Справа № 826/9168/14
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2014 року № 826/9168/14
О 14 годині 04 хвилини в приміщенні
Окружного адміністративного суду
міста Києва за адресою у м. Києві по вул.
Великій Васильківській, 81-а,
Окружний адміністративний суд міста
головуючого Бояринцевої М.А. при
секретарі судового засідання Калайді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу
до Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації
про визнання протиправним та
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про
визнання протиправним та скасування
припису Шевченківської районної в м.
Києві державної адміністрації № 001209
від 23 червня 2014 року про порушення
Правил благоустрою м. Києва, про
визнання відсутності у Шевченківської
районної в м. Києві державної
адміністрації повноважень самостійно
приймати управлінські рішення,
пов'язані з демонтажем, перевезенням та
зберіганням транспортного засобу
Mercedes-Benz (державний реєстраційний №
НОМЕР_1), який належить на праві
власності ОСОБА_1 та про заборону
Шевченківській районній в м. Києві
державній адміністрації на підставі
пункту 20.1.1 Правил благоустрою м. Києва,
затверджених рішенням Київської
міської ради від 25 грудня 2008 року №
1051/1051, здійснювати демонтаж
транспортних засобів, як торгівельних
об'єктів для здійснення
підприємницької діяльності, які є
власністю ОСОБА_1 та/або
використовуються ним на підставі
договорів оренди, суборенди або
спільного використання для здійснення
господарської діяльності.
В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на Закон України
"Про основні заходи державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності", Правила благоустрою м.
Києва, затверджені рішенням Київської
міської ради від 25 грудня 2008 року №
1051/1051, та зазначає, що Відділом контролю
за благоустроєм району Шевченківської
районної в м. Києві державної
адміністрації протиправно складено
припис № 001209 від 23 червня 2014 року про
порушення Правил благоустрою м. Києва,
оскільки ОСОБА_1 здійснює
підприємницьку діяльність з власного
транспортного засобу, проте районні в
м. Києві державні адміністрації
та їх структурні підрозділи не
наділені повноваженнями по прийняттю
управлінських рішень щодо
транспортних засобів.
Представник відповідача заперечила по
суті заявлених позовних вимог з огляду
на положення Земельного кодексу
України, Кодексу України про
адміністративні правопорушення,
Закону України "Про благоустрій
населених пунктів", розпорядження
Київської міської державної
адміністрації від 31.01.2011 № 121 "Про
реалізацію районними в місті Києві
державними адміністраціями окремих
повноважень", Правил благоустрою
м. Києва, затверджених рішенням
Київської міської ради від 25 грудня 2008
року № 1051/1051, Положення
про відділ контролю за благоустроєм
району, затверджене розпорядженням
Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації від 25 лютого
2011 року № 145, Інструкції щодо
заповнення форм державних
статистичних спостережень стосовно
торгової мережі та мережі ресторанного
господарства, затвердженої наказом
Державного комітету статистики
України від 24 жовтня 2005 року № 327,
Порядку розміщення тимчасових споруд
для провадження підприємницької
діяльності, затвердженого наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України від 21 жовтня 2011
року № 244, Правила роботи
дрібно-роздрібної торговельної мережі,
затверджені наказом Міністерства
зовнішніх економічних зв'язків і
торгівлі України від 8 липня 1996 року №
369, та зазначила, що головним
спеціалістом відділу контролю за
благоустроєм району Шевченківської
районної в м. Києві державної
адміністрації правомірно та в межах
своїх повноважень встановлено
порушення Правил благоустрою м. Києва
та винесено припис № 001209 від 23 червня
2014 року. Представник відповідача також
вказала про те, що транспортні засоби, з
яких здійснюється тривала роздрібна
торгівля товарами населенню,
прирівняні до малих архітектурних
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.
23 червня 2014 року головним спеціалістом
відділу контролю за благоустроєм
району Шевченківської районної в м.
Києві державної адміністрації
встановлено порушення власником,
водієм, орендарем транспортного засобу
НОМЕР_1 пункту 20.1.1 Правил благоустрою м.
Києва за адресою: АДРЕСА_1.
В зв'язку із виявленими порушеннями,
головним спеціалістом відділу
контролю за благоустроєм району
Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації винесено
припис від 23 червня 2014 року № 001209, яким
запропоновано негайно усунути
порушення шляхом звільнення
самовільно зайнятої 20-ти метрової зони
метрополітену від транспортного
засобу та приведення у попередній стан
зазначеної території.
Вказаний припис одержав продавець, що
підтверджується його підписом про
Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та
Відповідно до розпорядження
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) від 31.01.2011 № 121 "Про
реалізацію районними в місті Києві
державними адміністраціями окремих
повноважень" районним в місті Києві
державним адміністраціям доручено
реалізовувати окремі повноваження
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), надані виконавчому
органу Київської міської ради
(Київській міській державній
адміністрації) згідно з Законом
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", іншими актами законодавства
згідно з додатками 1-11.
Згідно пункту 16 додатку 4 до
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) від 31
січня 2011 року № 121, до повноважень
районних в місті Києві державних
адміністрацій віднесено вирішення
питань щодо розміщення малих
архітектурних форм на території району
та прийняття рішень про їх демонтаж
відповідно до розпоряджень
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
У відповідності до пункту 19.2.1 Правил
благоустрою міста Києва, затверджених
рішенням Київської міської ради від 25
грудня 2008 року № 1051/1051, уповноважені
працівники районних управлінь
(відділів) контролю за благоустроєм
виконавчих органів районних у м. Києві
рад (районних у м. Києві державних
адміністрацій) мають право вносити
приписи з вимогою усунення порушень
Закону України "Про благоустрій
населених пунктів" і цих Правил,
складати протоколи про
адміністративні правопорушення за
статтею 152 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.

