Справа № 2а-3659/11/1221
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/28862/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого суддіГоловчук С.В.
(суддя-доповідач),суддівАмєліна С.Є.,
Юрченка В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 березня
2012 року у справі

за позовом ОСОБА_4 до Перевальської
виправної колонії №15 Управління
Державного Департаменту України
питань виконання покарань у Луганській
області (далі - Перевальська ВК №15
УДДУПВП у Луганський області) про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання виплатити одноразову
грошову допомогу при звільнені,

в с т а н о в и л а:

У серпня 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, в якому зазначив, що з 2002
працював в органах кримінальної
виконавчої служби, з яких звільнився у
запас 30 листопада 2010 року за підпунктом
«б» пункту 63 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114
(далі - Положення №114). Вказує, що при
звільненні відповідач неправильно
обчислив розмір його одноразової
грошової допомоги, а саме: з розміру
його грошового забезпечення за останні
два місяці перед звільненням без
урахування премії та надбавки за
особливі умови служби за жовтень 2010
року. Цих виплат його позбавлено
згідно з наказом від 01 жовтня 2010 року
№782, який вважав незаконним. Крім того,
йому не виплачена матеріальна допомога
на оздоровлення за 2008-2010 роки. Вважаючи
дії відповідача неправомірними, просив
суд скасувати наказ начальника
Перевальської ВК №15 УДДУПВП у
Луганський області від 01 жовтня 2010 року
№782, перерахувати одноразову грошову
допомогу при звільненні та стягнути
різницю у сумі 4397,46 грн, виплатити
матеріальну допомогу в сумі 4739 грн та
відшкодувати 1000,00 грн моральної шкоди.

Постановою Перевальського районного
суду Луганської області від 26 грудня 2011
року позов задоволено частково.
Скасовано наказ по Первальській ВК
УДДУПВП у Луганський області №15 від 01
жовтня 2010 року №782. Визнано
неправомірними дії Первальської ВК №15
УДДУПВП у Луганський області,
зобов'язано перерахувати ОСОБА_4
одноразову грошову допомогу при
звільненні та виплатити невиплачену
різницю в сумі 4397,46 грн, а також
зобов'язати виплатити матеріальну
допомогу при вибутті до чергової
відпустки у сумі 3731,68 грн. В решті
позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 березня
2012 року скасовано рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог та ухвалено в цій
частині нову постанову про відмову у
задоволенні позову. В решті постанову
Перевальського районного суду
Луганської області від 26 грудня 2011 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду та залишення в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, пункту 5 постанови Кабінету
Міністрів України «Про упорядкування
структури та умов грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб рядового і начальницького складу
та деяких інших осіб» від 07 листопада
2007 року № 1294 (далі - постанова КМУ №1294).
Вказує, що у керівника Первальської ВК
УДДУПВП у Луганський області відсутні
повноваження змінювати розмір
додаткових видів грошового
забезпечення, порядок і виплата яких
здійснюється в обов'язковому порядку,
визначеному керівником центрального
органу та гарантовано законом.
Зазначає, що в матеріалах справи
відсутні докази, що свідчать про
відсутність належного фінансування
відповідача. Крім того, апеляційний суд
не звернув уваги на висновок суду
першої інстанції про те, що підставою
видачі наказу від 01 жовтня 2010 року №782
став факт відсутності його на службі
05-06 жовтня 2010 року, тобто після видання
наказу.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відповідно до статті 220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій у межах касаційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що з 2002 року ОСОБА_4
проходив службу в Перевальській ВК №15
УДДУПВП у Луганський області на посаді
молодшого інспектора відділу охорони,
з якої звільнився у запас (через
хворобу) за підпунктом «б» пункту 63
Положення №114 згідно з наказом
начальника Перевальської ВК №15
УДДУПВП у Луганський області від 26
листопада 2010 року №61 о/с.

Одноразову грошову допомогу при
звільненні ОСОБА_4 відповідач обчислив
без урахування надбавки за особливі
умови несення служби за жовтень 2010 року
та премії за вересень 2010 року
відповідно до наказу від 01 жовтня 2010
року № 782, яким позивача позбавлено
зазначених додаткових видів грошового
забезпечення.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивача безпідставно позбавлено
надбавки за особливі умови несення
служби та премії, оскільки не доведено
факту дисциплінарного проступку,
вчиненого 05-06 жовтня 2010 року, а тому
наказ від 01 жовтня 2010 року № 782 про
позбавлення ОСОБА_4 цих виплат визнано
незаконним та скасовано, а розмір
виплаченої одноразової грошової
допомоги зобов'язано перерахувати.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в позові,
апеляційний суд виходив з того, що
належних доказів про перебування на
лікуванні 05-06 жовтня 2010 року позивач до
розгляду справи судом не надав, отже
наказ від 01 жовтня 2010 року № 782 видано
правомірно.

