Справа № 826/7374/14
Суддя: Соколова О.А.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 липня 2014 року № 826/7374/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Соколової О.А., при секретарі судового
засідання Ковалівській Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Київської
міжрегіональної митниці Міністерство
доходів та зборів України про визнання
протиправним та скасування наказу від
14.04.2014, поновлення на роботі,
зобов'язання вчинити дії за участю
представників сторін:
від позивача ОСОБА_1,
від відповідача Гаджиєв Р.Ф. огли,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
суду з позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
(далі - відповідач) в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати
наказ Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів від 14.04.2014 № 614-о "Про
звільнення ОСОБА_1";
- поновити ОСОБА_1 на посаді головного
державного інспектора відділу
ресурсного забезпечення
адміністративно-господарського
управління Київської міжрегіональної
- зобов'язати Київську міжрегіональну
митницю Міндоходів нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 визначену судом суму
заробітної плати за весь час
вимушеного прогулу з 14.04.2014 по дату
винесення судового рішення, із
утриманням із цієї суми обов'язкових
податків та зборів до Державного
В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що наказ №614-о є
неправомірним, виданий з порушенням
вимог законодавства про працю, а
звільнення -незаконним.
Позивач у судовому засіданні підтримав
позовні вимоги, надав пояснення
аналогічно викладеному в позові,
просив задовольнити позовні вимоги в
Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позову, надав письмові
заперечення проти, в яких зазначив, що
наказ від 14.04.2014 року №614-о прийнято у
відповідності до вимог Кодексу законів
про працю України, оскільки позивачем
власноруч написав заяву про звільнення
з Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів за згодою сторін.
Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступне.
Позивач - ОСОБА_1 наказом 05.08.2013 року
№535-о переведено на посаду заступника
начальника управління митної вартості
класифікації товарів та заходів
регулювання ЗЕД - начальника відділу
контролю за класифікацією та
кодуванням товарів Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів.
Наказом від 14.04.2014 року №608-о ОСОБА_1
переведено на посаду головного
державного інспектора відділу
ресурсного забезпечення
адміністративно-господарського
управління. (а.с.191)
Відповідно до наказу від 14.04.2014 року
№614-о звільнено ОСОБА_1, заступника
начальника управління митної вартості,
класифікації товарів та заходів
регулювання ЗЕД - начальника відділу
контролю за класифікацією та
кодуванням товарів за згодою сторін та,
водночас, пунктом 3 цього наказу
скасовано наказ №608-о від 14.04.2014 року.
Позивач із вказаним наказом не
погодився та звернувся з цим позов до
суду.
Згідно приписів п.2 ч. 2 ст. 17 КАС України
спори з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
відносяться до юрисдикції
адміністративних судів.
Відповідно п. 15 ч.1 ст. 3 КАС України
публічна служба - діяльність на
державних політичних посадах,
професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.
Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 написав заяву до в.о. начальника
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів Безсмертному І.І., в якій
зазначив «Прошу перевести мене з 14
квітня 2014 року на посаду головного
державного інспектора відділу
ресурсного забезпечення
адміністративно-господарського
управління Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів» (а.с.190). Крім цього,
позивач написав заяву до в.о.
начальника Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів Безсмертному І.І., в
який зазначив "Прошу Вас звільнити мене
14 квітня 2014 року з займаної посади за
угодою сторін " (а.с.192).
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень (ч.1ст. 2 КАС України).
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідачем - Київською
міжрегіональною митницею Міндоходів,
який є суб'єктом владних повноважень,
не доведена законність своїх дій при
звільненні позивача з огляду на
Листом Вищого адміністративного суду
України від 26 травня 2010 року № 753/11/13-10
«Про розв'язання спорів, що виникають з
відносин публічної служби» зазначено,
що під час вирішення спорів зазначеної
категорії пріоритетними є норми
спеціальних законів, а норми трудового
законодавства підлягають застосуванню
лише у випадках, якщо нормами
спеціальних законів не врегульовано
спірних відносин, та коли про
можливість такого застосування прямо
зазначено у спеціальному законі.
