Справа № 821/2728/14
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2014-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/2728/1411
год. 21 хв.

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Попова В.Ф.,

при секретарі: Якущенко К.Ю.,

за участю:

представника позивача - Горбаня В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом управління Пенсійного фонду
України в місті Херсоні

до відділу Державної виконавчої
служби Комсомольського районного
управління юстиції у м. Херсоні

про визнання рішення державного
виконавця протиправним, скасування
постанови про накладення штрафу,

встановив:

Управління Пенсійного фонду України в
місті Херсоні (далі - УПФУ в м. Херсоні,
управління Фонду, позивач) звернулось
до суду з адміністративним позовом до
відділу державної виконавчої служби
Комсомольського районного управління
юстиції у місті Херсоні (далі - ВДВС,
відповідач), в якому просить визнати
протиправним рішення державного
виконавця та скасувати в повному
обсязі постанову від 21 травня 2014 року
про накладення на управління Фонду
штрафу у сумі 680,00 грн.

Позов мотивований тим, що 21 травня 2014
року державним виконавцем винесено
постанову про накладення на управління
Пенсійного фонду України в місті
Херсоні штрафу в розмірі 680,00 грн. за
невиконання рішення Дніпровського
районного суду м. Херсона, яким
зобов'язано УПФУ в Дніпровському
районі м. Херсона здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_2
надбавки, передбаченої ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" на 30% мінімального розміру
пенсії за віком, починаючи з 18.05.2012 р. з
урахуванням виплачених сум.

Вказану постанову позивач вважає
неправомірною, оскільки управлінням
Фонду перераховано надбавку до пенсії.
Виконати рішення суду в частині
зобов'язання виплатити заборгованість
Управління не має можливості у зв'язку
з тим, що виплати вказаної категорії
громадян фінансуються з Державного
бюджету України, про що було
повідомлено листом відділ державної
виконавчої служби Комсомольського РУЮ
у м. Херсоні.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені вимоги,
вважає оскаржувану постанову
незаконною, посилається на те, що за
змістом цієї постанови державний
виконавець накладає на управління
Фонду штраф за невиконання без
поважних причин рішення немайнового
характеру, тоді як нарахування доплати
впливає на майновий стан особи, а
причини, через які рішення суду не
виконано в повному обсязі є поважними,
оскільки функції виплати пенсії та
фінансування доплат до пенсій, згідно
рішень суду, не належать Управлінню та
не можуть бути ним виконані.

Згідно з пунктом 9 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 06.04.2011 №
3384/2011, кошти Пенсійного фонду України
спрямовуються на фінансування виплати
пенсій у солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, допомоги на
поховання та інших соціальних виплат,
які згідно із законодавством
здійснюються за рахунок коштів
Пенсійного фонду України та
використовуються виключно за
призначенням і вилученню не
підлягають. Законом України "Про
Державний бюджет України на 2013 рік"
встановлено, що в 2013 році норми і
положення ст. ст. 5, 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
застосовується в порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з існуючого
фінансового ресурсу Державного
бюджету та бюджету Пенсійного фонду
України на 2013 рік, яким не передбачені
видатки на виплату соціальних гарантій
у розмірах, встановлених рішенням суду.

Постановою Кабінету Міністрів від
03.08.2011 № 845 затверджений порядок
виконання рішень про стягнення коштів
з державного та місцевих бюджетів або
боржників (у редакції постанови
Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 №
45), пунктом 3 якого передбачено, що
рішення про стягнення коштів
державного та місцевого бюджетів або
боржників виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства у порядку
черговості надходження таких
документів, що відповідає частині 2
статті 3 Закону України "Про виконавче
провадження".

Таким чином, позивач вважає, що дії
управління Фонду цілком відповідають
нормам чинного законодавства. Надбавка
як дитині війни носить лише допоміжний
характер, як підвищення соціального
добробуту громадян, а тому може бути
реалізована виключно при наявності
належного фінансування.

Крім того, підставами для скасування
оскаржуваної постанови позивач вважає
порушення державним виконавцем
строків, встановлених Законом України
"Про виконавче провадження" для
проведення виконавчих дій (шість
місяців з дня винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження) та
Кодексом України про адміністративні
правопорушення - для притягнення до
відповідальності (два місяці).

Відповідач явку свого представника в
судове засідання не забезпечив, заяв
про відкладення розгляду справи та
заперечень на позовну заяву не надав.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Судом встановлено, що постановою від 29
жовтня 2012 року ВП № 34961786 державним
виконавцем ВДВС Комсомольського РУЮ у
м. Херсоні відкрито виконавче
провадження на підставі виконавчого
листа № 2а-5100/10, виданого 12 жовтня 2012
року Дніпровським районним судом міста
Херсона, відповідно до якого судом
зобов'язано УПФУ в Дніпровському
районі м. Херсона здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_2
надбавки, передбаченої ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" на 30% мінімального розміру
пенсії за віком, починаючи з 18.05.2012 р., з
урахуванням виплачених сум.

Постановою про відкриття виконавчого
провадження боржнику надано строк для
добровільного виконання рішення суду.