Відповідно до Положення про відділ
контролю за благоустроєм району,
затвердженого розпорядженням
Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації від 25 лютого
2011 року № 145, основним завданням
відділу є здійснення контролю за
благоустроєм території. Пунктом 3.8
Положення визначено, що основним із
функцій відділу є надання приписів
порушникам благоустрою, для усунення
недоліків, незалежно від форм
власності і підпорядкування, та
складання адміністративних протоколів
за порушення у сфері благоустрою.

З урахуванням наведених норм права суд
приходить до висновку, що відділ
контролю за благоустроєм району
Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації наділений
повноваженнями щодо контролю за
благоустроєм території та складання
приписів про усунення порушниками
благоустрою.

Згідно пункту 20.1.1. Правил благоустрою
м. Києва до відповідальності за
порушення у сфері благоустрою
притягуються особи, винні у тому числі
самовільному зайнятті території
(частини території) об'єкта
благоустрою.

Правила благоустрою м. Києва, на
порушення яких посилається посадова
особа відповідача, передбачає
порядок розміщення та утримання
малих архітектурних форм та споруд та
надаються повноваження щодо контролю
за встановленням, використанням та
визначаються обов'язки та
повноваження посадових осіб
відповідача.

Правовий механізм розміщення та
функціонування тимчасових споруд
визначений приписами Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності".

Так, відповідно до частини другої
статті 28 Закону України від 17.02.2011 №
3038-VI "Про регулювання містобудівної
діяльності" (в редакції, яка діяла на
час виникнення спірних правовідносин,
далі - Закон № 3038-VI) тимчасова споруда
торговельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення для здійснення
підприємницької діяльності -
одноповерхова споруда, що
виготовляється з полегшених
конструкцій з урахуванням основних
вимог до споруд, визначених технічним
регламентом будівельних виробів,
будівель і споруд, і встановлюється
тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення
підприємницької діяльності може мати
закрите приміщення для тимчасового
перебування людей (павільйон площею не
більше 30 квадратних метрів по
зовнішньому контуру) або не мати такого
приміщення.

Згідно частини третьої статті 28 Закону
№ 3038-VI розміщення малих архітектурних
форм здійснюється відповідно до Закону
України "Про благоустрій населених
пунктів".

При цьому, під малою архітектурною
формою законодавець розуміє елемент
декоративного чи іншого оснащення
об'єкта благоустрою.

