Справа № 9101/4171/2012
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2014 рокусправа № 2а-3382/10
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Проценко О.А.

суддів: Дурасової Ю.В.
Туркіної Л.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Індустріального
районного суду м.Дніпропетровська від
20 грудня 2010 року у справі № 2а-3382/10

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління праціта
соціальної захисту населення
Дніпропетрвоської області

про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
дії, -

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про визнання дій
відповідача незаконними та
зобов'язання останнього здійснити
нарахування та виплату позивачу
щорічної одноразової грошової
допомоги до 05 травня як учаснику війни
за 2007-2010 роки у розмірі 3 (трьох)
мінімальних пенсій за віком,
відповідно до ст.14 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" з урахуванням
виплачених сум. В обґрунтування
позовних вимог позивач зазначає, що він
являється учасником війни та згідно
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» він має право на щорічну, до
5-го травня, разову грошову допомогу але
всупереч вказаним нормам відповідач не
нарахував та не виплатив позивачу
вищезазначену допомогу.

Ухвалою від 29.11.2010 року позовні вимоги
за межами строку позовної давності
залишено без розгляду.

Постановою суду першої інстанції в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач оскаржує судове рішення в
апеляційному порядку, вважає що
рішення прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Просить постанову суду скасувати та
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів зазначає наступне.

Сторони не сперечаються щодо статусу
позивача.

У відповідності із ст. 3 Конституції
України, людина, її життя і здоров'я,
честь і гідність, недоторканість і
безпека визнаються найвищою
соціальною цінністю. Права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав людини є головним
обов'язком держави.

Статтею 17-1 Закону України «Про статус
ветеранів війни гарантії їх
соціального захисту» передбачено, що
щорічну виплату разової грошової
допомоги до 5 травня в розмірах,
передбаченими статтями 12-16 цього
закону, здійснюють органи праці та
соціального захисту населення через
відділення зв'язку або, через установи
банків (шляхом перерахування на
особовий рахунок отримувача)
пенсіонерам - за місцем отримання
пенсії, а особам, які не є пенсіонерами -
за місцем їх проживання чи одержання
грошового утримання. Відповідно до ст.14
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» передбачено, що учасникам
війни щорічно до 5 травня надається
разова грошова допомога у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст.13
Закону України № 796-ХІІ держава бере на
себе відповідальність за завдану шкоду
громадянам та зобов'язується
відшкодувати її за пошкодження
здоров'я або втрату працездатності
громадянами та їх дітьми, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Право позивача на
отримання щорічної грошової допомоги
відповідно до ст.14 Закону України №
796-ХІІ підтверджується матеріалами
справи. Порушення конституційних прав
особи є протиправною дією.

Колегія суддів зазначає, що судом
першої інстанції невірно застосував
норми матеріального права, що призвело
до помилкового рішення. Суд
необґрунтовано відмовив позивачу у
задоволені позовних вимог.

Так, на правовідносини, які виникли між
сторонами, поширюються положення
статей 1, 3, 6, 8, 19, 21, 22, 46, 56, 58, 64, 68, 75, 92, 95, 96,
152 Конституції України, Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" №3551-ХІІ від
22.10.1993 (зі змінами та доповненнями), в
редакції, що діяла в спірний період,
Постанови Кабінету Міністрів України
від 18.02.2011 №177 "Про забезпечення
щорічної виплати разової грошової
допомоги, передбаченої Законом України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту".

Відповідно до частини п'ятої статті 14
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
№3551-ХІІ від 22.10.1993 (зі змінами та
доповненнями), в редакції, що діяла в
спірний період, щорічно до 5 травня
учасникам війни, до яких відноситься
позивач, виплачується разова грошова
допомога у розмірі трьох мінімальних
пенсій за віком.

Пунктом 20 Розділу ІІ "Внесення змін до
деяких законодавчих актів України"
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
від 28.12.2007 № 107-VI внесені зміни до Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту",
згідно яких частину п'яту статті 14
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
викладено в такій редакції "Щорічно до 5
травня учасникам війни, нагородженим
орденами і медалями колишнього Союзу
РСР за самовіддану працю та бездоганну
військову службу в тилу в роки Великої
Вітчизняної війни, та іншим учасникам
війни виплачується разова грошова
допомога у розмірах, які визначаються
Кабінетом Міністрів України в межах
бюджетних призначень, встановлених
законом про Державний бюджет України".

