Справа № 816/2264/14
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/2264/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського І.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Петренко О.В.,

позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - Заїченко
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 до
Лікувально-консультативної комісії
поліклініки № 1 Кременчуцької міської
дитячої лікарні, третя особа - головний
лікар Кременчуцької міської дитячої
лікарні ОСОБА_5 про визнання
протиправною відмову та зобов'язання
вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

11 червня 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_4 (надалі -
позивачі) звернулись до Полтавського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Лікувально-консультативної комісії
поліклініки № 1 Кременчуцької міської
дитячої лікарні (надалі - ЛКК
поліклініки № 1, відповідач), третя
особа - головний лікар Кременчуцької
міської дитячої лікарні ОСОБА_5 про
визнання протиправною відмову щодо
встановлення категорії інвалідності
ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1), оформлену
довідкою № 311 від 09 грудня 2013 року та
зобов'язання вчинити дії, а саме
підготувати медичний висновок про
дитину-інваліда віком до 18 років щодо
встановлення категорії інвалідності
ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та надіслати
висновок до органу соціального захисту
населення за місцем проживання
дитини-інваліда.

В обґрунтування своїх вимог позивачі
посилались на протиправність
прийнятої відмови, що призвела до
порушення прав їх сина ОСОБА_6
(ІНФОРМАЦІЯ_1) на належне соціальне
забезпечення. Зауважували, що спірна
відмова є безпідставною, оскільки
згідно виписки із медичної картки
стаціонарного хворого Національної
спеціалізованої лікарні "Охматдит" № 677
визначено код згідно Міжнародної
статистичної класифікації хвороб, який
відповідно до чинного законодавства є
підставою для надання дитині статусу
інваліда та право на подальшу
соціальну допомогу.

Позивачі в судовому засіданні позов
підтримали, просили задовольнити в
повному обсязі.

Представник позивача у судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив відмовити у його задоволенні. У
своїх запереченнях та доповненнях до
них зауважував, що за результатами
звернення позивачів про надання їх
сину статусу інваліда, останнім
відмовлено з підстав відсутності
належного діагнозу як підстави для
надання ОСОБА_6 статусу інваліда.
Звертав увагу суду на факт
встановлення діагнозу, що не
відноситься до категорії захворювань
церебрального паралічу та інших
паралітичних синдромів.

Третя особа у судове засідання не
з'явилась, хоча повідомлялась про час
та місце судового розгляду належним
чином.

Суд, заслухавши представників сторін,
розглянувши подані документи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, встановив
наступне.

За результатами проведеного
обстеження поліклінікою № 1
Кременчуцької міської дитячої лікарні
позивачам видано консультативний
висновок спеціаліста від 02 жовтня 2013
року № 372, відповідно до якого
встановлено залишкові явища
посттравматичної післяопераційної
бракіоплексопатії правобічної.
Функціональна нестабільність лопатки
та рекомендовано: консультація
невролога, генетика в "Охматдит",
ортопеда в НДІ ім. Сітенко для
визначення можливості визнання дитини
інвалідом (а.с. 14).

На підставі даного висновку та
перебування на стаціонарному
лікуванні в Національній
спеціалізованій лікарні "Охматдит"
спеціалістами даного закладу складено
виписку із медичної картки
стаціонарного хворого № 677, відповідно
до якої встановлено повний діагноз, а
саме: компресійно-ішемічна невропатія
довгого грудного нерву, стан після
оперативного лікування. Парез
переднього правового зубчатого м'яза (m.
serratus anterior dextr) з відставанням правої
лопатки. Додатково зазначено код - g56.8/g83
(а.с. 16-17).

Лікувально-консультативною комісією
поліклініки № 1 Кременчуцької міської
дитячої лікарні на підставі вказаної
виписки за результатами засідання
вказаної комісії видано ОСОБА_6
(ІНФОРМАЦІЯ_1) витяг з протоколу від 09
грудня 2013 року, що оформлений довідкою
№ 311. Вказаною довідкою зауважено, що за
станом здоров'я та згідно висновку НДСЛ
"Охматдит" дитина не може бути визнана
інвалідом у зв'язку із відсутністю
стійких тяжких рухових порушень
кінцівок (g80-83), п.2 пп.2.1 Наказу МОЗ
України № 454/471/516 від 08 листопада 2001
року (а.с. 18).

