Справа № 872/9989/13
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

872/9989/13

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2014 року

справа № 811/1067/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Олефіренко Н.А.

суддів: Головко О.В. Суховарова А.В.

за участю секретаря судового засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Кіровоградській області

на постанову: Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2013 року у справі № 811/1067/13-а

за позовом: Державної фінансової інспекції у Кіровоградській області

до: Державного підприємства "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2" Державного агентства резерву України

про: зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2013 року адміністративний позов задоволено частково, а саме: забов’язано Державне підприємство "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2" Державного агентства резерву України виконати пункти 15 та 17 листа-вимоги Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області від 28 травня 2012 року №11-06-14-14/3284.

В апеляційній скарзі, вказуючи на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, Державна фінансова інспекція у Кіровоградській області просить скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2013 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, судом першої інстанції та апеляційним судом встановлено, що Державне підприємство "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2" Державного агентства резерву України є юридичною особою, заснованою на державній власності і належить до сфери управління Державного агентства резерву України, що діє на підставі Указу Президента України від 13.04.2011р. №463/2011 "Про Положення Державного агентства резерву України.

Державною фінансовою інспекцією у Кіровоградській області проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності відповідача за період з 01.01.2010 по 01.03.2012 року

За результатами ревізії складено акт №06-09/112 від 20.04.2012 року. Відповідно до цього акту позивачем були прийняті «Обов'язкові вимоги щодо усунення виявлених порушень за результатами ревізії» від 28.05.2012 року №11-06-14-14/3284.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що при визначенні розміру збитків відповідач не взяв до уваги норми чинного цивільного та господарського законодавства щодо поняття збитків (шкоди) та відповідальності за завдання шкоди (збитків).

Колегія суддів погоджується з висновками викладеними в рішенні суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в пункті 2 вимог зазначено про те, що в ході ревізії встановлено, що в порушення ч.1 ст.75 Господарського кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України "Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контролю за використанням державного майна і фінансових ресурсів" від 29.11.2006 №1673 протягом 2010 року надано благодійної (гуманітарної) допомоги в розмірі 7,1 тис.грн. (при тому, що за результатами попереднього звітного року (2009 рік) відповідач спрацював збитково, розмір збитків склав 3 332,0 тис.грн. в зв'язку з чим: провести претензійно-позовну роботу з одержувачами благодійної (гуманітарної) допомоги щодо повернення коштів.

Відповідно до норм КЗпП України (ст. 130) працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків, отже відшкодування шкоди, завданої з вини працівника чого не було встановлено судами, що унеможливлює застосування ст. 137 КЗпП України з метою врахування ступеню вини і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Отже, правомірним є висновок, що пункт 2 листа-вимоги виконанню не підлягає.

В акті перевірки відображено, що відповідачем не вжито заходів щодо стягнення штрафних санкцій (пені) за несвоєчасне виконання контрагентами - ТОВ "Круп'яний дім" і ПП "Інкопмарк-Плюс" договірних зобов'язань - несвоєчасна сплата грошових коштів. За повідомленням представника відповідача, станом на час проведення ревізії відповідача, договірні відносин останнього з ТОВ "Круп'яний дім" і ПП "Інкопмарк-Плюс" були припинені, сторони договорів претензій один до одного не висували. Законодавством встановлено річний строк позовної давності до вимог про стягнення пені - п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Вказані обставини свідчать про неможливість, з об'єктивних причин, виконати п. 3 вимоги, оскільки, передбачений термін позовної давності минув, відповідач не має можливості провести претензійно-позовну роботу, щодо стягнення штрафних санкцій в сумі 33,1 тис. грн., та відшкодувати за рахунок винних осіб дебіторську заборгованість.

В пункті 4 цих вимог зазначено про те, що в ході ревізії встановлено, що в порушення п.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV, п.5 П(С) БО 9 "Запаси" та п. 5,6 П(С)БО 16 "Витрати" на витрати підприємства списано вартість придбаних автопокришок в сумі 13 757,18 грн., які видані в підзвіт колишньому директору відповідача, у зв'язку чим:поновити в обліку вартість автопокришок та відобразити їх в облік як нестачу; провести претензійно-позовну роботу з колишнім директором відповідача, щодо відшкодування вартості автопокришок.

Згідно ст. 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку проводиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу або за заявою прокурора. Листом №04/1321 від 29.12.2010 року відповідач звернувся до Держкомрезерву щодо необхідності ініціювати питання про стягнення матеріальної шкоди завданої нестачею підзвітних матеріальних цінностей, але Держкомрезервом такі заходи не було вжито. Отже, відповідачем вжито необхідних заходів щодо необхідності стягнення матеріальної шкоди завданої нестачею підзвітних матеріальних цінностей, а тому п. 4 вимоги є безпідставним.

Відповідно до п.12 вимог зазначено про те, що в ході ревізії встановлено, що в порушення ст.ст. З, 8, 12 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.п. 4, 11 П(С)БО №10 "Дебіторська заборгованість", станом на 01.03.2012 року завищено розмір дебіторської заборгованості на загальну суму 1 040 419,0 грн. та відповідно, занижено суму інших операційних витрат і збитків та перекручення річної звітності за період з 01.01.2010 по 01.03.2012 року, у зв'язку з чим: провести звірки з дебіторами щодо визнання боргу; списати заборгованість в установленому порядку.

Відповідно до ст. 80 ЦК України юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Згідно ч. 4 ст. 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Частиною 1, 2 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

До матеріалів справи долучено відомості з ЄДРПОУ одержані від Головного управління статистики у Кіровоградській області (а.с. 80-86) в яких міститься інформація про ліквідацію юридичних осіб - дебіторів відповідача, що також підтверджується реєстром суб'єктів господарювання по яких скасована державна реєстрація, який складений позивачем (а.с. 87).Таким чином, відповідач з об'єктивних причин не зможе виконати вимоги позивача через ліквідацію юридичних осіб дебіторів, а тому п. 12 вимоги не підлягає виконанню.