У зв'язку з невиконанням рішення суду в
частині виплати ОСОБА_2 надбавки,
передбаченої Законом України "Про
соціальний захист дітей війни", у
встановлений державним виконавцем
строк, останнім винесено постанову від
21 травня 2014 року про накладення на
управління Пенсійного фонду України в
місті Херсоні штрафу в розмірі 680,00 грн.

Надаючи правову оцінку позиціям
сторін, суд вважає за необхідне
врахувати такі обставини та приписи
законодавства.

За приписами ст. 19 Конституції органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" від 21.04.1999 року
№ 606-ХІV із змінами та доповненнями
(далі - Закон № 606-ХІV) виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 11 Закону № 606-ХІV
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 75 Закону № 606-ХІV
після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. У разі невиконання
зазначених вимог без поважних причин
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до статті 89
цього Закону і не пізніше п'яти робочих
днів з дня його накладення повторно
перевіряє стан виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Закону № 606-ХІV
разі невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання. У
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Суд не може погодитись з позивачем, що
відсутність бюджетного фінансування є
поважною причиною для невиконання
рішення суду, яке набрало законної
сили. Таких виключень законами України
не передбачено.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.
Згідно з ч. 4 ст. 13 Закону України від
07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус
суддів" невиконання судових рішень
тягне за собою відповідальність,
установлену законом.

Аналогічні положення закріплені і
Кодексом адміністративного
судочинства України.

Таким чином, у разі невиконання рішення
суду без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк, останній зобов'язаний був
прийняти постанову про накладення на
боржника штрафу у розмірі,
передбаченому статтею 89 Закону № 606-ХІV.

Що стосується посилання позивача на те,
що в оскаржуваній постанові державним
виконавцем вказано про невиконання
боржником рішення суду немайнового
характеру, то це не є достатньою
підставою для скасування постанови,
оскільки ст. 89 Закону № 606-ХІV не ставить
в залежність обов'язковість
притягнення до відповідальності за
невиконання рішення суду від характеру
задоволених судом вимог (майнових чи
немайнових), а так само і розмір штрафу,
який накладається на боржника за
невиконання рішення суду.

Не обґрунтованими є посилання позивача
як на підстави скасування оскаржуваної
постанови на порушення державним
виконавцем строків, встановлених
Законом України "Про виконавче
провадження" для проведення виконавчих
дій та Кодексом України про
адміністративні правопорушення для
притягнення до відповідальності.

На думку суду, порушення держаним
виконавцем строків виконавчого
провадження не звільняє позивача від
виконання рішення суду та від
відповідальності за невиконання
шляхом накладення штрафу, оскільки
Законом України "Про виконавче
провадження" не встановлено строків
про притягнення до відповідальності у
вигляді штрафу, передбаченої цим
законом. Крім того, рішення суду не було
виконано позивачем як протягом строку,
наданого для добровільного виконання,
так і після спливу цього строку і на
момент винесення постанови про
накладення штрафу.

Посилання позивача на Кодекс України
про адміністративні правопорушення є
не правильним, оскільки він регулює
інші за змістом правовідносини.

Управлінням Фонду не спростовано факт
невиконання ним рішення суду, а отже
накладення штрафу державним
виконавцем за таке невиконання є
обґрунтованим та правомірним.
Приймаючи спірну постанову, відповідач
діяв у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Законом України "Про
виконавче провадження".

Крім того, суд відповідно до частини 2
статті 8 КАС України застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Так, Європейський Суд у справах "Кечко
проти України", "Ромашов проти України",
"Шевченко проти України" вказує на те,
що реалізація особою права, яке
пов'язано з отриманням бюджетних
коштів, що базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань, тобто посилання
органами державної влади на
відсутність коштів, як на причину
невиконання своїх зобов'язань, є
безпідставними. Європейський Суд з
прав людини у своїх рішеннях констатує,
що не приймає аргумент Уряду щодо
бюджетних асигнувань, оскільки органи
державної влади не можуть посилатись
на відсутність коштів, як на причину
невиконання своїх зобов'язань.

Враховуючи вищевикладене, а також
приймаючи до уваги, що позивачем не
надано жодного належного доказу
виконання рішення суду у визначені
строки, суд не вбачає підстав для
визнання рішення державного виконавця
протиправним та скасування постанови
про накладення штрафу за невиконання
рішення суду, а тому відмовляє в
задоволенні позовних вимог повністю.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України,
суд,

постановив:

В задоволенні позовних вимог
управління Пенсійного фонду України в
місті Херсоні до відділу державної
виконавчої служби Комсомольського
районного управління юстиції у м.
Херсоні про визнання протиправним
рішення державного виконавця та
скасування постанови від 21 травня 2014
року ВП № 34961786 про накладення штрафу у
розмірі 680,00 грн. за невиконання рішення
Дніпровського районного суду про
нарахування та виплату ОСОБА_2 надбавки
до пенсії - відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 05 серпня 2014 р.

Суддя
Попов В.Ф.

кат. 11.5