Дана довідка видана в конфліктну
комісію ЛКК поліклініки № 1 для
розгляду про визнання дитини інваліди
у зв'язку з незгодою матері з рішенням
ЛКК.

Не погодившись з таким рішенням
відповідача, позивачі звернулись до
Полтавської обласної дитячої
клінічної лікарні, за результатами
розгляду спірного питання якою
прийнято рішення, оформлене протоколом
засідання ЛКК Полтавської обласної
дитячої клінічної лікарні від 25 лютого
2014 року № 1. Відповідно до витягу із
зазначеного протоколу встановлено, що
згідно Наказу МОЗ України № 454/471/516 від
08 листопада 2001 року дитина не має
показань для визнання її інвалідом на
момент огляду (а.с. 6).

Не погодившись з відмовою ЛКК
поліклініки № 1 щодо встановлення
категорії інвалідності ОСОБА_6
(ІНФОРМАЦІЯ_1), оформлену довідкою № 311
від 09 грудня 2013 року та вважаючи за
необхідне зобов'язати підготувати
медичний висновок про дитину-інваліда
віком до 18 років щодо встановлення
категорії інвалідності ОСОБА_6
(ІНФОРМАЦІЯ_1) та надіслати висновок до
органу соціального захисту населення
за місцем проживання дитини-інваліда,
позивачі звернулись до суду.

Відповідно до частини третьої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Оцінюючи обґрунтованість
позовних вимог, суд виходив з
наступного.

Згідно статті 2 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" від 21 березня 1991
року № 875-XII інвалідом є особа зі
стійким розладом функцій організму, що
при взаємодії із зовнішнім середовищем
може призводити до обмеження її
життєдіяльності, внаслідок чого
держава зобов'язана створити умови для
реалізації нею прав нарівні з іншими
громадянами та забезпечити її
соціальний захист.

Положеннями Закону України "Про
державну соціальну допомогу інвалідам
з дитинства та дітям-інвалідам" від 16
листопада 2000 року № 2109-III визначено, що
відповідно до Конституції України
гарантується інвалідам з дитинства та
дітям-інвалідам право на матеріальне
забезпечення за рахунок коштів
Державного бюджету України та їх
соціальну захищеність шляхом
встановлення державної соціальної
допомоги на рівні прожиткового
мінімуму.

Статтею 1 вказаного Закону
України встановлено, що право на
державну соціальну допомогу мають
інваліди з дитинства і діти-інваліди
віком до 18 років. Центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення, з питань сім'ї та дітей,
організовує роботу щодо призначення та
виплати державної соціальної допомоги
інвалідам з дитинства та
дітям-інвалідам. Причина, група
інвалідності, строк, на який
встановлюється інвалідність,
визначаються органом
медико-соціальної експертизи згідно із
законодавством України з одночасним
роз'ясненням інвалідам з дитинства їх
права на державну соціальну допомогу.
Перелік медичних показань, що дають
право на одержання державної
соціальної допомоги на дітей-інвалідів
віком до 18 років, визначається у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до частин 1-3 статті 8 цього ж
Закону заява про призначення державної
соціальної допомоги подається
інвалідом з дитинства до місцевої
державної адміністрації за місцем
проживання. Заява про призначення
державної соціальної допомоги
інваліду I чи II групи, який визнаний
недієздатним, а також на
дитину-інваліда подається одним із
батьків, усиновителем, опікуном або
піклувальником за місцем свого
проживання. До заяви про призначення
державної соціальної допомоги повинні
бути додані документи про вік і місце
проживання інваліда з дитинства або
дитини-інваліда, документи про місце
проживання батьків, усиновителів,
опікуна або піклувальника, який подав
заяву, а також довідка
медико-соціальної експертизи або
медичний висновок, видані у
встановленому порядку.

Порядок видачі медичного
висновку про дитину-інваліда віком до 18
років затверджений Наказом
Міністерства охорони здоров'я України
№ 482 від 04 грудня 2001 року (надалі - Наказ
№ 482) та встановлює наступне.

Показаннями для встановлення
інвалідності у дітей є патологічні
стани, які виникають при вроджених,
спадкових, здобутих захворюваннях та
після травм (пункт 1).

Установлення у дитини медичних
показань для визнання її інвалідом
віком до 18 років здійснюється
лікарсько-консультативними комісіями
(далі - ЛКК) дитячих обласних,
багатопрофільних міських лікарень,
спеціалізованих лікарень, диспансерів,
де діти перебувають на диспансерному
обліку та спеціалізованому лікуванні,
Української дитячої спеціалізованої
лікарні "ОХМАТДИТ", Українського центру
медичної реабілітації дітей з
органічним ураженням нервової системи,
клінік науково-дослідних установ
Міністерства охорони здоров'я України
та Академії медичних наук України
після стаціонарного або амбулаторного
обстеження (пункт 3).

Відповідно до пунктів 4-7 Наказу №
482 встановлено, що при обстеженні в
указаних закладах наявність у дитини
медичних показань для визнання її
інвалідом віком до 18 років
обґрунтовується лікуючим лікарем у
первинній медичній документації:
медичній карті стаціонарного хворого
(ф. 003/ о) або історії розвитку дитини (ф.
112/ о) за підписами лікуючого лікаря,
завідувача відділення (поліклініки) та
заступника головного лікаря з медичної
частини із зазначеним згідно з
Міжнародною класифікацією хвороб
(МКХ-10) діагнозом та кодом.

Аналогічний запис заноситься до
виписки з медичної карти стаціонарного
хворого (ф. 027/ о) або консультативного
висновку спеціаліста (ф. 028/ о) за
підписами лікуючого лікаря, завідувача
відділення (поліклініки), заступника
головного лікаря з медичної частини,
засвідченими печаткою
лікувально-профілактичного закладу.

Виписка з медичної карти
стаціонарного хворого (ф. 027/ о) або
консультативний висновок спеціаліста
(ф. 028/ о) видаються на руки батькам
дитини, усиновителям, опікуну або
піклувальнику.

Визнання дитини віком до 18 років
інвалідом та оформлення медичного
висновку про дитину-інваліда віком до 18
років (ф. 080/о "Медичний висновок про
дитину-інваліда до 18 років" додається)
здійснюється
лікарсько-консультативною комісією
дитячого лікувально-профілактичного
закладу за місцем проживання дитини
після особистого огляду її та за
наявності виписки з медичної карти
стаціонарного хворого (ф. 027/о) або
консультативного висновку спеціаліста
(ф. 028/о), виданих після стаціонарного
або амбулаторного обстеження дитини в
дитячій обласній, багатопрофільній
міській лікарнях, спеціалізованих
лікарнях, диспансерах, де діти
перебувають на диспансерному обліку та
спеціалізованому лікуванні,
Українській дитячій спеціалізованій
лікарні "ОХМАТДИТ", Українському центрі
медичної реабілітації дітей з
органічним ураженням нервової системи
або клініках науково-дослідних установ
Міністерства охорони здоров'я,
Академії медичних наук України та
оформлених у зазначеному порядку.

Таким чином, суд приходить до
висновку про обов'язкову сукупність
зазначення в медичній документації,
визначеній діючим законодавством для
надання статусу інваліда: коду
захворювання згідно з Міжнародною
класифікацією хвороб (МКХ-10) та
діагнозу.

Так, відповідно до Положення про
міську дитячу поліклініку,
затвердженого головним лікарем 10 січня
2012 року встановлено, що Дитяча
поліклініка є
лікувально-профілактичним закладом, що
в районі своєї діяльності забезпечує,
між іншим, встановлення інвалідності
дітям до 18 років та оформлення і
подання документів до органів
соціального забезпечення (п. 2.1.19, а.с.
27-31).

Наказом Кременчуцької міської
дитячої лікарні від 02 січня 2014 року з
метою чіткої організації праці
колективу лікарні по вирішенню
основних виробничих розділів роботи
закладу затверджено комісії та ради на
2014 рік. З поміж іншого, затверджено
склад Лікувально-консультативної
комісії поліклініки № 1 Кременчуцької
міської дитячої лікарні (а.с. 32-33).

Відповідно до виписки за результатами
засідання вказаної комісії видано
ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1) витяг з протоколу
від 09 грудня 2013 року, що оформлений
довідкою № 311, зауважено, що за станом
здоров'я та згідно висновку НДСЛ
"Охматдит" дитина не може бути визнана
інвалідом у зв'язку із відсутністю
стійких тяжких рухових порушень
кінцівок (g80-83), п.2 пп.2.1 Наказу МОЗ
України № 454/471/516 від 08 листопада 2001
року (а.с. 18).

