Справа № 872/13619/13
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 червня 2014 рокусправа № 804/5405/13-а
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк
І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.,

представників сторін:

позивача : - ОСОБА_2, дов. від
01.05.14 р.

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 12
червня 2013 р. у справі № 804/5405/13-а

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Інспекції з питань захисту прав
споживачів у м. Києві

про скасування постанови від 06.03.2013р.
№000103, -

ВСТАНОВИВ:

17.04.2013 р. Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 звернулась до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просила:

- визнати незаконними та скасувати акт
перевірки Інспекції з питань захисту
прав споживачів у м.Києві (далі -
Інспекція) від 23.01.2013 р. № 000110 та акт
перевірки від 06.02.2013 р. № 000170;

- скасувати постанову Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
м.Києві про накладення стягнень,
передбачених статтею 23 Закону України
"Про захист прав споживачів" № 000103 від
06.03.2013 р.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 13.05.2013 р.
позивачу відмовлено у відкритті
провадження у справі в частині
позовних вимог щодо визнання
незаконними та скасування актів
перевірки від 23.01.2013 р., від 06.02.2013 р. на
підставі ч.1 ст.109 КАС України, оскільки
вказані акти не породжують у позивача
будь-яких прав та обов'язків, та
відкрито провадження в частині вимоги
про скасування постанови відповідача
від 06.03.2013 р. № 000103 про накладення на
позивача штрафу у розмірі 340 грн. за
невиконання припису посадових осіб
спеціально уповноваженого органу
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів про усунення порушень прав
споживачів.

Позовні вимоги обґрунтовані
протиправністю проведеної перевірки, з
порушенням законодавчо встановленої
процедури. Крім того, скаржник вказує
на те, що розгляд справи про
притягнення до адміністративної
відповідності здійснений відповідачем
з порушеннями ст.268 КУпАП, оскільки
розгляд справи здійснено без участі
позивача, що обмежило права особи на
захист.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 12
червня 2013 р. у справі № 804/5405/13-а у
задоволенні вищевказаного
адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано
встановленням факту вчинення
позивачем адміністративного
правопорушення та невиконання вимог
припису відповідача щодо усунення
виявленого перевіркою правопорушення.
За таких обставин дії відповідача щодо
винесення постанови про накладення на
позивача адміністративного стягнення
у вигляді штрафу за невиконання
припису визнано правомірними та
обґрунтованими.

Не погодившись з постановою суду, ФОП
ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу,
згідно якої особа, яка подає апеляційну
скаргу просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 12 червня 2013
р. у справі №804/5405/13-а, як таку що
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Скаржник вважає, що суд першої
інстанції не надав правової оцінки
діям позивача по справі, та, як
наслідок, не в повному обсягу встановив
обставини по справі, що призвело до
невірного вирішення справи. Скаржник
вказує на те, що судом першої інстанції
не приділено уваги важливим питанням
для вирішення справи, а саме: тому
факту, що позивач не міг порушити
вимоги ст.10 Закону України «Про захист
прав споживачів», оскільки даною
нормою передбачені можливі порушення
прав позивача під час виконання
договору про виконання робіт (надання
послуг) в той час, як виявлене
перевіркою правопорушення вчинено в
межах виконання договору
купівлі-продажу товару; зазначення на
коробці товару найменування та
місцезнаходження виробника спростовує
посилання суду на те, що позивач, як
продавець, не повідомив споживача про
дані обставини; судом помилково
трактовані норми Закону України «Про
захист прав споживачів» та відповідні
пункту укладеного договору
купівлі-продажу щодо проведення
експертизи якості проданого товару.

Представником позивача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
доводи апеляційної скарги підтримано,
зазначено про безпідставність
судового рішення з проханням
скасувати останнє та задовольнити
скаргу з мотивів та підстав,
викладених в ній.

