Справа № 813/4904/14
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/4904/14 17 год. 40
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючий суддя
секретар судового засідання
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Львівської митниці Міндоходів
до Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Шестака О.В. про
визнання протиправними дій, скасування
Суть справи.
До Львівського окружного
адміністративного суду звернулася
Львівська митниця Міндоходів (далі -
позивач, Львівська митниця) з
адміністративним позовом до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області (далі - відповідач 1,
УДВС ГУЮ у Львівській області),
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Шестака О.В. (далі -
відповідач 2, державний виконавець), у
якому, з врахуванням заяви про
збільшення позовних вимог /а.с.23-26/,
- визнати протиправними дії
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Шестака О.В. по
винесенню постанови від 23.06.2014 року ВП
№ 43406748 про накладення на боржника
Львівську митницю Міндоходів штрафу в
розмірі 1020,00 грн.;
- скасувати постанову головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
Головного управління юстиції у
Львівській області Шестака О.В. від
23.06.2014 року ВП № 43406748 про накладення на
боржника штрафу в розмірі 1020,00 грн.;
- визнати протиправними дії
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Шестака О.В. по
винесенню постанови про накладення
штрафу у розмірі 2040,00 грн. на Львівську
митницю Міндоходів від 14.07.2014 року ВП №
- скасувати постанову головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
Головного управління юстиції у
Львівській області Шестака О.В. про
накладення на боржника штрафу від
14.07.2014 року ВП № 43406748.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
державним виконавцем необґрунтовано
накладено штраф на Львівську митницю
Міндоходів за невиконання без поважних
причин рішення суду у встановлений
державним виконавцем строк. На думку
позивача, оскільки у Львівській
митниці відсутня вакансія державного
інспектора відділу митного оформлення
№ 1 митного поста «Краковець», рішення
суду про поновлення на роботі виконати
неможливо з поважних причин.
Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю з підстав викладених у
позовній заяві, просив позов
Відповідачі явку уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечили, про дату, місце і час
судових засідань двічі повідомлені
належним чином. Письмових заперечень
проти позову, клопотань про
відкладення розгляду справи чи іншого
Суд заслухав пояснення представника
позивача, з'ясував обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги та ті,
які мають інше значення для вирішення
справи, повно, всебічно та об'єктивно
дослідив докази у справі, та -
Постановою головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області Шестака О.В. ВП № 43406748 від 26.05.2014
року відкрито виконавче провадження з
виконання виконавчого листа № 813/482/14
виданого 08.05.2014 року Львівським
окружним адміністративним судом про,
зокрема, поновлення ОСОБА_4 на посаді
державного інспектора відділу митного
оформлення № 1 митного поста
«Краковець» Львівської митниці
Міндоходів та зобов'язано боржника
негайно виконати рішення в частині
поновлення /а.с.11/.
Постановою головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області Шестака О.В. ВП № 43406748 від 23.06.2014
року встановлено, що всупереч законним
вимогам державного виконавця, рішення
суду в частині поновлення на роботі
незаконно звільненого працівника не
виконано, а будь-яких обґрунтованих
пояснень щодо причин невиконання не
надано, а відтак, за невиконання
рішення суду без поважних причин
накладено штраф на Львівську митницю
Міндоходів у розмірі 1020,00 грн. /а.с.9/.

Львівська митниця 02.07.2014 року вих.
13-70-10/15-5780 звернулася до начальника ВПВР
УДВС ГУЮ у Львівській області з заявою
про відстрочку або розстрочку
виконання рішення суду в порядку ст. 36
закону України «Про виконавче
провадження», в якій просила
звернутися із заявою щодо відстрочки
або розстрочки виконання рішення до
суду який видав виконавчий документ та
зупинити виконавче провадження
/а.с.14-15/.

Постановою головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області Шестака О.В. ВП № 43406748 від 14.07.2014
року встановлено, що всупереч законним
вимогам державного виконавця, рішення
суду в частині поновлення на роботі
незаконно звільненого працівника не
виконано, а причини невиконання, на які
посилається Львівська митниця
Міндоходів у заяві від 02.07.2014 року, не є
поважними, а відтак, за повторне
невиконання без поважних причин у
встановлений строк рішення суду,
накладено штраф на боржника у розмірі
1020,00 грн. /а.с.28/.

Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2
цієї ж статті можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів,
відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України,
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Згідно з ч. 1 ст. 181 КАС України, учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначаються Законом України «Про
виконавче провадження» № 606-XIV від
21.04.1999 р. (далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до ст. 1 Закону № 606-XIV
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 вищезазначеного
Закону примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що
примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу службу"
(далі - державні виконавці).