Так, підпунктом 2.1 пунктом 2
Переліку медичних показань, що дають
право про одержання державної
соціальної допомоги на дітей-інвалідів
віком до 18 років, затверджено наказом
Міністерства охорони здоров'я України,
Міністерства праці та соціальної
політики України, Міністерства
фінансів України від 08.11.2001 N 454/471/516
визначено, що під кодом згідно з
міжнародною статистичною
класифікацією хвороб МКХ-10 G 80 - G 83
встановлено захворювання та
патологічні стани, що дають право на
одержання державної соціальної
допомоги строком на 5 років, а саме -
церебральний параліч та інші
паралітичні синдроми стійкі тяжкі
рухові порушення (парези однієї або
більше кінцівок, генералізовані
гіперкінези, порушення координації
тощо), поєднані з порушеннями мови,
зору, слуху, ендокринною недостатністю,
розладами функції тазових органів або
без них.

Суд звертає увагу, що відповідно
до виписки із медичної карти
стаціонарного хворого № 677, виданої
Українською дитячою спеціалізованою
лікарнею "ОХМАТДИТ" на сторінці 1 пункт 6
(повний діагноз) зазначено: невропатія
довгого грудного нерва та парез
правого переднього зубчатого м'яза (а.с.
16). На сторінці 3 (а.с. 17, 68) зазначено
висновок головного дитячого невролога:
невропатія довгого грудного нерва,
функція правої кінцівки не порушена,
часткове порушення функції правого
переднього зубчатого м'яза.

При цьому, судом звернуто увагу на
письмові пояснення, надані завідуючим
відділення неврології (лікуючим
лікарем ОСОБА_6.) Української дитячої
спеціалізованої лікарні "ОХМАТДИТ", на
вимогу суду стосовно визначеного
діагнозу та зазначеного коду
захворювання.

Згідно вищевказаних пояснень
зауважено, що під час стаціонарного
лікування ОСОБА_6, зокрема, 25 листопада
2013 року спільним оглядом головного
дитячого невролога МОЗ України
Мартинюка В.Ю., завідуючого відділенням
неврології Української дитячої
спеціалізованої лікарні "ОХМАТДИТ"
Савченко Е.І. встановлено діагноз, а
саме: компресійно-ішемічна невропатія
довгого грудного нерву, стан після
оперативного лікування. Функція правої
верхньої кінцівки не порушена. Має
місце вистояння правої лопатки,
обумовлене частковим порушенням
функції m. serratus anterior dext. Також,
зазначено, що часткове порушення
функції м'яза відповідає визначенню
парез (g83.8). Враховуючи, що пацієнт
страждав на момент виписки більше 2
років, можливо вважати порушення
стійким, але тяжкість їх не порушувала
його функціональні можливості у
значній мірі. М. serratus anterior dext у нормі не
бере участь у здійсненні рухів руки.
Об'єм активних рухів правої руки у
пацієнта повний, але фізичне
навантаження - підйом ваги, носіння
ранцю викликає вистояння лопатки
(об'єктивно), болісні відчуття (зі слів
хлопчика та матері) (а.с. 81-82).

Відповідно до Міжнародної
статистичної класифікації хвороб
(МКХ-10) код: G83.0 Діплегія верхніх
кінцівок; G 83.1 Моноплегія нижньої
кінцівки; G 83.2. Моноплегія верхньої
кінцівки; G 83.3 Моноплегія не уточнена; G
83.4 Синдром кінського хвоста; G 83.8 Інші
уточнені паралітичні синдроми Параліч
Тодда (постепілептичний); G 83.9
Паралітичний синдром не уточнений.

Відповідно до пояснень ОСОБА_10,
заступника головного лікаря з
поліклінічної роботи Кременчуцької
міської дитячої лікарні, члена ЛКК,
допитаної по справі в якості свідка, в
діагнозі захворювання відсутнє слово
"плегія", яке характерне для коду 83, але
наявні слова «невропатія, парез», що
характерно для коду 56.8. Слово "парез"
означає ослаблення рухової функції зі
зниженням сили м'язу, а "параліч, плегія"
- відсутність рухової функції в
результаті різних паталогічних
процесів у нервовій системі. Тобто,
парез - паталогічний стан, при якому
людина має частковий параліч будь-яких
м'язів, тобто має послаблення рухових
функції або їх часткову втрату. Плегія -
паталогічний стан, який
характеризується повним паралічем
м'язів, тобто повною втратою рухової
здатності.

