Справа № 2а-3773/09/2670
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2а-3773/09/2670 Головуючий у
1-й інстанції: Добрянська Я.І.
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

29 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Пилипенко О.Є.

суддів -
Карпушова О.В. та Шелест С.Б.,

при секретарі -
Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України, третя
особа - Міністерство юстиції України
про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2009 року позивач - ОСОБА_2
звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, третя особа -
Міністерство юстиції України про
зобов'язання вчинити певні дії, в якому,
з урахуванням змінених позовних вимоги
просив зобов'язати відповідача (Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України) встановити
коефіцієнти підвищення страхових
виплат у 2008-2011 роках на рівні індексу
збільшення середньомісячної
заробітної плати за попередній
календарний рік, а саме, при проведенні
перерахунку щомісячних страхових
виплат потерпілим застосувати
коефіцієнти підвищення страхових
виплат 2008 році - 1,298 (1351/1041); у 2009 році - 1,337
(1806/1351); у 2010 році - 1,055 (1906/1806); у 2011 році -
1,175 (2239/1906); зобов'язати відповідача
(Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України)
провести відповідний перерахунок
щомісячних страхових виплат з 1 березня
2008 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 лютого 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 26 лютого 2014 року та
прийняти нову по суті заявлених вимог.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції при
постановленні оскаржуваного рішення
було порушено норми матеріального та
процесуального права.

У судове засідання сторони та їх
представники не з'явилися, причини
неявки суду невідомі, про розгляд
справи були повідомлені належним
чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
фізичної особи ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 лютого 2014 року - без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено колегією суддів,
27.04.2007 року правлінням Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України була прийнята
постанова № 24 «Про затвердження
Порядку призначення, перерахування та
проведення страхових виплат», яка
зареєстрована Міністерством юстиції
України 22.06.2008 року за № 715/13982.

Пунктом 6.4.2 вищевказаного Порядку
призначення, перерахування та
проведення страхових виплат,
встановлено порядок перерахування
розміру щомісячних страхових виплат у
разі зростання у попередньому
календарному році середньої
заробітної плати у галузях
національної економіки.

Позивач, натомість вважає помилковим
застосування коефіцієнту підвищення
реальної середньої заробітної плати,
замість коефіцієнта росту середньої
заробітної плати, затвердженої
Державним комітетом статистики
України, оскільки це суперечить, на
думку позивача ст.. 29 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Обговорюючи правомірність вимог
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Конституцією України, Основами
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23.09.1999 р. № 1105-ХІV (далі - базовий Закон),
визначено правову основу, економічний
механізм та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
призвели до втрати працездатності або
загибелі застрахованих на виробництві
(далі - страхування від нещасного
випадку). Страхування від нещасного
випадку є самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

Відповідно до ст. 14 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
страховими фондами є органами, які
здійснюють керівництво та управління
окремими видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
провадять акумуляцію страхових
внесків, контроль за використанням
коштів, забезпечують фінансування
виплат за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням та
здійснюють інші функції згідно із
затвердженими статутами.

Згідно ч. 1 ст. 15 базового Закону,
страхування від нещасного випадку
здійснює Фонд соціального страхування
від нещасних випадків - некомерційна
самоврядна організація, що діє на
підставі статуту, який затверджується
її правлінням.

Частиною 2 ст. 16 базового Закону
передбачено, що безпосереднє
управління Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
здійснюють його правління та виконавча
дирекція.

Відповідно до ст. 17 базового Закону,
рішення правління Фонду, прийняте в
межах його компетенції, є обов'язковим
для виконання всіма страхувальниками
та застрахованими. Рішення правління
Фонду, які мають нормативний характер і
стосуються прав та обов'язків
страхувальників і застрахованих осіб,
підлягають обов'язковій державній
реєстрації в порядку, встановленому
для реєстрації нормативно-правових
актів органів виконавчої влади.

До повноважень правління Фонду також
входить затвердження Порядку
призначення, перерахування та
проведення страхових виплат (ст. 17
базового Закону).

Саме з метою реалізації наданих
відповідачу владних повноважень
(функцій) останнім було прийнято
постанову № 24 «Про затвердження
Порядку призначення, перерахування та
проведення страхових виплат» від 27.04.2007
року, яка зареєстрована Міністерством
юстиції України 22.06.2008 року за № 715/13982.

Пунктом 6.4.2 Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат, встановлено порядок
перерахування розміру щомісячних
страхових виплат у разі зростання у
попередньому календарному році
середньої заробітної плати у галузях
національної економіки.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 базового Закону,
перерахування сум щомісячних
страхових виплат провадиться також у
разі зростання у попередньому
календарному році середньої
заробітної плати у галузях
національної економіки за даними
центрального органу виконавчої влади з
питань статистики. Таке перерахування
провадиться з 1 березня наступного
року. При цьому визначена раніше сума
щомісячної страхової виплати
зменшенню не підлягає.

Вказаний Порядок призначення та
здійснення страхових виплат
застрахованим особам (членам їх сімей)
затверджено відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
який являється базовим законом.

Пунктом 7 частини 7 статті 17 базового
Закону визначено повноваження
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків щодо
затвердження Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат.

Позивачем, натомість вказано, що
відповідач неправомірно здійснив йому
перерахунок страхових виплат у 2008-2011
роках на підставі Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат, затвердженого постановою
правління Фонду від 27 квітня 2007 року №
24, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22 червня 2007 року за №
715/13982 (із змінами), без встановлення
коефіцієнтів підвищення страхових
виплат у 2008-2011 роках на рівні індексу
збільшення середньомісячної
заробітної плати за попередній
календарний рік, чим, на переконання
позивача, відповідач порушив частину 2
ст. 29 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», та відповідно до чого,
також на переконання позивача,
відповідач зобов'язаний провести йому
відповідний перерахунок щомісячних
страхових виплат починаючи з 1 березня
2008 року.

Проте колегія суддів вважає такі
доводи позивача необґрунтованими з
огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 12 пункту 4
постанови Кабінету Міністрів України
від 14.11.2006 р. № 1577 «Про затвердження
Положення про Міністерство юстиції
України», Мін'юст здійснює відповідно
до законодавства державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших центральних органів
виконавчої влади, органів
господарського управління та контролю,
що стосуються прав, свобод і законних
інтересів громадян або мають
міжвідомчий характер.

Відповідно до пункту 1 Положення про
державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств,
інших органів виконавчої влади,
органів господарського управління та
контролю, що зачіпають права, свободи й
законні інтереси громадян або мають
міжвідомчий характер (далі - Положення),
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 28.12.1992 р. № 731,
державна реєстрація
нормативно-правового акта полягає у
проведенні правової експертизи на
відповідність його Конституції та
законодавству України, Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, практиці Європейського суду з
прав людини, прийнятті рішення про
державну реєстрацію цього акта,
присвоєнні йому реєстраційного номера
та занесенні до Єдиного державного
реєстру нормативно-правових актів.
Згідно пункту 6 Положення, державну
реєстрацію нормативно-правових актів
міністерств, інших центральних органів
виконавчої влади, органів
господарського управління та контролю
здійснює Міністерство юстиції.

Враховуючи зазначене, а також пункт 7
Положення, для узгодження
нормативно-правового акта із
заінтересованими органами цей
документ повинен носити міжвідомчий
характер, тобто бути обов'язковим для
інших міністерств, органів виконавчої
влади, органів господарського
управління та контролю, а також
підприємств, установ і організацій, що
не входять до сфери управління органу,
який видав нормативно-правовий акт,
зокрема містити положення, норми та
доручень, що поширюються на інші
органи.

Так, здійснивши державну реєстрацію
постанови правління Фонду від 22.06.2008 р.
№ 24 за реєстраційним номером 715/13982,
Міністерство юстиції України не
вбачало підстав для відмови у
державній реєстрації згідно підстав,
передбачених пунктом 13 Положення, а
також для скасування державної
реєстрації зазначеної постанови
правління Фонду згідно підстав,
передбачених пунктом 17 Положення.