З урахуванням наведених норм права суд
приймає до уваги доводи позивача
відносно того, що транспортний засіб не
відповідає законодавчо визначеному
поняттю тимчасової споруди та малої
архітектурної форми, а тому посилання
відповідача на те, що автомашини
прирівнюються до малих архітектурних
форм судом визнаються
необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Господарського суду
Запорізької області від 5 травня 2014
року у справі № 908/1343/14 за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Луксор-ЛТД", треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору: Комунальне
підприємство "Київблагоустрій"
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), Головного управління
Держсанепідслужби у м. Києві, фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору, визнання права на
розміщення транспортних засобів позов
задоволено частково, визнано за
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
право на розміщення власних чи
орендованих торгівельних транспортних
засобів - легкових причепів-фургонів за
адресою: АДРЕСА_1 з лівої сторони від
виходу з метро Університет тощо.

Проте, суд звертає увагу, що позивачем
під час розгляду даної
адміністративної справи не пред'явлено
суду доказів набрання законної сили
даним рішенням Господарського суду
Запорізької області.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_2 від 20
листопада 2013 року, ОСОБА_1 є власником
транспортного засобу - фургону
малотоннажного-В, державний номер
НОМЕР_1.

При цьому, приписом головного
спеціаліста відділу контролю за
благоустроєм району Шевченківської
районної в м. Києві державної
адміністрації встановлено порушення
власником, водієм, орендарем
транспортного засобу НОМЕР_1, проте
доказів на підтвердження того, що
вказаний транспортний засіб належить
позивачу, суду не пред'явлено.

Разом з тим, згідно статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Частиною четвертою статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

З урахуванням наведеного суд зазначає,
що матеріалами даної справи не
підтверджено обставин щодо складання
головним спеціалістом відділу
контролю за благоустроєм району
Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації припису від 23
червня 2014 року № 001209 у відношенні
ОСОБА_1, як власника транспортного
засобу з державним номерним знаком
НОМЕР_1.

При цьому, відповідно до частини другої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Задоволенню в адміністративному
судочинстві підлягають лише ті вимоги,
які відновлюють порушені права чи
інтереси особи в сфері
публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України захист прав,
свобод та інтересів осіб завжди є
наступним, тобто передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення.

Отже, право на судовий захист має лише
та особа, яка є суб'єктом (носієм)
порушених прав, свобод чи інтересів.
Тож для того, щоб особі було надано
судовий захист, суд встановлює, чи
особа дійсно має порушене право,
свободу чи інтерес, і це право, свобода
чи інтерес порушені відповідачем.

Разом з тим суд враховує, що в рішенні
Конституційного суду України від 09.07.2002
у справі за конституційним зверненням
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "Кампус
Коттон клаб" щодо офіційного
тлумачення положення частини другої
ст. 124 Конституції України (справа №
1-2/2002 про досудове врегулювання спорів)
в п. 3 зазначено, що положення частини
другої статті 124 Конституції України
треба розглядати у системному зв'язку з
іншими положеннями Основного Закону
України, які передбачають захист судом
прав і свобод людини і громадянина, а
також прав юридичної особи,
встановлюють юридичні гарантії їх
реалізації, надаючи можливість кожному
захищати свої права і свободи
будь-якими не забороненими законом
засобами (частина п'ята статті 55
Конституції України). Тобто кожна особа
має право вільно обирати не
заборонений законом засіб захисту прав
і свобод, у т.ч. судовий захист. Для
забезпечення судового захисту
Конституція України у статті 124
встановила принципи здійснення
правосуддя виключно судами. Із змісту
частини другої ст. 124 Конституції
України щодо поширення юрисдикції на
всі правовідносини, що виникають у
державі, випливає, що кожен із суб'єктів
правовідносин у разі виникнення спору
може звернутися до суду за його
вирішенням.

Отже, позивач скористався своїм правом
на судовий захист і його право не може
бути обмежене.

Таким чином, на підставі встановлених
фактичних обставин справи, суті
позовних вимог, Окружний
адміністративний суд міста Києва
дійшов висновку про те, що в даній
адміністративній справі позивачем не
доведено існування факту порушення
його законних прав та інтересів, що є
самостійною підставою для відмови в
задоволенні позову.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку про необґрунтованість
позовних вимог, тому позов визнається
таким, що задоволенню не підлягає.

З огляду на необгрунтованість позовних
вимог сплачений позивачем судовий збір
не підлягає присудженню на його
користь з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Шевченківської районної в м.
Києві державної адміністрації про
визнання протиправним та скасування
припису відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленим статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
М.А.Бояринцева

Повний текст постанови складений 30
липня 2014 року.