Тому, якщо у спеціальному законі не
передбачено або прямо заборонено
застосування норм трудового
законодавства, то особа може бути
звільнена виключно з підстав
передбачених цими законами. В той же
час, ряд спеціальних законів (Закони
України "Про державну службу", Про
службу в органах місцевого
самоврядування" та ін.) передбачають
можливість поширення на службові
відносини трудового законодавства. У
зв'язку з цим, судам необхідно виходити
з того, що підстави припинення служби у
такому випадку діляться на загальні,
передбачені Кодексом законів про працю
України (далі - КЗпП), та спеціальні,
передбачені відповідними спеціальними
До загальних підстав звільнення
державних службовців належать
підстави, передбачені статтею 36 КЗпП:
угода сторін; закінчення строку
(підпункти 2 і 3 статті 23), крім випадків,
коли відносини фактично тривають і
жодна із сторін не поставила вимоги про
їх припинення; призов або вступ
працівника на військову службу,
направлення на альтернативну
(невійськову) службу; розірвання
договору з ініціативи працівника
(статті 38, 39), з ініціативи керівника
державного органу (статті 40, 41) або на
вимогу профспілкового чи іншого
уповноваженого на представництво
трудовим колективом органу (стаття 45);
переведення службовця, за його згодою,
в інший державний орган, в установу,
організацію або перехід на виборну
посаду; відмова службовця від
переведення на роботу в іншу
місцевість разом із державним органом,
установою, організацією, а також
відмова від продовження роботи у
зв'язку із зміною істотних умов праці;
набрання законної сили вироком суду,
яким службовця засуджено (крім
випадків умовного засудження і
відстрочки виконання вироку) до
позбавлення волі, виправних робіт не за
місцем роботи або до іншого покарання,
яке виключає можливість продовження
цієї роботи; підстави, передбачені
Суд зазначає, що за загальним правилом
будь-яке звільнення особи (як у
відносинах публічної служби, так і у
звичайних трудових відносинах) має
бути обґрунтованим, тобто, мати чітко
вказану підставу для звільнення,
передбачену або Кодексом законів про
працю України, або Законом України «Про
Спеціальним законодавчим актом у сфері
проходження публічної служби є Закон
України «Про державну службу», який
регулює суспільні відносини, які
охоплюють діяльність держави щодо
створення правових, організаційних,
економічних та соціальних умов
реалізації громадянами України права
на державну службу та визначає
загальні засади діяльності, а також
статус державних службовців, які
працюють в державних органах та їх
Відповідно до статті 3 Закону України
«Про державну службу» від 16 грудня 1993
року № 3723-XII (далі по тексту - Закон №
3723-XII) державна служба ґрунтується на
таких основних принципах: служіння
народу України; демократизму і
законності; гуманізму і соціальної
справедливості; пріоритету прав людини
і громадянина; професіоналізму,
компетентності, ініціативності,
чесності, відданості справі;
персональної відповідальності за
виконання службових обов'язків і
дисципліни; дотримання прав та
законних інтересів органів місцевого і
регіонального самоврядування;
дотримання прав підприємств, установ і
організацій, об'єднань громадян.
Статтею 30 Закону Закон № 3723-XII
визначено вичерпний перелік підстав,
крім передбачених Кодексом законів про
працю України, припинення державної
служби: порушення умов реалізації
права на державну службу (стаття 4 цього
Закону); недотримання пов'язаних із
проходженням державної служби вимог,
передбачених статтею 16 цього Закону;
досягнення державним службовцем
граничного віку проходження державної
служби (стаття 23 цього Закону);
відставки державних службовців, які
займають посади першої або другої
категорії (стаття 31 цього Закону);
виявлення або виникнення обставин, що
перешкоджають перебуванню державного
службовця на державній службі (стаття
12 цього Закону); відмови державного
службовця від прийняття або порушення
Присяги, передбаченої статтею 17 цього
Закону; неподання або подання
державним службовцем неправдивих
відомостей щодо його доходів,
передбачених статтею 13 цього Закону.
Суд звертає увагу, що в наказі від 14.04.2014
року №314-о зазначено, що звільнення
здійснено на підставі заяви ОСОБА_1 за
Суд критично ставиться до доводів
представника відповідача, що
ініціатива щодо звільнення виходила
безпосередньо від позивача, оскільки
звільнення відбулося на підставі
поданої ним заяви, з огляду на дані у
судовому засіданні пояснення позивача.
Так, позивач в судовому засіданні
зазначив, що він написав дві заяви про
переведення із займаної посади на іншу
та звільнення із займаної посади,
оскільки йому було запропоновано
зайняти посаду головного державного
інспектора відділу ресурсного
адміністративно-господарського
управління Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів та під тиском було
вказано написати крім заяви про
переведення також заяву про
Також, слід зазначити, що суд вважає
прийнятними пояснення позивача, що він
писав заяву про звільнення саме із
займаної посади, а не звільнення з
Київської міжрегіональної митниці
Суд наголошує, що відповідно до статті
43 Конституції України кожен має право
на працю, що включає можливість
заробляти собі на життя працею, яку він
вільно обирає або на яку вільно
Держава створює умови для повного
здійснення громадянами права на працю,
гарантує рівні можливості у виборі
професії та роду трудової діяльності,
професійно-технічного навчання,
підготовки і перепідготовки кадрів
відповідно до суспільних потреб.
