі № 808/4998/13-а - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій,
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

Головуючий:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров