Справа № К/9991/71598/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/71598/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 30 червня 2011
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 17 жовтня 2011 року в справі за її
позовом до Державної податкової
адміністрації України, третя особа
ОСОБА_5, про поновлення на роботі та
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У травні 2011 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з вказаним адміністративним
позовом, в якому зазначала, що 22 квітня
2011 року її звільнено з посади
начальника Кузнецовської об'єднаної
державної податкової інспекції у
Рівненській області на підставі пункту
6 статті 40 Кодексу законів про працю
України (у зв'язку з поновленням на
роботі працівника, який раніше
виконував цю роботу).

Вважаючи звільнення незаконним,
просила суд поновити на роботі та
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 30 червня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 17 жовтня 2011
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, позивач просив
скасувати судові рішення та ухвалити
нове про задоволення позову.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 проходила
публічну службу на посаді начальника
Кузнецовської об'єднаної державної
податкової інспекції у Рівненській
області, з якої наказом голови Комісії
з проведення реорганізації Державної
податкової адміністрації України,
голови Державної податкової служби
України від 22 квітня 2011 року №603-о
звільнена у зв'язку з поновленням на
роботі працівника, який раніше
виконував цю роботу (пункт 6 статті 40
Кодексу законів про працю України).

Вирішуючи спір суд першої інстанції, з
висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
звільнення проведено на підставі та з
дотриманням вимог чинного трудового
законодавства.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин справи колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Статтею 30 Закону України «Про державну
службу» встановлено, що загальні
під-стави припинення державної служби
передбачені Кодексом законів про працю
України.

Відповідно до пункту 6 статті 40 Кодексу
законів про працю України трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку поновлення на роботі
працівника, який раніше виконував цю
роботу.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 19 квітня 2011
року, залишеною без змін ухвалами
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 12 вересня
2011 року та Вищого адміністративного
суду України від 26 лютого 2014 року,
визнано протиправним та скасовано
наказ голови Державної податкової
адміністрації України від 21 лютого 2011
року № 240-о про звільнення ОСОБА_5 з
посади начальника Кузнецовської
об'єднаної державної податкової
інспекції у Рівненській області й
поновлено її на зазначеній посаді.

На підставі даних судових рішень
ОСОБА_5 поновлено на роботі на вказаній
посаді, а ОСОБА_4, яка займала цю посаду
після звільнення ОСОБА_5, відповідно,
звільнено з посади.

Отже, у даному випадку, звільнивши
позивача у зв'язку з поновлення на
роботі працівника, який раніше
виконував цю роботу, суб'єкт владних
повноважень діяв з дотриманням вимог
законодавства і звільнення на цій
підставі є законним.

Відповідно до частини другої статті 40
Кодексу законів про працю України
звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на час звільнення
позивача в Державній податковій
адміністрації України та в
Кузнецовській об'єднаній державній
податковій інспекції були відсутні
вакантні посади, які за спеціальністю
та кваліфікацією могли бути їй
запропоновані, тому відповідач був
позбавлений можливості перевести її на
іншу роботу.

Частиною першою статті 48 Кодексу
законів про працю України визначено, що
основним документом про трудову
діяльність працівника є трудова
книжка.

Питання, пов'язані з порядком ведення
трудових книжок, їх зберігання,
виготовлення, постачання і обліку,
регулюються постановою Кабінету
Міністрів України від 27 квітня 1993 року
№ 301 «Про трудові книжки працівників»,
Інструкцією про порядок ведення
трудових книжок на підприємствах, в
установах і організаціях, затвердженої
наказом Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29 липня 1993 року
№58, та іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 2.26 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок на
підприємствах, в установах і
організаціях, в редакції, яка була
чинною на час виникнення спірних
правовідносин, запис про звільнення у
трудовій книжці працівника
провадиться з додержанням таких
правил: у графі 1 ставиться порядковий
номер запису; у графі 2 - дата
звільнення; у графі 3 - причина
звільнення; у графі 4 зазначається, на
підставі чого внесено запис, - наказ
(розпорядження), його дата і номер.

Днем звільнення вважається останній
день роботи.

Пунктом 2.6 Інструкції визначено, що у
разі виявлення неправильного або
неточного запису відомостей про
роботу, переведення, а також про
нагородження та заохочення тощо,
виправлення виконується власником або
уповноваженим ним органом, де було
зроблено відповідний запис.

Таким чином, неправильний запис у
трудовій книжці про дату звільнення
позивача є підставою для внесення
виправлень до зазначеного запису та не
є підставою для поновлення її на
роботі.

Відомості, що ОСОБА_4 зверталась до
відповідача з проханням про внесення у
трудовій книжці виправлень, у справі
відсутні.

Таким чином висновки судів попередніх
інстанцій про необґрунтованість
позовних вимог не суперечать
обставинам справи та вимогам закону,
ухвалені з додержанням норм
процесуального та матеріального права.
Передбачених статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для скасування судового
рішення та ухвалення нового не
вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 30
червня 2011 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 17 жовтня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/