Відповідно до статті 51 Кодексу законів
про працю України держава гарантує
працездатним громадянам, які постійно
проживають на території України,
зокрема, правовий захист від
необгрунтованої відмови у прийнятті на
роботу і незаконного звільнення, а
також сприяння у збереженні роботи.
Суд бере до уваги пояснення позивача,
що відповідач позитивно розглянув його
заяву про переведення та наказом від
14.04.2014 року №608-о його було переведено
на посаду головного державного
інспектора відділу ресурсного
адміністративно-господарського
управління Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів. З даним наказом він
був ознайомлений у той же день, а саме
14.04.2014 року, також відповідно до цього
наказу ОСОБА_1 14.04.2014 року ознайомлено
із посадовою інструкцією головного
державного інспектора відділу
ресурсного забезпечення
адміністративно-господарського
управління Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів. (а.с.16) Таким чином
ОСОБА_1 фактично з 14.04.2014 року приступив
до виконання обов'язків за новою
посадою, що підтверджується його
поясненнями та журналом обліку
робочого часу працівників, з якого
вбачається, що ОСОБА_1 з 14 по 16 квітня 2014
року перебував на робочому місці та
виконував свої обов'язки на
переведеній посаді. (а.с.52)
Після виходу з лікарняного 19 травня 2014
року позивача було ознайомлено з
наказом від 14.04.2014 року №614-о про
звільнення. При ознайомленні з даним
наказом, позивачем зроблено запис, що з
наказом не згоден, оскільки заяву про
звільнення за угодою сторін писав під
тиском від 11.04.2014 року. (а.с.19, 18)
До того ж суд бере до уваги, що
розрахунок при звільненні з ОСОБА_1
здійснено 18.04.2014 року згідно платіжного
доручення №253, а не в день прийняття
спірного наказу про його звільнення.
Абзацами 2,3 статті 47 КЗпПУ власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу. У
разі звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи. В інших випадках
звільнення копія наказу видається на
Абзацом 1 статті 116 КЗпПУ При звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
Отже, враховуючи вищезазначене, суд
взагалі ставить під сумнів, що наказ
14.04.2014 року №614-о прийнято саме 14.04.2014
Проаналізувавши вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позивача було
звільнено з порушенням чинного Кодексу
законів про працю України, а наказ від
14.04.2014 року №614-о, яким позивача
звільнено з займаної посади, є
Згідно приписів ст. 235 КЗпП у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник, повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.
Частиною 2 статті 235 КЗпП встановлено,
що при винесенні рішення про
поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.
Розрахунок середньомісячного
заробітку проводиться відповідно до
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 100 від 08.02.95.
З розрахунку відповідача
середньоденна заробітна плата ОСОБА_1
становить 338,30 грн. (а.с.211)
Весь час вимушеного прогулу з 14.04.14 по
17.07.14 складає 64 робочих дні. Таким чином,
за весь час вимушеного прогулу на
користь позивача підлягає стягненню з
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов
до висновку, що позовні вимоги позивача
обґрунтовані, а тому адміністративний
позов підлягає задоволенню в повному
Відповідно пунктів 2 та 3 частини 1
статті 256 КАС України негайно
виконуються постанови суду про
присудження виплати заробітної плати у
відносинах публічної служби у межах
суми стягнення за один місяць та
поновлення на посаді у відносинах
Згідно приписів ч. 1 ст. 94 КАС України
судові витрати позивача суд присуджує
з Державного бюджету України за
рахунок бюджетних асигнувань
Міністерства оборони України.
Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
1. Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати
наказ Київської міжрегіональної
митниці Міністерство доходів та зборів
України від 14.04.2014 року №614-о "Про
звільнення ОСОБА_1".
3. Поновити ОСОБА_1 на посаді Головного
державного інспектора відділу
ресурсного забезпечення
адміністративно-господарського
управління Київської міжрегіональної
митниці Міністерство доходів та зборів
4. Зобов'язати Київську міжрегіональну
митницю Міністерство доходів та зборів
України нарахувати та виплатити ОСОБА_1
заробітну плату за час вимушеного
прогулу з 14.04.2014 року по 17.07.2014 року у
шестисот п'ятдесяти однієї) грн. 20 коп.
(із утриманням із цієї суми
обов'язкових податків та зборів).
Постанова суду в частині поновлення на
посаді та присудження виплати
заробітної плати у межах суми
стягнення за один місяць в розмірі 7780
грн. (семи тисяч семисот восьмидесяти)
гривень 90 копійок підлягає до
негайного виконання.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 24.07.14.

Суддя
О.А. Соколова