Справа № 804/10366/13-а
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2014 рокусправа № 804/10366/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дурасової Ю.В.

суддів: Іванова
С.М. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.

представника позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
реєстраційної служби України в особі
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Гуляєва Олексія
Олександровича

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 23
жовтня 2013р

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Державної реєстраційної служби
України в особі державного реєстратора
прав на нерухоме майно Гуляєва Олексія
Олександровича про визнання
протиправними дій, скасування рішення
та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду в якому, з
урахуванням уточнень, просив визнати
незаконними (протиправними) дії
відповідача щодо відмови позивачеві в
державній реєстрації права власності
на домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі
рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду міста Дніпропетровська
від 25.12.2012р. у справі № 401/8565/12 (2/401/3911/12),
скасувати рішення про відмову у
державній реєстрації прав та обтяжень
за №3300308 від 19.06.2013р., прийняте
державним реєстратором прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Гуляєвим
О.О., та зобов'язати Державну
реєстраційну службу України
зареєструвати за ОСОБА_3 право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
ОСОБА_3 для проведення державної
реєстрації нерухомого майна подав до
реєстраційної служби усі необхідні
для цього документи.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
23 жовтня 2013 р. позов задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №3300308 від 19.06.2013р., прийняте
державним реєстратором прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Гуляєвим
Олексієм Олександровичем. Зобов'язано
Державну реєстраційну службу України
зареєструвати за ОСОБА_3
(ідентифікаційний код НОМЕР_1) право
власності на нерухоме майно, а саме:
домоволодіння АДРЕСА_1, яке визнане за
ним на підставі рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду міста Дніпропетровська від
25.12.2012р. у цивільній справі №401/8565/12
(2/401/3911/12).

Постанова суду першої інстанції в
частині задоволення вимог позивача
обґрунтована тим, що позивач надав до
Державної реєстраційної служби
України всі необхідні документи,
передбачені відповідними нормами
чинного законодавства. Факт того, що до
заяви про державну реєстрацію прав
позивачем не було надано документу на
земельну ділянку під будівлею не
позбавляє заявника можливості
зареєструвати право власності,
оскільки відповідно до ч.3 ст.4 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» право власності на
підприємство як єдиний майновий
комплекс, житловий будинок, будівлю,
споруду (їх окремі частини) може бути
зареєстровано незалежно від того, чи
зареєстровано право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розташовані. Розбіжність у вказаній
позивачем загальній площі об'єкту
нерухомості, на яку посилається
відповідач, пояснюється демонтажем
печі в кухні, що нормами чинного
законодавства не забороняється, та
офіційно зазначено в акті
інвентаризації. З огляду на зазначене,
рішення про відмову у здійсненні
державної реєстрації прав власності
позивача є протиправним, а, отже, вимога
про його скасування і задоволення
позовних вимог в цій частині є законною
та обґрунтованою. Висновок суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог щодо зобов'язання Державної
реєстраційної служби України
зареєструвати за ОСОБА_3 право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1
базується на тому, що саме такий спосіб
захисту прав позивача є належним і саме
він гарантуватиме дотримання і захист
прав, свобод та інтересів людини і
громадянина у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єкта
владних повноважень.

В частині відмови у задоволенні вимог
позивача, рішення суду обґрунтоване
наступним. Суд не вбачає підстав для
задоволення вимог ОСОБА_3 в частині
щодо визнання протиправними дій
відповідача щодо відмови позивачеві в
державній реєстрації права власності
на домоволодіння АДРЕСА_1, оскільки у
даному випадку права позивача були
порушені не діями відповідача, а саме
рішенням суб'єкта владних повноважень,
через яке відбувалася реалізація його
компетенції з вирішення певного
питання.

Не погодившись із рішенням суду першої
інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні вимог позову повністю.

Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовані тим, що Державна
реєстраційна служба України не може
виступати в особі державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Гуляєва Олексія Олександровича. Таким
чином, суд першої інстанції вирішив
справу без залучення належного
відповідача, яким є саме державний
реєстратор прав на нерухоме майно
Гуляєв Олексій Олександрович. До того
ж, подані позивачем для проведення
державної реєстрації прав на нерухоме
майно документи не відповідають
вимогам чинного законодавства України
або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав доводи позовної
заяви та рішення суду першої інстанції,
просив залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін. Суду пояснив, що згідно ст. 19 ЗУ
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
державна реєстрація прав проводиться
на підставі рішень судів, що набрали
законної сили. Рішення суду, що набрало
законної сили було надано реєстратору.