В пункті 15 вимог зазначено про те,що в ході ревізії встановлено, що в порушення ч.1,8 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення « Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, внаслідок невірного занесення даних щодо обігу автомобілів до шляхових(подорожних) листів та враховуючи відсутність пального в баках автомобілів, що підтверджено проведеною інвентаризацією, нестача пального склала 157 літрів на загальну суму 1 593,10 грн. , у зв'язку з чим: стягнути з осіб, винних у нестачі пального шкоду у порядку та розмірі встановленому ст.ст.130- 136 Кодексу законів про працю України.

Зважаючи на те, що відповідач визнає пункт 15 вимоги, спір в цій частині відсутній.

В пункті 16 цих вимог зазначено про те, що в ході ревізії встановлено, що в порушення

Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених наказом міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43, (на підставі якого розраховані норми списання у відповідача) протягом періоду з 01.02.2010 по 15.06.2011 року, внаслідок завищення норм безпідставно списано пального на загальну суму 15 919,28 грн., в зв'язку з чим:стягнути з осіб, винних у понаднормовому списанні пального шкоду у порядку та розмірі встановленому ст.ст.130, 133, 136 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до п. 13 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку. Визначаючи відповідачеві розмір збитків позивач керувався положеннями наказу Міністерства транспорту України від 01.02.98р. №43, зокрема Додатком А.2.Вказаний додаток не містить базових лінійних норм допустимої міри споживання ПММ автомобілями ВАЗ2124 та Опель Омега 2,2 л, а позивачем за основу були взяті норми схожих об'ємів двигунів: ВАЗ 2106 1,6 л та ГАЗ-3110 2,4 л, що є неприпустимим та суперечить п. 13 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні". Отже, п. 16 вимоги є безпідставним.

Дозвіл на списання з балансу матеріальних цінностей надається керівником установи, установою вищого рівня або головним розпорядником бюджетних коштів в залежності від вартості матеріальних цінностей та причин списання. На підставі викладеного правомірним є висновок, що вказана вимога підлягає виконанню.

Отже, відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням державного майна, погіршення або знищення його цінності, що спричинило додаткові витрати для державного підприємства для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Судом встановлено, що у Вимозі позивач ставить вимоги до відповідача по зобов'язанню провести претензійно-позовну роботу, а у разі неможливості стягнення збитків у судовому порядку, стягнути з осіб, винних у вказаному порушенні збитки в порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно ст.2 Закону № 2939-ХІІ порядок проведення Державною контрольно-ревізійною службою державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 35 Порядку проведення інспектування державною контрольно - ревізійною службою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 р. № 550, визначено, що виявлені допущені об'єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесений до компетенції служби, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов'язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушені, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Пункт 50 Порядку передбачає, що за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи служби вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущених порушеннях працівників об'єкту контролю; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Аналізуючи головні завдання державної контрольно-ревізійної служби визначених у статті 2 і обсягу прав, встановлених статтею 10 Закону №2939-ХІІ слід зазначити, що позивач здійснюючи державний фінансовий контроль за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, ефективним використанням коштів і майна реалізує такі повноваження через механізм вилучення в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, стягнення у дохід держави коштів, одержаних підконтрольними установами, за незаконними угодами, без встановлених законом підстав та з порушенням чинного законодавства, звернення до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечене виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також порушення перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства, накладати у випадках, передбачених законодавчими актами, на керівників та інших службових осі підконтрольних установ адміністративні стягнення.

Отже, в своїх позовних вимогах органи Держфінконтролю повинні чітко визначити, які саме дії має вчинити відповідач, а не ставити загальну вимогу щодо виконання вимоги про усунення порушень, які є обов'язковими до виконання, але не містять посилань на вчинення конкретних дій конкретними особами та спосіб вчинення цих дій.

При цьому, позивач в даних спірних правовідносинах ставить саме загальні вимоги щодо виконання Вимоги про усунення порушень від 20.04.2012 року, без зазначення винних осіб у допущених порушеннях та конкретних сум стягнення та з кого підлягає стягненню спірна сума, що унеможливлює визначитися у способі захисту порушеного права та інтересів держави.

Крім того, приписи зазначених норм матеріального права не наділяють суб'єкта владних повноважень правами щодо спонукання господарюючого суб'єкта на проведення претензійно-позовної роботи та зобов'язання звернення до суду про стягнення безпідставно отриманих коштів з іншого господарюючого суб'єкту.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що Державна фінансова інспекція України зобов'язуючи Державне підприємство "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2" Державного агентства резерву України звернутися до суду для стягнення коштів, вийшла за межі наданих владних повноважень.

Разом з тим, згідно з п.49 Порядку проведення інспектування державною фінансовою інспекцією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №550 від 20.04.2006 року, у разі коли діями чи бездіяльністю працівників об'єкта контролю державі або підконтрольній установі заподіяна матеріальна шкода, орган служби ставить вимоги перед керівником об'єкту контролю та органом його управління щодо пред'явлення цивільних позовів до винних осіб

Відповідно до ст.130 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

Відповідно до ст.130 Кодексу законів про працю України не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов'язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов'язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Позивачем у заявленій вимозі п.16, а також судами не встановлені особи порушення фінансової дисципліни та яка шкода ними заподіяна, відшкодування якої має здійснюватися за рахунок винних матеріально-відповідальних осіб.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності винесення вимоги щодо незаконності встановлення та виплати Запорізькою митницею надбавок зазначеним особам.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2013 року у справі № 811/1067/13-а - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Н.А. Олефіренко

Суддя: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров