Справа № 806/5528/13-а
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
Житомир справа № 806/5528/13-a

категорія
8.2.1

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Токаревої М.С.,

за участі секретаря Смолінської І.П.,

за участі представника позивача та
відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Трансгаз" до
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про скасування
податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Трансгаз" звернулось
до суду з позовом, в якому просить
скасувати податкові
повідомлення-рішення
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області від 23.07.2013 №
та №. В обгрунтування
позовних вимог позивач зазначив, що
підприємством до складу витрат 1
кварталу 2013 року правомірно віднесено
амортизаційні відрахування, витрати
по ремонту основних засобів, що
передані в оренду, витрати на оплату
відсотків за користування кредитними
коштами, курсові різниці, пов'язані з
купівлею валюти для погашення кредиту,
витрати по амортизації тимчасової
податкової різниці, що виникла станом
на 01.04.2011 , а тому висновки податкового
органу про завищення позивачем витрат,
що враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, є безпідставними. Крім
того, зазначив, що товариством
правомірно задекларовано від'ємне
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток за попередні
періоди в сумі 1397749 грн., що в тому числі
підтверджується рішенням суду, що
набрало законної сили.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав в повному
обсязі та просив його задовольнити з
підстав, зазначених в позові.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив з
підстав, зазначених в письмових
запереченнях щодо позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові докази
наявні у матеріалах справи, суд дійшов
до висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що
Новоград-Волинською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку товариства з обмеженою
відповідальністю "Трансгаз" з питань
правильності дотримання вимог
податкового законодавства щодо
достовірності даних, що містяться в
декларації з податку на прибуток за
період з 01.01.2013 р. по 31.03.2013 року. За
результатами проведеної перевірки
було складено акт від 11.07.2013 року №
76/22-00/31881723 у якому встановлено
порушення п.п. 138.1.1, п.138.1, п.138.2, п.138.4,
пп.138.8.5 п.138.8, п.п.138.10.2, пп.138.10.5 п.138.10 ст.138,
п. 146.2 ст. 146 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами та
доповненнями), в результаті чого
занижено податок на прибуток в періоді,
що перевірявся, на загальну суму 3039
грн., у тому числі за 1 квартал 2013 року в
сумі 3039 грн. та зменшено від'ємне
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток на загальну суму 1
622 183 грн., в тому числі за 2010-2012 роки в
сумі 1 397 749 грн. та за 1 квартал 2013 року в
сумі 224 434 грн.

На підставі вказаного акту
Новоград-Волинською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області винесено
податкові повідомлення - рішення від
23.07.2013р. № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на прибуток
приватних підприємств в сумі 3799,00 коп.,
в тому числі 3039,00 грн. - за основним
платежем, та 760,00 грн.- за штрафними
санкціями, та № , у зв'язку з чим
позивачу зменшено суму від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток у розмірі 1622183,00
грн.

Суд не погоджується з висновками
податкового органу з огляду на
наступне.

В акті перевірки зазначено, що на
порушення п.138.2 ст.138, пп.138.8.5 п.138.8 ст.138
Податкового Кодексу України,
нарахування амортизації
загальновиробничого призначення є
таким, що не включається до складу
витрат операційної діяльності рядок 05
Декларації з податку на прибуток
підприємства на загальну суму 38 992 грн.
в т.ч: за 1 квартал 2013 року в сумі 38992 грн.,
в зв'язку з відсутністю дозволу
Управляння Держгірпромнагляду по
Житомирській області.

Судом встановлено, що
Новоград-Волинською ОДПІ було
надіслано запит nериторіальному
Управлінню Держгірпромнагляду по
Житомирській області 22.05.2013 №7410/22-00 про
видачу дозволу на виконання робіт та
експлуатацію машин, механізмів,
устаткування підвищеної небезпеки ТОВ
«Трансгаз» по вул. Київська,
с.Наталівка, Новоград-Волинського р-ну,
Житомирської області.

На даний запит отримано лист-відповідь
за №0859/1.3 від 29.05.2013, в якому зазначено,
що ТОВ «Трансгаз» отримав дозвіл
Управління Держгірпромнагляду
Житомирській області № 239.10.18-50.50.0 від
27.10.2010 терміном дії до 27.10.2015 та
№240.10.18-50.50.0 від 27.10.2010 терміном дії до
27.10.2013 на виконання робіт, експлуатацію
машин, механізмів, устаткування
підвищеної небезпеки, і в якому не було
передбачено використання ємкості, що
працює під високим тиском (а саме,
компресорна установка Місгоbox
МХL-185-3-1500-35 серійний номер № 429). Дана
компресорна установка була придбана в
вересні 2008 року вартістю 1362772,04 грн. (280400
дол.США) та введена в експлуатацію без
отримання вищезазначеного дозволу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського облік, та інших
документів, встановлених розділом
цього Кодексу.