За хронологією подій обставини справи
свідчать про наступне:

21.03.2012 р. між ФОП ОСОБА_3
(Постачальник) та ОСОБА_5 (Покупець)
укладено договір купівлі-продажу № 12025
на поставку товару (далі - Договір), за
умовами якого Постачальник
зобов'язувалася передати Покупцеві
товар - двері, найменування асортимент,
кількість, комплектність, одиниці
виміру та ціна якого зазначаються у
специфікаціях (або інших аналогічних
документах) підписаних постачальником
покупцем, які є невід'ємною частиною
договору (п.1.1. п.1.2 Договору).

Згідно п.2.2 Договору в специфікаціях
постачальник вказує найменування
підприємства-виробника, перелік та
обсяг поставки товару, а також умови і
термін поставки товару (а.с.74-76).

За умовами п.5.2 Договору Постачальник
гарантує якість товару за умов його
використання за призначенням протягом
одного року для житлових приміщень та 6
місяців для приміщень суспільного
призначення з дати підписання
накладних на товар.

Крім того, за умовами п.5.6 Договору у
випадку виявлення товару неналежної
якості та у разі необхідності
визначення причин втрати якості товару
(наявності дефектів) покупець має право
організувати проведення експертизи
товару незалежною акредитованою
лабораторією або іншим компетентним
органом (установою). Експертиза
здійснюється за рахунок покупця, а
видатки на її проведення покриваються
винною стороною.

Відповідно до замовлення № 12025
колір дверей білий, поєднання полос:
білий глянець + білий браширований,
вартістю 6500 євро (а. с.77).

07.11.2012 р. ОСОБА_5 передані двері, що
підтверджується актом
прийому-передачі виробів № 144/11 (а.с.78).

При цьому, даний акт прийому-передачі
містить відмітку про те, що товар
прийнято не розпакованим.

05.12.2012 р. ОСОБА_5 звернулась до ФОП
ОСОБА_3 з заявою про повернення їй
коштів у сумі 69 940 грн., які були надані
нею на виконання Договору, з посиланням
на те, що поставлений товар - а саме
двері, суперечать умовам Договору в
частині кольору (двері не є білими, а
мають відтінок слонової кістки), крім
того наявні дефекти (а. с.81).

В зв'язку з відсутністю
можливості врегулювання даного
питання, ОСОБА_5 звернулась до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у м.Києві, на підставі чого,
а також відповідно до наказу від 23.01.2013
р. № 37 та направлення від 23.01.2013 р. №
000292/292 співробітниками Інспекції
проведено позапланову перевірку
салону-дверей «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в
якому здійснює господарську
діяльність ФОП ОСОБА_3, за результатами
якої складено акт від 23.01.2013 р. (а. с.12-16).

В даному акті перевірки від 23.01.2013
р. зафіксовані порушення ст.ст.10, 15, 17
Закону України «Про захист прав
споживачів», а саме: встановлено, що:

- ФОП ОСОБА_3 порушено п.12.1
вищезазначеного Договору, яке полягає
у невиконанні зобов'язань за договором;

- до споживача не доведена необхідна,
доступна, достовірна інформація про
найменування та місцезнаходження
виробника, що є порушенням вимог ст.15
Закону України «Про захист прав
споживачів» та п.2.2 Договору;

- умови п.5.6 Договору купівлі-продажу №
12025 від 21.03.2012 р. не відповідають
(суперечать) вимогам ч.4 ст.17 Закону
України «Про захист прав споживачів».

1. Щодо приведення умов договору до
вимог ст. 17 Закону України « Про
захист прав споживачів» слід зазначити
наступне:

Дійсно, в наявному в матеріалах справи
договорі, зокрема п.5.6, передбачено, що
у випадку встановлення або виявлення
товару неналежної якості , покупець має
право організувати проведення
експертизи товару незалежною
акредитованою лабораторією або іншим
компетентним органом. Проведення
експертизи здійснюється за рахунок
покупця, а видатки на її проведення
покриваються винною стороною.

Відповідач, з метою захисту прав
споживача вимагав від приватного
підприємця ОСОБА_3 узгодити умови
укладеного з ОСОБА_5 договору
відповідно до вимог ст. 17 Закону « Про
захист прав споживачів» в частині
покладення обов'язку проведення
експертизи при її необхідності в
випадку настання випадків, при яких
таке проведення є необхідним, на
продавця, а не на покупця, як зазначено
в договорі між позивачем на
споживачем ОСОБА_5

При цьому, згідно припису, зазначеному
в розділі IV акту перевірки від 23.01.2013 р.,
Підприємця зобов'язано позивача вжити
заходів щодо вирішення звернення
споживача згідно вимог чинного
законодавства та привести договір у
відповідність до вимог чинного
законодавства, про що повідомити
державний орган з питань захисту прав
споживачів до 04.02.2013 р.

Наслідком невиконання припису в
частині невжиття заходів щодо
приведення договору у відповідність
до вимог чинного законодавства стало
обґрунтоване застосування штрафних
санкцій.

2. Перевірка здійснена в присутності
керуючої магазином ОСОБА_6

Акт перевірки від 23.01.2013 р.
направлений позивачу 25.01.2013 р., що
підтверджується копіями супровідного
листа і поштового конверту (а. с.10, 11).

06.02.2013 р. Інспекцією на підставі наказу
від 06.02.2013 р. № 66 та направлення від
06.02.2013 р. № 000455 було проведено перевірку
виконання припису від 23.01.2013 р., за
результатами якого складено акт № 000170
(а. с.18-21).

В акті перевірки від 06.02.2013 р.
зафіксовано невиконання припису про
усунення порушень прав споживачів
наданого за попередньою перевіркою по
акту перевірки від 23.01.2013р. № 000110, що є
порушенням ст.188-2 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, п.9
ст.23 Закону України «Про захист прав
споживачів».

Також 06.02.2013 р. Інспекцією складено
протокол про адміністративне
правопорушення № 000110 відносно
керуючої магазином-салоном-дверей
ОСОБА_6 (а.с.22, 23).

Вказаний акт перевірки від 06.02.2013 р. №
000170 та протокол про адміністративне
правопорушення № 000110 направлено 08.02.2013
р. на адресу магазину, що
підтверджується копіями супровідного
листа і поштового конверту (а. с.17, 30).

Крім того, 06.02.2013 р. на адресу магазину,
в якому позивач здійснює господарську
діяльність, відповідачем надіслано
лист № 000170, в якому повідомлялось про
те, що Інспекцією 20.02.2013 р. буде
розглянуто справу про накладення
стягнення відповідно до ст.23 Закону
України «Про захист прав споживачів»
та необхідність з'явитися до Інспекції
(а.с.26).

Позивач надав клопотання до Інспекції
про перенесення розгляду справи на
другий час у зв'язку з її хворобою (а.
с.42).

21.02.2013 р. Інспекцією повторно
направлено на адресу магазину лист, в
якому повідомлялось про те, що 06.03.2013 р.
буде розглядатися справа про
накладення стягнення та позивачеві
необхідно з'явитись до Інспекції 06.03.2013
р. (а. с.28, 29).

06.03.2013 р. Інспекцією на підставі
ст.ст.23 і 26 Закону України «Про захист
прав споживачів» та Положення про
порядок накладення штрафів за
порушення законодавства про захист
прав споживачів, затвердженого
постановою КМУ від 17.08.2002 р. № 1177 за
невиконання припису посадових осіб
спеціально уповноваженого органу
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів про усунення порушень прав
споживачів було прийнято постанову №
000103, якою до позивача застосовано штраф
у розмірі 340 грн. (а. с.25).

Позивач, вважаючи вказану
постанову про накладення стягнень
незаконною, звернувся до
адміністративного суду з даним
позовом.

Перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга ФОП ОСОБА_3 не
підлягає задоволенню з таких підстав:

Колегія суддів бере до уваги, що
спірним питанням у даній справі є
правомірність застосування штрафних
санкцій за невиконання позивачем
припису відповідача.

За приписами пунктів 2, 4-6 частини 1
стаття 4 Закону України «Про захист
прав споживачів» від 12.05.91 р. № 1023-XII (в
редакції на момент виникнення спірних
відносин) (далі - Закон № 1023) споживачі
під час придбання, замовлення або
використання продукції, яка
реалізується на території України, для
задоволення своїх особистих потреб
мають право на:

2) належну якість продукції та
обслуговування;

4) необхідну, доступну, достовірну та
своєчасну інформацію про продукцію, її
кількість, якість, асортимент, а також
про її виробника (виконавця, продавця);

5) відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок недоліків
продукції (дефекту в продукції),
відповідно до закону;

6) звернення до суду та інших
уповноважених державних органів за
захистом порушених прав.

Згідно положень статті 6 Закону № 1023
продавець (виробник, виконавець)
зобов'язаний передати споживачеві
продукцію належної якості, а також
надати інформацію про цю продукцію.

Продавець (виробник, виконавець) на
вимогу споживача зобов'язаний надати
йому документи, які підтверджують
належну якість продукції.

При цьому, в абз.3 ч.2 ст.17 Закону № 1023
зазначено, що забороняється
примушувати споживача придбавати
продукцію неналежної якості або
непотрібного йому асортименту, у
будь-який спосіб обмежувати
використання ним електронних
платіжних засобів, якщо відповідно до
законодавства продавець (виконавець)
зобов'язаний приймати їх до сплати.

У п.1 ч.1 ст.8 Закону № 1023 визначено, що у
разі виявлення протягом встановленого
гарантійного строку недоліків
споживач, в порядку та у строки, що
встановлені законодавством, має право
вимагати: розірвання договору та
повернення сплаченої за товар грошової
суми;

Вимоги споживача, встановлені частиною
першою цієї статті, пред'являються на
вибір споживача продавцеві за місцем
купівлі товару, виробникові або
підприємству, що задовольняє ці вимоги
за місцезнаходженням споживача (ч.3 ст.8
Закону № 1023).

Вимоги, встановлені частиною першою
цієї статті щодо товарів, виготовлених
за межами України, задовольняються за
рахунок продавця (імпортера) (ч.13 ст.8
Закону №1023).

Згідно ч.ч.1, 3 ст.9 Закону № 1023 споживач
має право обміняти непродовольчий
товар належної якості на аналогічний у
продавця, в якого він був придбаний,
якщо товар не задовольнив його за
формою, габаритами, фасоном, кольором,
розміром або з інших причин не може
бути ним використаний за призначенням.

При розірванні договору
купівлі-продажу розрахунки із
споживачем провадяться виходячи з
вартості товару на час його купівлі.
Гроші, сплачені за товар, повертаються
споживачеві у день розірвання
договору, а в разі неможливості
повернути гроші у день розірвання
договору - в інший строк за
домовленістю сторін, але не пізніше ніж
протягом семи днів.

З наведених норм статті 8 і 9 Закону № 1023
вбачається право споживача на
розірвання договору та повернення
сплачених за товар грошей і у разі
отримання товару неналежної якості, і у
разі отримання товару належної якості.

Згідно ч.3 ст.5 Закону № 1023 захист
прав споживачів здійснюють
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, Рада міністрів Автономної
Республіки Крим, місцеві державні
адміністрації, органи, що здійснюють
державний санітарно-епідеміологічний
нагляд, інші державні органи, органи
місцевого самоврядування згідно із
законодавством, а також суди.

Відповідно до вимог Закону № 1023
Наказом від 07.03.2012 р. № 310,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 11.05.2012 р. за № 743/21056,
затверджений Порядок проведення
перевірок у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якості
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг (далі - Порядок № 310).

Так, відповідно до п.1.4 Порядку №
310 органи з питань захисту прав
споживачів здійснюють державний
контроль стану дотримання суб'єктами
господарювання вимог законодавства
про захист прав споживачів шляхом
проведення планових та позапланових
перевірок.

Згідно положень абз.3 вказаного пункту
позапланові перевірки суб'єктів
господарювання проводяться посадовими
особами, зокрема, з таких підстав:
перевірки виконання суб'єктом
господарювання приписів, розпоряджень
або інших розпорядчих документів щодо
усунення порушень вимог законодавства,
виданих за результатами проведення
планових перевірок органом з питань
захисту прав споживачів; звернення
фізичних та юридичних осіб про
порушення суб'єктом господарювання
вимог законодавства.

У відповідності до п.2.6 Порядку № 310
перевірки проводяться посадовими
особами на підставі наказу
відповідного органу з питань захисту
прав споживачів, який повинен містити
найменування суб'єкта господарювання,
щодо якого здійснюватиметься захід, та
предмет перевірки.

Згідно п.2.8 Порядку № 310 позапланові
перевірки проводяться лише з підстав,
зазначених у пункті 1.4 розділу I цього
Порядку, якщо інше не передбачено
законом або міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Під час проведення позапланової
перевірки з'ясовуються лише ті питання,
необхідність перевірки яких стала
підставою для її здійснення, з
обов'язковим зазначенням цих питань у
направленні на проведення перевірки.

Посадові особи повинні ознайомити
суб'єкта господарювання з підставою
проведення позапланової перевірки і
надати йому копії відповідного
документа.

У п.1.6 Порядку № 310 зазначено, що суб'єкт
господарювання під час проведення
посадовими особами перевірки має
право:

вимагати від посадових осіб додержання
вимог законодавства України під час
здійснення ними державного контролю за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів;

перевіряти наявність у посадових осіб
службового посвідчення та одержувати
копії направлення на проведення
перевірки;

бути присутнім під час проведення
перевірки;

не допускати посадових осіб до
проведення перевірки, якщо:

посадова особа не надала копій
документів, передбачених Законом
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності", або якщо
надані документи не відповідають
вимогам цього Закону;

посадові особи не пред'явили до початку
перевірки службового посвідчення та
направлення на проведення перевірки.

Положення Кодексу адміністративного
судочинства України передбачає не лише
обов'язок суб'єкта владних повноважень
(відповідача у справі) щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності (ч.2 ст.71 КАС України), але
й обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення (ч.1 ст.71 КАС
України).

Позивачем суду не надано доказів
ненадання відповідачем документів,
необхідних для початку проведення
позапланової перевірки, яке, як
вбачається з наведених норм, може бути
лише підставою для недопущення
посадових осіб Інспекції до проведення
перевірки.

Згідно п.2.4 Порядку № 310 під час
проведення позапланової перевірки
встановлюються обставини, які призвели
до порушення вимог законодавства про
захист прав споживачів.

У відповідності до п.3.6 Порядку № 310 на
підставі акта, який складено за
результатами проведення перевірки, під
час якої виявлено порушення вимог
законодавства, посадовою особою, яка
проводила перевірку, дається керівнику
суб'єкта господарювання припис про
усунення порушень.

Припис - це обов'язкова для виконання у
визначені строки письмова вимога
посадової особи до суб'єкта
господарювання щодо усунення порушень
законодавства. Припис не передбачає
застосування санкцій до суб'єкта
господарювання.

Заходи в приписі керівнику суб'єкта
господарювання, спрямовані на
забезпечення суб'єктом господарювання
належних умов своєї діяльності
відповідно до вимог
нормативно-правових актів і
документів, повинні бути сформульовані
конкретно і в стислій формі.

Терміни виконання припису
визначаються в кожному конкретному
випадку, виходячи з реальних
можливостей суб'єкта господарювання,
умов його діяльності та кількості і
характеру порушень.

Також згідно п.1 ч.1 ст.26 Закону № 1023
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади у сфері захисту
прав споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і мають право:
давати суб'єктам господарювання
обов'язкові для виконання приписи про
припинення порушень прав споживачів.