В судове засідання апеляційної
інстанції представник відповідача не
з'явився, про час та місце слухання
справи повідомлявся належним чином.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції скасуванню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
25 грудня 2012 року
Амур-Нижньодніпровським районним
судом міста Дніпропетровська було
ухвалено рішення у цивільній справі
№401/8565/12 (2/401/3911/12) за позовом ОСОБА_3 до
територіальної громади в особі
Амур-Нижньодніпровської районної у
місті Дніпропетровську ради,
Дніпропетровської міської ради, треті
особи - Головне
архітектурно-планувальне управління у
Дніпропетровській області, Четверта
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про встановлення факту
належності майна та визнання права
власності на спадкове майно, яким
позовні вимоги задоволені та за ОСОБА_3
було визнано право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається
з житлового будинку літ. А-1 житловою
площею 38,6 кв.м., загальною площею 48,2
кв.м., що складається з - кухні 1-1 площею
7,1 кв.м., житлової кімнати 1-2 площею 16,1
кв.м., житлової кімнати 1-3 площею 17,3
кв.м., житлової кімнати 1-4 площею 5,2 кв.м.,
тамбуру І площею 2,5 кв.м., навісів літ. Ж
та Р, сараїв літ. Б, В, Г,Д,Е,Л,М,О,П, гаражу
літ. Н, літньої кухні літ. З, споруди 1-11,
І, що розташовані на земельній ділянці
площею 372 кв.м., в порядку спадкування за
заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4.

Вказане рішення набрало законної сили
08.01.2013р.

Натомість Рішенням державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Гуляєва О.О. №3300308 від 19.06.2013р.
відмовлено ОСОБА_3 у здійснені
державної реєстрації права власності
на вищеозначене домоволодіння із
посиланням на те, що документи, подані
для проведення державної реєстрації
прав, не відповідають вимогам, або не
дають змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Аналізуючи вищевикладене, колегія
суддів апеляційної інстанції
встановила, що при вирішенні справи
судом першої інстанції до даних
правовідносин правильно застосовані
норми Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», норми Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і Порядку надання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №703 від 22.06.2011р. №703.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Таким чином
уповноважені державою органи не можуть
на власний розсуд ухилятися від
реалізації наданих їм повноважень, але
й не мають права виходити за межі,
встановлені законодавством.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
встановлено, що обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; 3) інші речові права
відповідно до закону; 4) податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

При цьому, ч.1 статтею 24 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
встановлено, що у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене
право, обтяження не підлягає державній
реєстрації відповідно до цього Закону;
2) об'єкт нерухомого майна, розміщений
на території іншого органу державної
реєстрації прав; 3) із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень звернулася неналежна особа; 4)
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; 5) заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 5-1) заяву про державну
реєстрацію обтяжень речових прав на
нерухоме майно щодо попереднього
правонабувача подано після державної
реєстрації права власності на таке
майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву
про державну реєстрацію речових прав,
похідних від права власності, подано за
відсутності державної реєстрації
права власності, крім випадків,
установлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви
про державну реєстрацію права
власності на підприємство як єдиний
майновий комплекс, житловий будинок,
будівлю, споруду (їх окремі частини), що
виникло на підставі документа, за яким
правонабувач набуває також право
власності на земельну ділянку, не
подано заяву про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку; 5-4)
після завершення п'ятиденного строку з
дня отримання заявником письмового
повідомлення про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав не
усунено обставин, що були підставою для
прийняття такого рішення; 5-5) заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень під час вчинення нотаріальної
дії з нерухомим майном, об'єктом
незавершеного будівництва подано не до
нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6)
заяву про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень в електронній формі подано
особою, яка не є державним кадастровим
реєстратором або державним виконавцем;
6) заявником подано ті самі документи,
на підставі яких заявлене право та
обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

Відповідно до ч.4 ст.24 цього Закону
відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, не передбачених
цим Законом, заборонена.

Отже, зазначеною статтею чітко
визначений перелік підстав для відмови
у державній реєстрації, частиною 4
цього ж закону встановлено, що відмова
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень з підстав, не передбачених цим
Законом, заборонена.

Однак, у своєму рішенні про відмову в
державній (а.с. 8) реєстрації державний
реєстратор посилаючись на статтю 24
вказаного закону, не зазначив, який
саме пункт зазначеної статті є
підставою відмови в державній
реєстрації речових прав.

Документом, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, згідно п.п.10 п.27 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і Порядку надання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №703 від 22.06.2011р. №703,
зокрема, є рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно,
що узгоджується з приписами ч.1 ст.19
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Згідно ч.1 ст.72 КАС України обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, обставини, встановлені рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду міста Дніпропетровська від
25.12.2012р. у цивільній справі №401/8565/12
(2/401/3911/12), (яке набуло законної сили)
доказуванню не підлягають.

Таким чином, суд першої інстанції не
допустив порушення норм матеріального
та процесуального права, повно та
всебічно дослідив матеріали та
обставини справи, правильно встановив
характер спірних правовідносин і для
їх вирішення правильно застосував
норми матеріального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, що в межах апеляційної скарги
порушень судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржуване судове рішення залишити
без змін.

Керуючись п. 1 ч.1. ст. 198, ст. 200, 205, 206
КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
реєстраційної служби України в особі
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Гуляєва Олексія
Олександровича - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
23 жовтня 2013 р. у справі за позовом
ОСОБА_3 до Державної реєстраційної
служби України в особі державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Гуляєва Олексія Олександровича про
визнання протиправними дій, скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
Л.П. Туркіна