Пунктом 138.8 ст. 138 Податкового кодексу
України встановлено, що собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
виробництвом таких товарів, виконанням
робіт, наданням послуг, а саме: прямих
матеріальних витрат; прямих витрат на
оплату праці; амортизації виробничих
основних засобів та нематеріальних
активів, безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться собівартість виготовлених
та реалізованих товарів, виконаних
робіт, наданих послуг відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку; вартості придбаних послуг
прямо пов'язаних з виробництвом
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг; інших прямих витрат, у тому
числі витрат з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну).

У відповідності з п. 144.1 ст. 144
Податкового кодексу України
амортизації підлягають витрати на
придбання основних засобів для
використання в господарській
діяльності.

При цьому, амортизація об'єкту
основного засобу нараховується
впродовж терміну його корисного
використання (експлуатації),
встановленого підприємством, але не
менше мінімально допустимого терміну,
встановленого п. 145.1 ПКУ, помісячно
починаючи з місяця, що йде за місяцем
введення об'єкту в експлуатацію (п. 146.2
ПКУ).

Отже, право на амортизацію поставлено в
залежність від факту використання
основних фондів в господарській
діяльності підприємства, а не від
наявності чи відсутності дозволу.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що вказаний вище дозвіл не
являється первинним документом.

Судом встановлено, що відповідно до
акту приймання-передачі основних
засобів, компресорна установка Місгоbox
МХL - 185-3-1500-35 серійний номер № 429 введена
позивачем в експлуатацію 24 липня 2009
року. Дана обставина свідчить про її
використання в господарській
діяльності підприємства.

В судовому засіданні представник
відповідача підтвердив, що компресорна
установка використовувалась в
господарській діяльності товариства.

Крім того, право підприємства на
амортизацію щодо компресорної
установки вже було підтверджено
судовими рішеннями по справах №
0670/5302/12, №0670/10328/11 та 806/4998/13-а, які
набрали законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене та те, що
судовими рішеннями по справах №
0670/5302/12, №0670/10328/11 та 806/4998/13-а
встановлено правомірність віднесення
Товариством до складу витрат сум
амортизаційних відрахувань щодо
зазначеної компресорної установки,
тому дані обставини не підлягають
додатковому доказуванню і, отже,
необгрунтованим є нарахування
грошового зобов'язання по податку на
прибуток з цих підстав.

В акті перевірки зазначено, що на
порушення п.п. 138.10.2, п. 138.10, п. 138.4 ст.138
Податкового Кодексу України ТОВ
«Трансгаз» безпідставно віднесено до
складу витрат витрати по ремонту
основних засобів, що не
використовувались в господарській
діяльності платника та не приймали
участі в отримані доходу на загальну
суму 12 389 грн., в т. ч: за 1 квартал 2013 року
в сумі 12 389 грн.

В акті перевірки зазначено, що на
протязі перевіряємого періоду ТОВ
«Трансгаз» проводило ремонт
(поліпшення) основних фондів за адресою
вул. Промислова, 13 с. Наталівка, які було
передано для використання іншим
суб'єктам господарської діяльності в
оперативний лізинг (оренду) згідно
договорів оренди.

Вказано, що ТОВ "Трансгаз" розмір плати
за оренду основних засобів на протязі
перевіряємого періоду не змінював та
не проводив коригувань на суми
проведених ремонтів.

Судом встановлено, що на протязі
перевіряємого періоду ТОВ "Трансгаз"
проводило ремонт (поліпшення) основних
фондів за адресою: АДРЕСА_1, які
передало для використання іншим
суб'єктам господарської діяльності в
оперативний лізинг (оренду) згідно
наступних договорів оренди нерухомого
майна: №01/12-08 від 01.12.2008 року між ТОВ
"Трансгаз" (Орендодавець) та ПП ОСОБА_1
(Орендар), №02/07-11 від 01.07.2011 року між ТОВ
"Трансгаз" (Орендодавець) та ПП ОСОБА_1,
(Орендар), №03/07-11 від 01.07.2011 року між ТОВ
"Трансгаз" (Орендодавець) та СПД
ОСОБА_2.(Орендар), № 04/07-11 від 01.07.2011 року
між ТОВ "Трансгаз" (Орендодавець) та СПД
ОСОБА_3 (Орендар).