19.10.2007 р. Міністерство юстиції України в
листі № 24-45-2203 повідомило про
відповідність постанови правління
Фонду від 27.04.2007 р. № 24 законодавству
України та міжнародним правовим актам
(копія листа наявна в матеріалах
справи).

Також, зазначену постанову правління
Фонду було погоджено з Міністерством
праці та соціальної політики,
Державним комітетом України з
промислової безпеки, охорони праці та
гірничого нагляду, Головним
контрольно-ревізійним управлінням
України, Державним комітетом України з
питань регуляторної політики та
підприємництва.

Крім того, судом першої інстанції вірно
встановлено, що ухвалою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
09.07.2010 р. провадження в даній справі за
позовом ОСОБА_2 до Фонду було
призупинено до набрання законної сили
рішенням Окружного адміністративного
суду м. Києва у пов'язаній справі № 8/340.

Так, 08.09.2010 р. ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
було залишено без змін постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 17.03.2009 р., якою було повністю
відмовлено у задоволенні позовних
вимогу справі № 8/340 Обласної
громадської організації з соціального
захисту інвалідів та потерпілих на
виробництві Донецької області
«Захист» про визнання постанови
правління Фонду від 27 квітня 2007 року №
24 незаконною та зобов'язання здійснити
перерахунок страхових виплат на
коефіцієнт росту середньомісячної
номінальної заробітної плати (копії
судових рішень наявні в матеріалах
справи).

30.11.2010 р. ухвалою Вищого
адміністративного суду України було
залишено без змін постанову
Шевченківського районного суду м.
Києва від 18.06.2007 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 05.10.2010 р. по справі № 2а-320/07, а
касаційну скаргу прокуратури
Шевченківського району м. Києва та
ОСОБА_3 про визнання постанов правління
Фонду недійсними та зобов'язання
перерахувати страхових виплат на
коефіцієнт росту середньомісячної
номінальної заробітної плати без
задоволення, (копії судових рішень
наявні в матеріалах справи).

Порядок набрання законної сили
судовими рішеннями визначений ст. 254
КАС України, відповідно до якої
постанова або ухвала суду першої
інстанції, якщо інше не встановлено цим
Кодексом, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 255 КАС України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Частиною 2 вищевказаної статті
визначено, що обставини, які були
встановлені постановою, що набрала
законної сили, в одній
адміністративній справі не можуть
оспорюватися в іншій судовій справі за
участю тих самих сторін.

З наведеного вбачається, що питання
щодо визнання постанов правління Фонду
про встановлення коефіцієнтів
підвищення страхових виплат
незаконними та вимоги про перерахунок
страхових виплат потерпілим на
коефіцієнт росту середньомісячної
номінальної заробітної плати
неодноразово розглядалися судами
різних інстанцій, рішення по яких
набрали законної сили.

Так, зазначеними вище рішеннями
встановлено, що постановами Правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
затверджено порядок призначення та
здійснення страхових виплат
застрахованим особам (членам їх сімей)
відповідно до повноважень покладених
на компетентний орган, встановлена
ними методика обрахування не
суперечить і не може суперечити ч.2 ст. 39
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» оскільки цією нормою
порядок обрахування не визначається.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає що відсутні підстави для
задоволення позову, адже аналогічні
спори вже були розглянуті судами
різних інстанцій, рішеннями по яких
встановлено, що постанови Правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України щодо
призначення та здійснення страхових
виплат застрахованим особам (членам їх
сімей) прийняті компетентним органом,
на підставі та в межах норм чинного
законодавства, а тому підстави для
визнання протиправними дій останніх
відсутні.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам. В
зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 26 лютого 2014 року - без
змін.

Керуючись ст. ст. 41, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 26 лютого 2014 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Є.Пилипенко

Судді
О.В. Карпушова

С.Б. Шелест

Головуючий суддя
Пилипенко О.Є.

Судді:
Карпушова О.В.

Шелест С.Б.