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 № 10-рп/2008 у справі за
конституційними поданнями Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень статті 65 розділу I,
пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3
розділу III Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" і 101
народного депутата України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень статті 67
розділу I, пунктів 1 - 4, 6 - 22, 24 - 100 розділу
II Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
(справа щодо предмета та змісту закону
про Державний бюджет України) визнані
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними),
положення, зокрема, пункту 20 розділу II
"Внесення змін до деяких законодавчих
актів України" Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України".

Статтею 152 Конституції України
передбачено, що закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Частиною другою статті 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

У Конституції України Україну
проголошено демократичною, соціальною,
правовою державою (стаття 1), визнано, що
найвищою соціальною цінністю в Україні
є людина, її права і свободи та їх
гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, а їх
утвердження і забезпечення є головним
обов'язком держави (стаття 3), права і
свободи людини є невідчужуваними та
непорушними (стаття 21).

Відповідно до частини третьої статті 22,
статті 64 Конституції України право
громадян на соціальний захист, інші
соціально-економічні права можуть бути
обмежені, у тому числі зупиненням дії
законів (їх окремих положень), лише в
умовах воєнного або надзвичайного
стану на певний строк.

Утверджуючи і забезпечуючи права і
свободи громадян, держава окремими
законами України встановила певні
соціальні пільги, компенсації і
гарантії, що є складовою
конституційного права на соціальний
захист і юридичними засобами
здійснення цього права, а тому
відповідно до частини другої статті 6,
частини другої статті 19, частини першої
статті 68 Конституції України вони є
загальнообов'язковими, однаковою мірою
мають додержуватися органами
державної влади, місцевого
самоврядування, їх посадовими особами.
Невиконання державою своїх соціальних
зобов'язань щодо окремих осіб ставить
громадян у нерівні умови, підриває
принцип довіри особи до держави, що
закономірно призводить до порушення
принципів соціальної, правової
держави.

Оскільки правові положення, які
передбачають соціальні виплати,
встановлені Законом України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" №3551-ХІІ від 22.10.1993,
є чинними, тобто не скасовані, не
змінені, і позивач є ветераном
війни-учасником війни, тому має право
на їх одержання, органи державної влади
не можуть свідомо зменшувати ці
виплати.

Право на отримання державної
соціальної допомоги не залежить від
розміру доходів отримувача чи
наявності фінансування з бюджету, а має
безумовний характер.

Отже, стаття 14 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" №3551-ХІІ від 22.10.1993
діє у редакції, згідно з якою учасникам
війни виплачується грошова допомога в
розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком.

Згідно з частиною першою статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-IV від 09.07.2003
мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Враховуючи вищезазначене, постанову
суду першої інстанції у даній справі
слід скасувати та прийняти нову, якою
позов задовольнити; визнати
неправомірними дії Головного
управління праці та соціальної захисту
населення Дніпропетровської області
щодо ненарахування позивачу щорічної
разової грошової допомоги до 05 травня у
відповідності до ст.14 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту", та зобов'язати
Головне управління праці та соціальної
захисту населення Дніпропетровської
області здійснити перерахунок та
виплату позивачу щорічної разової
грошової допомоги до 05 травня у розмірі
3 (трьох) мінімальних пенсій за віком за
2010 рік у відповідності до ст.14 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" з
урахуванням виплачених сум.

Керуючись ст.ст.195,197,198,202,207 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Індустріального районного суду
м.Дніпропетровська від 20 грудня 2010 року
у справі № 2а-3382/10 задовольнити
частково.

Постанову Індустріального районного
суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2010
року у справі № 2а-3382/10 скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії Головне
управління праці та соціальної захисту
населення Дніпропетрвоської області
щодо не нарахування позивачу щорічної
разової грошової допомоги до 05 травня у
відповідності до ст.14 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту".

Зобов'язати Головне управління праці
та соціальної захисту населення
Дніпропетрвоської області здійснити
перерахунок та виплату позивачу
щорічної разової грошової допомоги до
05 травня у розмірі 3 (трьох) мінімальних
пенсій за віком за 2010 рік у
відповідності до ст.14 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" з урахуванням
виплачених сум.

Постанова є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Головуючий:
О.А. Проценко

Суддя:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
Л.П. Туркіна