За умовами цих договорів орендодавець
зобов'язується своєчасно та якісно
здійснювати поліпшення, поточний та
капітальний ремонт об'єкта. На час
проведення капітального та поточного
ремонту орендна плата зменшується. В
разі неможливості використання об'єкта
орендарем внаслідок ремонту орендар
звільняється від орендної плати на
строк ремону.

Отже, за умовами вказаних договорів не
передбачено відшкодування орендарями
суми витрат на поліпшення об'єкта
оренди, що понесені власником таких
приміщень. Зазначені договори оренди
надавались відповідачу в ході
проведення перевірки, що
підтверджується змістом акту
перевірки.

Щодо твердження відповідача про
невикористання витрат по ремонту
основних засобів у своїй господарській
діяльності та неприйманні ними участі
в отриманні доходу, то суд зазначає
наступне.

У відповідності з пп. 14.1.36 ст. 14 ПКУ
господарська діяльність - діяльність
особи, пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особа самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентським договорами.

Згідно пп. 14.1.97 ст. 14 ПКУ лізингова
(орендна) операція - господарська
операція (кроперацій з фрахтування
(чартеру) морських суден та інших
транспортних засобів) фізичної чи
юридичної особи (орендодавця), що
передбачає надання основних фондів
користування іншим фізичним чи
юридичним особам (орендарям) за плату
та визначений строк.

Таким чином, надання позивачем послуг
оренди нерухомого майна в тлумаченні
Податкового кодексу України є
господарською діяльністю.

Згідно п. 138.4 статті 138 ПКУ витрати, які
формують собівартість реалізованих
товар виконаних робіт, наданих послуг,
крім нерозподільних постійних
загальновиробнш витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно пп. "г" пп. 138.8.5. ст. 138 ПКУ до
складу загальновиробничих витрат
включаються витрати на утримання,
експлуатацію та ремонт, страхування,
оперативну оренду основних засобів,
інших необоротних активів
загальновиробничого призначення.

Відповідно до п.п. 138.10.2 п.138.10 ст. 138
Податкового кодексу України, до складу
інших витрат включаються
адміністративні витрати, спрямовані на
обслуговування та управління
підприємством, в тому числі витрати на
утримання основних засобів, інших
необоротних матеріальних активів
загальногосподарського використання
(оперативна оренда (у тому числі оренда
легкових автомобілів), придбання
пально-мастильних матеріалів, стоянка,
паркування легкових автомобілів,
страхування майна, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона).

Судом встановлено, що підприємством
отримувався та декларувався дохід від
оренди, відтак витрати на ремонт
безпосередньо пов'язані із доходами.
Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що ремонт орендованого
майна є необхідним, оскільки
підприємству для отримання подальшого
доходу від оренди нерухомого майна
необхідно підтримувати його в
належному стані, що забезпечить
отримання доходів від такої оренди в
майбутньому.

З урахуванням вище викладеного суд
приходить до висновку про
правомірність віднесення позивачем до
складу валових витрат в періоді, що
перевірявся витрати по ремонту
основних засобів, що передані в оренду.

В акті перевірки зазначено, що на
порушення пп.138.10.5 п.138.10 ст.138
Податкового кдексу України, ТОВ
"Трансгаз" включено в 1 кварталі 2013 року
фінансові витрати за користуванням
кредитом використаним на придбання
основних фондів, які повинні
включатись до собівартості
кваліфікаційного активу відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку на загальну суму 70 657 грн.

Судом встановлено, що в 1 кварталі 2013
року позивачем сплачено кредитній
установі відсотків в сумі 70657 грн., які
згідно пп. 138.10.5 ст.138 ПКУ відносяться до
складу інших витрат як фінансові
витрати, до яких належать витрати на
нарахування процентів (за користування
кредитами та позиками, за випущеними
облігаціями та фінансовою орендою) та
інші витрати підприємства в межах норм,
встановлених ПКУ, пов'язані із
запозиченнями (крім фінансових витрат,
які включені до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку).

Пунктом 141.1 статті 141 Податкового
кодексу України встановлено, що до
складу витрат включаються будь-які
витрати, пов'язані з нарахуванням
процентів за борговими зобов'язаннями
(в тому числі за будь-якими кредитами,
позиками, депозитами, крім фінансових
витрат, включених до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку) протягом звітного періоду, якщо
такі нарахування здійснюються у
зв'язку з провадженням господарської
діяльності платника податку.