У п.п.4.2.1, 4.2.6. п.4.2 Порядку № 310
передбачено, що за результатами
перевірки відповідно до виявлених
порушень керівником органу з питань
захисту прав споживачів або його
заступником приймаються рішення про:

- видання суб'єкту господарювання
обов'язкового для виконання припису
про припинення порушень прав
споживачів.

- накладення на винних осіб
адміністративних стягнень та
застосовування
адміністративно-господарських
санкцій.

При цьому, у п.4.3 Порядку № 310 визначено,
що акт перевірки знімається з контролю
після отримання інформації про
зарахування суми адміністративних чи
фінансових стягнень до бюджету або/та
письмового підтвердження про
виконання припису щодо усунення
виявлених порушень.

У разі коли суб'єкт господарювання
своєчасно не надав письмового
підтвердження про виконання припису
щодо усунення виявлених порушень або
не виконав такий припис, керівником
органу з питань захисту прав
споживачів приймається рішення про
проведення повторної перевірки.

За результатами повторної перевірки
приймаються передбачені
законодавством відповідні рішення.

Згідно п.п.4.1.1 п.4.1 Порядку № 310 за
результатами перевірки відповідно до
виявлених порушень посадовими особами,
які проводили перевірку, приймаються
рішення про: складання протоколу про
вчинення адміністративного
правопорушення. Протокол про вчинення
адміністративного правопорушення
складається в порядку, визначеному
Кодексом України про адміністративні
правопорушення.

При цьому, п.9 ч.1 ст.23 Закону № 1023
встановлює, що у разі порушення
законодавства про захист прав
споживачів суб'єкти господарювання
сфери торговельного та інших видів
обслуговування, у тому числі
ресторанного господарства, несуть
відповідальність за: невиконання або
несвоєчасне виконання припису
посадових осіб центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері державного контролю
за додержанням законодавства про
захист прав споживачів, про усунення
порушень прав споживачів - у розмірі
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Таким чином, Інспекція наділена
повноваженнями щодо проведення
позапланових перевірок, винесення
приписів, проведення повторних
перевірок виконання приписів
суб'єктами господарювання, складання
протоколів щодо притягнення винних
осіб до відповідальності за
адміністративне правопорушення та
щодо накладення на суб'єктів
господарювання штрафних санкцій,
зокрема, за невиконання приписів
Інспекції.

Разом з тим, суб'єкт господарювання за
приписами п.1.6 Порядку № 310 наділений
правом оскаржувати в установленому
законодавством порядку неправомірні
дії органів з питань захисту прав
споживачів та їх посадових осіб при
проведенні перевірок та видані приписи
щодо припинення порушень прав
споживачів.

Тобто, вказаним нормативно-правовим
актом встановлено, що на відмінність
від актів перевірок, які фіксують
виявлені порушення і тому не створюють
для суб'єкта господарювання негативних
юридичних наслідків, приписи можуть
такі наслідки створювати і тому, у разі
незгоди з ними, можуть бути оскаржені
суб'єктом господарювання, у т. ч. і у
судовому порядку.

Доказів того, що Підприємцем
оскаржено припис Інспекції матеріали
справи не містять, що свідчить про
фактичну згоду позивача з викладеними
у приписі вимогами.

При цьому, доказів виконання
вимог припису позивачем суду не надано,
що свідчить про наявність підстав для
застосування відповідачем штрафних
санкцій у відповідності до п.9 ч.1 ст.23
Закону № 1023.

Таким чином, колегія суддів, вважає що
для винесення спірної постанови про
накладення стягнень № 000103 від 06.03.2013 р.
у відповідача були законні підстави,
тому відмова суду першої інстанції у
задоволенні позовних вимог щодо
скасування даної постанови є цілком
обґрунтованою.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги не
спростовують правового обґрунтування,
покладеного в основу судового рішення,
тому не можуть бути підставою для
скасування постанови суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 12 червня
2013 р. у справі № 804/5405/13-а - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
12 червня 2013 р. у справі № 804/5405/13-а -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Я.В. Семененко