Справа № 826/15448/13-а
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Бояринцева М.А.
Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
У Х В А Л А

Іменем України

23 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Чаку Є.В.,

суддів:
Файдюка В.В., Мєзєнцева
Є.І.

за участю секретаря
Муханькової Т.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні суду апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Сад - 1» на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 06 грудня 2013 року у
справі за адміністративним товариства
з обмеженою відповідальністю «Сад - 1»
до Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві,
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві Шаманської Анни Станіславівни
про визнання незаконним та скасування
рішення та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сад - 1» (далі по
тексту - позивач) звернулося до суду з
позовом до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві, Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві Шаманської А.С. про визнання
незаконним та скасування рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві Шаманської А.С. та про
зобов'язання реєстраційну службу
Головного управління юстиції у місті
Києві зареєструвати право власності на
нежитлове приміщення, що розташоване
за адресою: м. Київ, вул. Володимира
Сосюри, будинок 3.

Окружний адміністративний суд міста
Києва своєю постановою від 06 грудня 2013
року в задоволенні адміністративного
позову відмовив.

Не погоджуючись з судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 06 грудня 2013 року та
постановити нову про задоволення
адміністративного позову. На думку
апелянта, зазначену постанову суду
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та дослідивши докази, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
підлягає залишенню без змін, з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 25
вересня 2013 року державний реєстратор
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві Шаманська А.С. прийняла
рішення № 6189799 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень права
власності за ТОВ «Сад-1» на нежитлове
приміщення, що розташоване за адресою:
м. Київ, вул. Сосюри Володимира, будинок
3. Підставою для відмови в реєстрації
права власності на нежитлове
приміщення державний реєстратор
вказала у рішенні, а саме: подані
документи не відповідають вимогам, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, а саме,
не виконано зобов'язання п. 4.4.3.
договору купівлі-продажу частини
торговельного комплексу від 07.06.2002
року.

З приводу даних спірних правовідносин,
колегія суддів апеляційної інстанції
звертає увагу на наступне.

Згідно статті 9 Закону України № 1952-IV
від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» (в редакції, яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин, далі
- Закон № 1952) державний реєстратор
самостійно приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації. Втручання будь-яких
органів, посадових і службових осіб,
громадян та їх об'єднань у діяльність
державного реєстратора, пов'язану з
проведенням державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Статтею 15 Закону № 1952 передбачено, в
якому порядку проводиться державна
реєстрація прав та їх обтяжень.

Статтею 24 Закону № 1925 встановлено
виключний перелік підстав для відмови
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, не передбачених
цим Законом, заборонена.

Згідно договору купівлі-продажу
частини торговельного комплексу від 07
червня 2002 року ПП «Сад», як продавець,
передало у власність ТОВ «Сад-1», як
покупця, 2/3 частини площі приміщення
торговельного комплексу, що складає 546,5
кв.м, яка знаходиться за адресою: м.
Київ, вул. В.Сосюри, 3. Пунктом 1.2.
договору встановлено, що право
власності на об'єкт переходить до
покупця з моменту підписання акту
прийому-передачі. Пунктом 4.4.3. договору
сторонами визначено, що покупець
зобов'язаний в місячний термін з
моменту підписання акту
прийому-передачі провести реєстрацію
об'єкта в Бюро технічної
інвентаризації.

Договір укладено сторонами в простій
письмовій формі та засвідчений
печатками товариств та підписами
директорів.

Згідно акту приймання-передачі об'єкт -
2/3 частини площі приміщення
торговельного комплексу, що складає 546,5
кв.м та знаходиться за адресою: м. Київ,
вул. В.Сосюри, 3 передана від продавця
покупцю 17 червня 2002 року.

На час звернення позивача до суду
реєстрацію об'єкта нерухомості в Бюро
технічної інвентаризації покупцем
проведено не було.