Згідно п.8 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 7 "Основні
засоби", фінансові витрати не
включаються до первісної вартості
основних засобів, придбаних (створених)
повністю або частково за рахунок
запозичень (за винятком фінансових
витрат, які включаються до
собівартості кваліфікаційних активів
відповідно до Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 31 "Фінансові
витрати").

Пунктом 4.П(с)БО-31 "Фінансові витрати"
прямо встановлено, що фінансові
витрати визнаються суб'єктами малого
підприємництва - юридичними особами,
представництвами іноземних суб'єктів
господарської діяльності та
юридичними особами, що не займаються
підприємницькою діяльністю (крім
бюджетних установ), витратами того
звітного періоду, за який вони були
нараховані (визнані зобов'язаннями).

Позивач за показниками діяльності
являється суб'єктом малого
підприємництва, що підтверджується
копією Фінансового звіту суб'єкта
малого підприємництва за 2012 рік (ф.1-м та
2-м).

Відтак судом встановлено, що позивач
мав право відносити сплачені відсотки
до витрат періоду, чим спростовуються
хибні висновки податкового кредиту про
завищення позивачем витрат в частині
сплати відсотків для банківської
установи на загальну суму 70657 грн.

В акті перевірки також зазначено, що
ТОВ "Трансгаз" не мав підстав відносити
до складу витрат курсові різниці, що
виникли в зв'язку з купівлею валюти для
погашення кредиту, в свою чергу
відсотки по якому не відносяться до
витрат, так як фінансові витрати за
користуванням кредитом, використаним
на придбання основних фондів, повинні
включатись до собівартості
кваліфікаційного активу відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку.

На цій підставі податковий орган
вважає, що підприємством порушено
вимоги пп.138.10.5 п.138.10 ст.138 Податкового
Кодексу України та завищено інші
витрати на суму від'ємного значення
курсових різниць за період з 01.01.2013 року
по 31.03.2013 року на загальну суму 15414 грн.,
в т.ч. за 1 квартал 2013 року на суму 15414
грн.

Суд вважає таку позицію відповідача
необґрунтованою, зважаючи на наступне.

Правомірність віднесення позивачем до
складу витрат від'ємного значення
курсових різниць прямо
підтверджується нормами ПКУ.

Зокрема, згідно з пп. 153.1.3 ст. 153 ПКУ
визначення курсових різниць від
перерахунку операцій, виражених в
іноземній валюті, заборгованості та
іноземної валюти здійснюється
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку. При цьому
прибуток (позитивне значення курсових
різниць) ураховується у складі доходів
платника податку, а збиток (від'ємне
значення курсових різниць)
ураховується у складі витрат платника
податку.

Відповідно до пп. 138.10.4. ст. 138 ПКУ до
складу інших операційних витрат
включаються витрати за операціями в
іноземній валюті, втрати від курсової
різниці, визначені згідно зі статтею 153
цього Кодексу.

Отже, нормами ПКУ прямо встановлено
право позивача на витрати щодо
курсової різниці, нарахованої на суму
непогашеного валютного кредиту.

Тому суд дійшов висновку, що позивачем
правомірно віднесено до складу витрат
курсові різниці в сумі 15414 грн.,
нараховані на суму непогашеного
кредиту.

Крім того, право позивача на витрати
щодо курсової різниці, нарахованої на
суму непогашеного валютного кредиту,
отриманого для оплати компресорної
установки Microbox MXL-185-3-1500-35, вже було
підтверджено судовими рішеннями по
справах № 0670/5302/12, №0670/10328/11 та 806/4998/13-а,
які набрали законної сили.

Згідно акту перевірки податковий
орган вважає, що підприємством в
порушення пп.138.1.1 п.138.1, п.138.4 ст.138
Податкового кодексу в перевіряємому
періоді віднесено до декларації з
податку на прибуток за рядком 06.4 "Інші
витрати звичайної діяльності та інші
операційні витрати" амортизацію
тимчасової податкової різниці в
розмірі 88160 грн., яка виникла за
результатами інвентаризації основних
засобів станом на 01.04.2011 року. Вважає, що
дана амортизація тимчасової
податкової різниці приймає участь у
витратах товариства, а також
складається з амортизації об'єктів, які
використовуються на даний момент у
господарській діяльності ТОВ
"Трансгаз" та приймає безпосередню
участь у формуванні собівартості
реалізованих товарів, то також повинна
бути відображена у дохідній частині
товариства з метою отримання прибутку
субєкта господарювання, що є
показником фінансових результатів
його господарської діяльності.