Відповідно до Міжнародної
статистичної класифікації хвороб
(МКХ-10) код: G 56 Мононевропатія верхньої
кінцівки; G 56.0 Синдром зап'ястного
каналу; G 56.1 Інші ураження середнього
нерва; G 56.2 Ураження ліктьового нерва; G
56.3 Ураженння променевого нерва; G 56.4
Каузалгія; G 56.8 Інші мононевропатії
верхньої кінцівки; G 56.9 Мононевропатія
верхньої кінцівки не уточнена.

При цьому, суд звертає увагу, що
відповідно до загальноприйнятих
медичних значень - Лопа?тка (лат. scapula) -
кістка поясу верхніх кінцівок, яка
забезпечує з'єднання плечової кістки з
ключицею. В людини це плоска кістка
приблизно трикутної форми.

Виходячи з викладеного, спростовано
посилання позивачів на достатність
лише зазначення коду захворювання, що
дають право на одержання державної
соціальної допомоги на дітей-інвалідів
віком до 18 років.

Особливої уваги потребує зауваження
щодо тлумачення діагнозу, визначеного
спеціалізованими лікувальними
закладами зазначеними вище, що
проводилось позивачами в ході судового
розгляду, не може мати місця ні зі
сторони батьків дитини (позивачів), ні,
тим паче, з точки зору правової оцінки,
що надається судом при вирішенні
даного суду.

Суд звертає увагу, що фактично між
сторонами виник спір щодо встановлення
та тлумачення діагнозу, зокрема щодо
невропатії та парезу; та щодо органів,
зокрема правого переднього зубчатого
м'яза та вистояння лопатки, що не може
бути предметом розгляду в даній
судовій справі.

Суд не вправі перебирати на себе
функції оцінки станів та понять, що
потребують спеціальних знань та
детального дослідження фахівцями
відповідного профілю.

Суд наголошує, що відповідно до
Наказу № 482 установлення у дитини
медичних показань для визнання її
інвалідом віком до 18 років та визнання
дитини віком до 18 років інвалідом та
оформлення медичного висновку про
дитину-інваліда віком до 18 років
здійснюється
лікарсько-консультативними комісіями.

Також, відповідно до пункту 18
Наказу № 482 батьки, усиновителі,
опікуни, піклувальники дитини-інваліда
віком до 18 років у разі відмови у видачі
медичного висновку про дитину-інваліда
віком до 18 років можуть оскаржити факт
відмови в органах охорони здоров'я
протягом 1 місяця або в судовому
порядку.

Суд звертає увагу, що Полтавською
обласною дитячою клінічною лікарнею
прийнято рішення, оформлене протоколом
засідання ЛКК Полтавської обласної
дитячої клінічної лікарні від 25 лютого
2014 року № 1, яким встановлено, що дитина
не має показань для визнання її
інвалідом на момент огляду (а.с. 6).

Однак, дане рішення позивачами не
оскаржувалось та залишається діючим
станом на момент прийняття рішення по
суті.

Виходячи з викладеного вище, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення вимог
позивачів у частині визнання
протиправною відмову щодо
встановлення категорії інвалідності
ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1), оформлену
довідкою № 311 від 09 грудня 2013 року.

А відтак, не належать до задоволення
вимоги позивачів про зобов'язання
підготувати медичний висновок про
дитину-інваліда віком до 18 років щодо
встановлення категорії інвалідності
ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та надіслати
висновок до органу соціального захисту
населення за місцем проживання
дитини-інваліда.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно із частини 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною першою статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Статтею 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
доказування. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи з вищевикладеного та зважаючи
на те, що відповідач довів
правомірність своїх дій при відмові у
встановленні категорії інвалідності
ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1), оформленої
довідкою № 311 від 09 грудня 2013 року, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_4 до
Лікувально-консультативної комісії
поліклініки № 1 Кременчуцької міської
дитячої лікарні, третя особа - головний
лікар Кременчуцької міської дитячої
лікарні ОСОБА_5 про визнання
протиправною відмову та зобов'язання
вчинити дії є не обґрунтованими та
такими, які задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7-11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1, ОСОБА_4 до
Лікувально-консультативної комісії
поліклініки № 1 Кременчуцької міської
дитячої лікарні, третя особа - головний
лікар Кременчуцької міської дитячої
лікарні ОСОБА_5 про визнання
протиправною відмову та зобов'язання
вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання апеляційної
скарги до Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд.

Повний текст постанови виготовлено 04
серпня 2014 року.

Суддя
І.Г. Ясиновський