Позивач у своїй апеляційній скарзі
звертав увагу суду на те, що п. 4.4.3
Договору ніяким чином не впливає на
реєстрацію даного договору в
Реєстраційній службі Головного
управління юстиції у місті Києві, даний
пункт не впливає на зміст та суть
правовідносин, законодавством не
передбачено строків реєстрації права
на майно, а також, договором не
передбачені наслідки невиконання
пункту 4.4.3.

Колегія суддів апеляційної інстанції
категорично не погоджується з такими
доводами апелянта та вважає за
необхідне звернути увагу на наступне.

Так, дійсно на момент укладення
вищезазначеного договору діяв
Цивільний кодекс Української РСР.

Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР право
власності (право оперативного
управління) у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі
речі, якщо інше не передбачено законом
або договором.

Передачею визнається вручення речей
набувачеві, а так само здача
транспортній організації для
відправки набувачеві і здача на пошту
для пересилки набувачеві речей,
відчужених без зобов'язання доставки.
До передачі речей прирівнюється
передача коносаменту або іншого
розпорядчого документа на речі.

Згідно ст. 224 ЦК УРСР за договором
купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, дані положення не
передбачали обов'язкової державної
реєстрації договорів.

Згідно з частиною першою статті 182
Цивільного кодексу України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 334 Цивільного
кодексу України від 16.01.2003 року № 435-ІV
(далі - ЦК України) (в редакції, яка діяла
на час звернення позивача до
реєстратора, а саме 07.09.2013 року)
встановлено момент набуття права
власності. Так, право власності у
набувача майна за договором виникає з
моменту передання майна, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Переданням майна вважається вручення
його набувачеві або перевізникові,
організації зв'язку тощо для
відправлення, пересилання набувачеві
майна, відчуженого без зобов'язання
доставки. До передання майна
прирівнюється вручення коносамента
або іншого товарно-розпорядчого
документа на майно. Право власності на
майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого посвідчення
або з моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.
Права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Статтею 657 ЦК України встановлено форму
окремих видів договорів
купівлі-продажу. Так, договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» та інших
законодавчих актів України» до 01 січня
2013 року державна реєстрація права
власності на об'єкти нерухомого майна,
що розташовані на земельних ділянках,
проводилася реєстраторами бюро
технічної інвентаризації.

За таких умов договір купівлі-продажу
нерухомого майна, нотаріально
посвідчений та державну реєстрацію
якого проведено до 01 січня 2013 року, за
відсутності державної реєстрації
права власності повинен бути
зареєстрований у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно.

Виходячи з системного аналізу
наведених норм права, колегія суддів
апеляційної інстанції зазначає, що
оскільки позивач 07.09.2013 року звернувся
до Реєстратора з вимогою зареєструвати
право власності на нежитлове
приміщення, що розташоване за адресою:
місто Київ, вул. Сосюри, 3 (на час
звернення діяв Цивільний кодекс
України), то позивач не набув права
власності на вказане приміщення,
оскільки договір купівлі-продажу не
був нотаріально посвідчений. Колегія
суддів звертає увагу на те, що позивач,
на момент звернення до Реєстратора
повинен був керуватися тим
законодавством, яке є чинним на момент
виникнення правовідносин, а саме
Цивільним Кодексом України, який був
прийнятий 16 січня 2003 року (із змінами та
доповненнями на час звернення позивача
до реєстратора).

Враховуючи відсутність державної
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомого майна, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
правомірність рішення державного
реєстратора про відмову у державній
реєстрації права власності за
товариством з обмеженою
відповідальністю «Сад-1» на 2/3 частини
площі приміщення торговельного
комплексу, що складає 546,5 кв.м та
знаходиться за адресою: м. Київ, вул.
В.Сосюри, 3. А тому апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова суду першої інстанції - без
змін.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Сад - 1» -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
06 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлений
28.07.2014 року.

Головуючий суддя
Чаку Є.В.

Судді:
Файдюк В.В.

Мєзєнцев Є.І.