Згідно з ч. 1 ст. 5 цього ж Закону вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Частиною 3 цієї ж статті визначено, що
невиконання законних вимог державного
виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Законом України «Про державну
виконавчу службу» № 202/98-ВР від 24.03.1998
року визначено основи організації та
діяльності державної виконавчої
служби, її завдання, правовий статус
працівників органів державної
виконавчої служби та їх соціальний
захист. Частиною 2 ст. 1 визначено, що
завданням державної виконавчої служби
є своєчасне, повне та неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 75 Закону № 606-ХІV після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець перевіряє виконання
рішення не пізніше ніж на наступний
день після закінчення строку,
встановленого частиною 2 ст. 25 цього
Закону для самостійного виконання
рішення. Якщо рішення підлягає
негайному виконанню, його виконання
перевіряється не пізніше наступного
робочого дня після відкриття
виконавчого провадження.

У ч. 2 ст. 25 Закону № 606-ХІV визначено, що
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 Закону № 606-ХІV у
разі невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення. Якщо рішення не
виконано і виконання може бути
проведено без участі боржника,
державний виконавець організовує
виконання відповідно до повноважень,
наданих йому законом, та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону.

Статтею 89 Закону № 606-ХІV передбачено,
що у разі невиконання без поважних
причин у встановлений державним
виконавцем строк рішення, що зобов'язує
боржника виконати певні дії, та рішення
про поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання. У
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Отож, Законом визначено умови, за яких
відповідач має правові підстави для
прийняття рішення про накладення на
боржника штрафних санкцій, а саме,
невиконання рішення суду без поважних
причин.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Предметом доказування відповідно до ч.
1 ст. 138 КАС України є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

З матеріалів справи судом встановлено,
що 02.07.2014 року листом Львівська митниця
звернулася до ВПВР УДВС ГУЮ у
Львівській області з проханням
зупинити виконавче провадження та
звернутися до суду про відстрочку або
розстрочку виконання рішення. Причиною
невиконання судового рішення про
поновлення на роботі боржник назвав
відсутність відповідної вакансії для
особи, яку слід поновити /а.с.14-15/.

Суд зважає на покликання позивача,
однак звертає увагу на наступне.

Дійсно за змістом ч. 1 ст. 36 Закону №
606-ХІV за наявності обставин, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, державний
виконавець за власною ініціативою чи
за заявою сторін, а також самі сторони
мають право звернутися до суду, який
видав виконавчий документ, із заявою
про відстрочку або розстрочку
виконання судового рішення, а також про
встановлення або зміну способу і
порядку виконання.

Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-ХІV
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право звертатися до суду, який
видав виконавчий документ, із заявою
про роз'яснення судового рішення, про
видачу дубліката виконавчого
документа, про встановлення чи зміну
порядку і способу виконання, про
відстрочку та розстрочку виконання
рішення.

Виконавче провадження може бути
зупинено, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 38
Закону № 606-ХІV, у разі звернення
державного виконавця до суду, який
видав виконавчий документ, із заявою
про роз'яснення рішення, що підлягає
виконанню, про відстрочку або
розстрочку виконання, а також про
встановлення чи зміну способу і
порядку виконання.

За правилами ч. 1 ст. 263 КАС України з
заявою про відстрочку або розстрочку
виконання судового рішення до суду
може звернутися як державний
виконавець з поданням так і сторона
виконавчого провадження з заявою.

Таким чином, за змістом вищевказаних
норм, звернення до суду з поданням про
відстрочку або розстрочку виконання
судового рішення, про що просив
боржник, є правом а не обов'язком
державного виконавця, що діє як
посадова особа на власний розсуд.
Визначення поважними причини
невиконання рішення суду теж є правом
державного виконавця. Законодавством
переліку поважних причин невиконання
рішення суду не визначено.

Крім того, із заявою про відстрочку або
розстрочку виконання судового рішення
до суду може звернутися як державний
виконавець з поданням так і сторона
виконавчого провадження. Однак,
доказів звернення до суду з такою
заявою позивач не надав, як не надав
доказів про звернення до суду з заявою
про зміну чи встановлення способу і
порядку виконання судового рішення.

Також суд бере до уваги те, що станом на
момент винесення постанови про
накладення першого штрафу за
невиконання рішення суду у
встановлений строк без поважних
причин, а саме 23.06.2014 року, боржник
взагалі не надав державному виконавцю
будь-якої інформації щодо причин
невиконання рішення суду, що
відображено у мотивувальній частині
постанови про накладення штрафу /а.с.9/.

Суд зауважує й те, що позивачем не
надано суду жодних доказів, що свідчили
б про намагання виконати рішення суду,
як от, наприклад, пропозиції незаконно
звільненій та поновленій судовим
рішенням особі зайняття рівнозначної
чи будь-якої іншої посади у Львівській
митниці Міндоходів.

Також, суд звертає увагу позивача на
наступне.

Відповідно до ст. 8 Конституції України,
в Україні визнається і діє принцип
верховенства права.

Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України повинні
відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами
прямої дії. Звернення до суду для
захисту конституційних прав і свобод
людини і громадянина безпосередньо на
підставі Конституції України
гарантується.

Статтею 124 Конституції України
встановлено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, згідно з ч. 2 ст. 14 КАС
України є обов'язковими до виконання на
всій території України.

Згідно зі ст. 255 КАС України, постанова
або ухвала яка набрала законної сили, є
обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.
Умисне невиконання службовою особою
вироку, рішення, ухвали, постанови суду,
що набрали законної сили, або
перешкоджання їх виконанню, є ознакою
складу злочину передбаченого ст. 382
Кримінального кодексу України як
невиконання судового рішення.

Судове рішення, яке набрало законної
сили або яке належить виконати негайно,
відповідно до ч. 2 ст. 257 КАС України є
підставою для його виконання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України
негайно виконуються постанови суду про
поновлення на посаді у відносинах
публічної служби.

Згідно ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Закріплений у ст. 8 КАС України принцип
Верховенства права суд застосовує з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини, яка
відповідно до вимог ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права в
Україні.

Неможливість особою домогтися
виконання судового рішення, винесеного
на її користь, становить втручання у
право на мирне володіння майном, що
викладене у першому реченні пункту
першого статті 1 Протоколу № 1 до
Конвенції про захист прав людини і
основних свобод. У рішенні
Європейського суду з прав людини від
29.06.2004 року (справа «Жовнір проти
України») Суд відзначив, що право на
судовий розгляд, гарантоване статтею 6
Конвенції про захист прав людини і
основних свобод, також захищає і
виконання остаточних та обов'язкових
судових рішень, які у країні, яка
поважає верховенство права, не можуть
залишатися невиконаними, завдаючи
шкоди одній із сторін.

Зважаючи на важливість реального
виконання судових рішень, це питання
неодноразово ставало предметом
обговорення як на національному, так і
на міжнародному рівнях. Регулюванню
цього питання, зокрема, присвячена
Рекомендація № Rec (2003) 16 від 09.09.2003 року
Комітету міністрів Ради Європи
державам-членам "Про виконання
адміністративних рішень і судових
рішень у галузі адміністративного
права", обов'язкова для виконання
Україною як членом Ради Європи, в якій
зазначається, що держави-члени повинні
забезпечити виконання судових рішень
адміністративними органами в межах
розумного строку. Вони мають вживати
всіх необхідних заходів згідно з
законом з метою надання цим рішенням
повної сили. У разі, якщо
адміністративний орган не виконує
судового рішення, слід передбачити
відповідну процедуру, що дозволятиме
домагатися виконання такого рішення,
зокрема, за допомогою винесення
судових заборон або накладення
штрафів. Держави-члени повинні
забезпечити притягнення
адміністративних органів до
відповідальності за відмову у
виконання та невиконання судових
рішень. Посадові особи, відповідальні
за невиконання судових рішень, також
можуть притягуватись до
дисциплінарної, цивільної або
кримінальної відповідальності у разі
невиконання таких рішень.

Таким чином, виконання рішень судів,
зокрема у адміністративних справах,
справах про поновлення на роботі, є
одним з пріоритетів діяльності органів
публічної влади, а невиконання рішень
судів повинно тягнути за собою
адміністративну та іншу
відповідальність.

В розумінні ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, на підставі
аналізу норм українського
законодавства та практики
Європейського Суду з прав людини,
Рекомендації № Rec (2003) 16 від 09.09.2003 року
Комітету міністрів Ради Європи, суд
дійшов висновку про відсутність ознак
протиправності у діях державного
виконавця при винесенні постанов про
накладення штрафів за невиконання
рішення суду та відповідність їх
критеріям встановленим ч. 3 ст. 2 КАС
України, а відтак, позовні вимоги є
необґрунтованими, а отже у задоволенні
позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України
відшкодування судових витрат
позивачеві, якому відмовлено у позові,
не передбачено.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138,
158-163, 167, 181, 263 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на
позивача.

Постанову може бути оскаржено, згідно
зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з
дня її проголошення чи отримання копії
постанови, шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили,
згідно зі ст. 254 КАС України, після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження. Якщо строк
апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова
суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано о 14.30 год. 01.08.2014 року.

Суддя
Кравців О.Р.