Справа № 1570/4763/12
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2014 р. м. Київ
К/800/57501/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Ланченко Л.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Підприємство по виробництву медичних
виробів з полімерних матеріалів
«Гемопласт» на постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 29 жовтня 2013 року по справі №1570/4763/2012
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Підприємство по
виробництву медичних виробів з
полімерних матеріалів «Гемопласт» до
Південної митниці про визнання
нечинними та скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Південної митниці про визнання
нечинними та скасування податкових
повідомлень-рішень від 19.06.2012 року № 120
та № 121.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 05 листопада
2012 року позов задоволено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 29 жовтня 2013
року скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове рішення про
відмову в задоволенні позову з мотивів
необґрунтованості позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, оскільки вважає,
що постанову суду апеляційної
інстанції було прийнято з порушенням
норм матеріального права та без
належного врахування всіх обставин
справи.

Перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Південною митницею
проведено невиїзну документальну
перевірку стану дотримання
законодавства України з питань митної
справи ПАТ «Гемопласт» на предмет
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків та
зборів при митному оформленні в зоні
діяльності Південної митниці товарів.

За результатами перевірки встановлено
порушення позивачем вимог ст. 81, 88
Митного кодексу України, пп. 16.1.3 ст. 16
Податкового кодексу України, Правил 1
та 6 Основних правил інтерпретації
УКТЗЕД, затверджених Законом України
від 05.04.2001 року № 2371-ІІІ «Про митний
тариф України», та прийнято спірні
податкові повідомлення-рішення № 120,
яким визначено суму грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій) за платежем: мито на товари, що
ввозяться на територію України
суб'єктами підприємницької діяльності,
на загальну суму 87787,94 грн., № 121, яким
визначено суму грошового зобов'язання
(з урахуванням штрафних санкцій) за
платежем: податок на додану вартість з
товарів, увезених на територію України
суб'єктами підприємницької діяльності,
на загальну суму 17557,59 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з ненадання
відповідачем належних доказів на
підтвердження наявності обставин, які
б свідчили про обґрунтовану підозру, що
під час пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України було допущено порушення
законодавства України.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи
в задоволенні позову, виходив з того, що
у митного органу було право продовжити
здійснення митного контролю, за
наслідками якого донарахувати
обов'язкові платежі.

Разом з тим, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
звертає увагу на те, що вказані
висновки судів не можна вважати такими,
що зроблені на підставі повно та
всебічно досліджених встановлених
фактичних обставин справи.

Пропуск товарів і транспортних засобів
через митний кордон України - це дозвіл
митного органу на переміщення товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України з урахуванням заявленої
мети такого переміщення після
проведення митних процедур (пункт 35
статті 1 Митного кодексу України).

У пункті 19 статті 1 Митного кодексу
України наведено визначення терміна
«митні процедури» - це операції,
пов'язані зі здійсненням митного
контролю за переміщенням товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України, митного оформлення цих
товарів і транспортних засобів, а також
зі справлянням передбачених законом
податків і зборів.

Отже, митні процедури охоплюють митний
контроль, митне оформлення та
справляння податків і зборів. При
цьому, виконання митним органом дій
(процедур), які пов'язані із
закріпленням результатів митного
контролю товарів і транспортних
засобів, що переміщуються через митний
кордон України, та мають юридичне
значення для подальшого використання
цих товарів і транспортних засобів, є
митним оформленням.

Митне оформлення вважається
завершеним після виконання митним
органом митних процедур, визначених
ним на підставі Митного кодексу
України відповідно до заявленого
митного режиму.

Незалежно від закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску товарів і транспортних
засобів митний контроль за ними може
здійснюватися, якщо є достатні
підстави вважати, що мають місце
порушення законодавства України чи
міжнародного договору України,
укладеного в установленому законом
порядку, контроль за виконанням яких
покладено законом на митні органи
(стаття 69 Митного кодексу України).

Аналіз наведених норм свідчить про
можливість митного контролю після
завершення митного оформлення за умови
обґрунтованої підозри, що під час
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
було допущено порушення законодавства
України.

Отже, якщо митний орган, приймаючи
вантажну митну декларацію, самостійно
визначає митну вартість товару та
пропускає товар на митну територію
України (після сплати імпортером
передбачених законом податків і
зборів), то в подальшому він не має
правових підстав для прийняття
податкових повідомлень про
донарахування податкових зобов'язань,
за винятком випадку коли за наслідками
службової перевірки або розгляду
кримінальної справи встановлено змову
між декларантом і митним органом,
спрямовану на заниження обов'язкових
платежів.

В інших випадках, за умови
обґрунтованої підозри, що під час
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
було допущено порушення законодавства
України, митний орган має право
продовжити здійснення митного
контролю, за наслідками якого
донарахувати обов'язкові платежі, якщо
протиправні дії декларанта спричинили
їх недобір.

Суди попередніх інстанції не
врахували, що таке можливо лише за
умови наявності обставин, які свідчать
про порушення законодавства України
під час пропуску товарів через митний
кордон України, а також за умови
наявності обґрунтованої підозри, що
під час пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України було допущено порушення
законодавства України та на підставі
письмового розпорядження керівника
митного органу або особи, яка його
заміщує.

Приймаючи рішення у даній справі,
судами попередніх інстанцій не надано
юридичної оцінки доводам позивача, з
посиланням на відповідні первинні
документи, з урахуванням необхідності
встановлення наявності або
відсутності факту порушення
декларантом вимог законодавства
України у межах спірних правовідносин.
При цьому, судами не встановлено, чи
підпадають обставини, на які
посилається контролюючий орган під
ознаки «порушення законодавства» у
контексті власне його визначення, та чи
встановлені відповідні факти
належними засобами та у передбачений
чинним законодавством спосіб, а відтак
і дотримання відповідачем законодавчо
визначених умов та порядку прийняття
спірних рішень контролюючого органу

Разом з тим, судам необхідно дослідити
обґрунтованість визначення позивачу
спірного податкового зобов'язання по
кожному факту поставки у межах строків
давності, визначених чинним податковим
законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу; в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Покладаючи на позивача обов'язок
доведення відсутності його вини у
межах спірних правовідносин, суди тим
самим порушили норми процесуального
права, а саме приписи наведеної вище
статті КАС України.

Таким чином, суди обох інстанцій дали
передчасну юридичну оцінку
встановленим фактичним обставинам
справи, а тому ухвалені ними судові
рішення не можна вважати законними та
обґрунтованими.

Відповідно до п. 2 ст. 227 КАС України,
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
ухвала та постанова у справі
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції. Під час нового розгляду
справи необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду і
вирішення спору по суті, і в залежності
від встановленого, правильно визначити
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Підприємство
по виробництву медичних виробів з
полімерних матеріалів «Гемопласт»
задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 29 жовтня 2013
року та постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 05 листопада
2012 року по справі №1570/4763/2012 скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до вимог ч. 6 ст. 254 КАС
України та оскарженню не підлягає.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписЛанченко Л.В.