Проте, з такими висновками погодитись
неможливо.

Відповідно до абзацу 2 підпункту 1
пункту 5 постанови КМУ № 1294 керівникам
державних органів надано право у межах
асигнувань, що виділяються на їх
утримання, встановлювати, зокрема,
надбавку за виконання особливо
важливих завдань під час проходження
служби у розмірі до 50

відсотків посадового окладу з
урахуванням окладу за військовим
(спеціальним) званням.

Порядок та умови виплати такої
надбавки визначаються залежно від
якості, складності, обсягу та
важливості виконуваних завдань. У разі
несвоєчасного або низькоякісного
виконання завдань надбавка
скасовується або розмір її
зменшується.

За умовами підпунктів 2-3 пункту 5
постанови КМУ № 1294 преміювання та
виплата матеріальної допомоги для
оздоровлення здійснюється за
аналогічних умов, визначених пунктом 5
постанови КМУ № 1294.

Отже, керівникам органів внутрішніх
справ було надано право, а не покладено
на них обов'язок установлювати
зазначеним особам перелічені доплати у
межах асигнувань, що виділяються на
утримання органів внутрішніх справ,
преміювати - у межах фонду преміювання.

Із змісту оскаржуваного наказу від 01
жовтня 2010 року № 782 видно, що підставою
позбавлення ОСОБА_4 надбавки за
особливі умови несення служби та
премії, стало неналежне виконання ним
службових обов'язків та порушення
службової дисципліни.

Перевіряючи доводи сторін щодо факту
порушення службової дисципліни, суди
надавали оцінку поважності причин
відсутності позивача на службі 05-06
жовтня 2010 року. Разом з тим, суди не
звернули уваги на те, що цей наказ
видано 01 жовтня 2010 року, тобто до
настання події - відсутності позивача
на службі.

Крім того, цей наказ стосується
грошового забезпечення не тільки
ОСОБА_4, а і інших осіб, а тому суд першої
інстанції безпідставно скасував його в
повному обсязі.

Таким, чином, обставини, за яких
позивача позбавлено надбавки на
особливі умови несення служби та
премії за останні два місяці перед
звільненням, суди не дослідили.

Вказані обставини мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

Що стосується спору щодо невиплати
матеріальної допомоги, то суди дійшли
суперечливого висновку. Так,
відповідач мотивував свої заперечення
в частині невиплати допомоги у 2008 році
відсутністю рапорту позивача, а у 2010
році - недостатнім фінансуванням.
Проте, відмовляючи в цій частині
позовних вимог, апеляційний суд не дав
належної оцінки цим доводам та виходив
з того, що вказана допомога за 2009-2010
позивачу виплачена. Висновки щодо
виплати цієї допомоги у 2008 році у
рішенні суду відсутні.

Вимоги про відшкодування моральної
шкоди є похідними від вимог про
правомірність дій відповідача у
питаннях виплати додаткових видів
грошового забезпечення. Апеляційний
суд, залишаючи без змін постанову суду
першої інстанції в цій частині, не
навів відповідного обґрунтування.

Згідно із статтею 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих в адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Крім того, статтею 99 КАС України для
звернення до суду у справах, пов'язаних
з проходженням публічної служби
встановлено місячний строк, у випадку
пропуску якого, застосовуються
наслідки, встановленні статтею 100 КАС
України.

Вирішуючи спір, суди не звернули уваги
на пропуск позивачем місячного строку
звернення до суду без поважних причин
та не дали правової оцінки щодо
поважності обставин, що перешкоджали
ОСОБА_4 своєчасно звернутись до суду за
захистом своїх прав.

Відповідно до частини першої статті 220
КАС України, суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні.

Підставою для скасування судового
рішення суду апеляційної інстанції і
направлення справи на новий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи
(частина друга статті 227 КАС України).

Враховуючи наведене, постанова
апеляційного суду підлягає скасуванню
з направленням справи до суду
апеляційної інстанції на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 березня
2012 року скасувати в частині визнання
неправомірним та скасування наказу від
01 жовтня 2010 року №782, перерахунку
одноразової грошової допомоги при
звільненні та стягнення матеріальної
допомоги на оздоровлення за 2008-2010 роки,
а справу в цій частині направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В.
Головчук Судді С.Є.
Амєлін В.В. Юрченко