Суд не погоджується з таким
твердженням відповідача з огляду на
наступне.

Відповідно до пп. 14.1.189 ст. 14 ПКУ
тимчасова податкова різниця -
податкова різниця, яка виникає у
звітному періоді та анулюється в
наступних звітних податкових періодах.

Підпунктом 17.1.12 ст. 17 ПКУ передбачено
право платників податків вести облік
тимчасових та постійних податкових
різниць, та використовувати дані
такого обліку для складання декларації
з податку на прибуток.

Пунктом 6 підрозділу 4 розділу ХХ ПКУ
передбачено, що якщо загальна вартість
усіх груп основних засобів за даними
бухгалтерського обліку менша, ніж
загальна вартість усіх груп основних
фондів за даними податкового обліку, то
тимчасова податкова різниця, яка
виникає в результаті такого
порівняння, амортизується як окремий
об'єкт із застосуванням прямолінійного
методу протягом трьох років.

Право платника податків на включення
зазначеної тимчасової податкової
різниці до складу витрат
підтверджується також і формою
податкової декларації з податку на
прибуток підприємств затвердженої
наказом Мінфіну від 28.09.2011 р. №1213,
зокрема її додатками ІВ ( код рядка 06.4.27
"Амортизація тимчасової податкової
різниці, яка виникла за результатами
інвентаризації основних засобів
станом на 01.04.2011") та додатком АМ.

Крім того, положеннями ПКУ не
передбачено збільшення доходів на суми
тимчасової податкової різниці.

Таким чином, позивачем правомірно
віднесено до складу витрат показник
тимчасових податкових різниць в сумі
88160 грн., розрахованих як 1/12 різниці між
вартістю усіх груп основних засобів за
даними бухгалтерського та податкового
обліку станом на 01.04.2011р.. Вказаний
розрахунок позивача вже був
підтверджений відповідачем за
результатами двох попередніх планових
перевірок відповідача.

В акті перевірки зазначено, що
проведеною перевіркою встановлено за
період з 01.01.2013 року по 31.03.2013 року
завищення задекларованих суб"єктом
госпосподарювання показника по рядку
06.5 "Від'ємне значення об'єкта
оподаткування попереднього
податкового періоду" на загальну суму у
сумі 1 397 749 грн. за 2010-2012 роки відповідно
до акту планової виїзної
документальної перевірки №670/22-00/31881723
від 13.06.2013 року.

Судом встановлено, що питання щодо
правомірного формування підприємством
від"ємного значення об'єкта
оподаткування попереднього
податкового періоду (в т.ч. і показника
такого від'ємного значення за 2010-2012
роки, відображеного позивачем в
деклараціях за 2011 та 2012 роки)
досліджувалось судом по
адміністративній справі №806/4998/13-а.

Так, постановою Житомирського
окружного адміністративного суду від
28.11.2013 по справі №806/4998/13-а за позовом
ТОВ "Трансгаз" до Новоград-Волинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Житомирської області
державної податкової служби про
скасування податкових
повідомлень-рішень, позов задоволено.

Зокрема, в мотивувальній частині
вказаного судового рішення зазначено,
що підстави для зменшення суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
податкового органу відсутні, тому
податкове повідомлення-рішення від
01.07.2013 № (було винесене на
підставі акту планової виїзної
документальної перевірки №670/22-00/31881723
від 13.06.2013) про зменшення позивачу суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 2 175 333,00 грн., було скасоване в
повному обсязі.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від
16.01.2014, рішення суду першої інстанції
від 28.11.2013р. залишено без змін. Вказане
рішення набрало законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, ТОВ "Трансгаз"
правомірно віднесено до складу витрат 1
кварталу 2013 року показник від'ємного
значення в сумі 1 397 749 грн.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, контролюючий
орган має доводити недобросовісність
платника податків. Будь-яких
беззаперечних та достатніх доказів,
які б могли свідчити про
недобросовісність позивача при
формуванні сум витрат, відповідачем -
суб'єктом владних повноважень, суду не
надано.

Зважаючи на викладене, суд приходить
до висновку про неправомірність
податкових повідомленнь - рішеннь
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області від 23.07.2013 №
та №, а тому, позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Трансгаз"
є обгрунтованим та підлягає
задоволенню.

Керуючись статтями 122, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

постановив:

Позовні вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю "Трансгаз"
задовольнити.

Визнати податкові
повідомлення-рішення
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області від 23 липня 2013
року № та № протиправними
та скасувати їх.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
М.С. Токарева

Повний текст постанови виготовлено: 16
липня 2014 р.