Справа № 872/17378/13
Суддя: Мартиненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2014 року

справа № 808/7775/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мартиненка О.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Надточія В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Автопарк»

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року у справі №808/7775/13-а за позовом управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя до товариства з додатковою відповідальністю «Автопарк» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2013 року управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя звернулося до суду з позовом про стягнення з товариства з додатковою відповідальністю «Автопарк» заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсії призначеної на пільгових умовах по Списку №2 в розмірі 50 734,51 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року позовні вимоги задоволено: стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю "Автопарк" суму боргу з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за липень, серпень, вересень 2013 року в розмірі 50 734,51 грн. на користь управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ТДВ «Автопарк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з’ясування судом обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі. Апеляційна скарга фактично обґрунтована відсутністю обов’язку у підприємства сплачувати витрати на виплату та доставку пенсій особам за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України. Судом залишено поза увагою ті обставини, які свідчать про ненадання позивачем доказів фактично понесених витрат по виплаті та доставці пенсій призначених на пільгових умовах.

У судове засідання, сторони, які належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи, не з’явились, у зв’язку з чим, відповідно до ст..41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювався.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991р. визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, а також до 2000 року врегульовано порядок внесення підприємствами та організаціями плати до Пенсійного фонду, що покривала витрати на виплату і доставку пенсій, призначених у відповідності до пп. "б"-"з" цієї статті (ч.2 ст.13 Закону).

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України" від 17.02.2000р. №1461 частину 2 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було виключено та одночасно цим же Законом доповнено статті 2 та 4 Закону України «Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування» пунктами, якими встановлено обов’язок підприємств відшкодовувати витрати ПФУ на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених за пунктами «б»-«з» ст..13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». А саме, Законом №1461 доповнено пункт 1 статті 2 Закону України «Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування» абзацом четвертим відповідно до якого об’єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-«з» ст..13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст..12 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Також Законом №1461 встановлено розмір збору з зазначеного об’єкту оподаткування – 100 відсотків від об’єкта оподаткування, визначеного абзацами третім і четвертим пункту 1 статті 2 Закону України «Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування» (ст..4 Закону).

Таким чином, відповідно до Закону України "Про збір на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування", суб’єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, повинні сплачувати збір на обов’язкове державне пенсійне страхування у 100% розмірі від об’єкта оподаткування, яким є фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених у відповідності до пп. "б"-"з", ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Розмір сум до відшкодування на поточний рік витрат Пенсійного фонду України на виплату і доставку пенсій призначених на пільгових умовах визначається у повідомленнях, які формуються працівниками Пенсійного фонду України, а підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду визначену у повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах (п. п. 6.4, 6.8 п. 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою Пенсійного фонду № 21 -1 від 19.12.2003 р. зі змінами та доповненнями (надалі Інструкція).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про збір на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування" збір на обов'язкове державне пенсійне страхування платники збору сплачують до Пенсійного фонду у порядку, визначеному законодавством України.

Відповідно до вимог п. 2 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про те, що ТДВ «Автопарк» зобов’язане сплачувати збір на обов’язкове державне пенсійне страхування у 100% розміру від об’єкта оподаткування, яким є фактичні витрати на виплату і доставку пенсій.

Відповідно до п.6.4 Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003р. №21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за №64/8663, розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Згідно із п. 6.5 Інструкції №21-1, розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а до 1 січня поточного року та протягом 10 днів з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії.

Відповідно до п.6.8 Інструкції №21-1, підприємства щомісячно до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Отже, отримавши розрахунки Фонду, що підтверджується розпискою відповідача, підприємство було зобов’язаного сплатити такі суми у строки, які визначено п.6.8. Інструкції. При цьому, чинне законодавство не зобов’язує органи ПФУ направляти платникам будь-які інші докази на підтвердження фактичних витрат, ніж розрахунок, який складено у спосіб, передбачений Інструкцією №21-1.

Вказані висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються. В апеляційній скарзі відповідач викладає власне тлумачення окремих норм Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», які, на його думку, звільнюють підприємство від обов’язку сплачувати УПФУ витрати на виплату та доставку пільгових пенсій. Натомість, вказані доводи відповідача, як зазначено вище, не узгоджуються з вимогами чинного законодавства.

Таким чином, враховуючи те, що апеляційна скарга відповідача не містить будь-яких інших обставин, з якими б заявник апеляційної скарги пов’язував незаконність та необґрунтованість судового рішення, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги, оскільки при поданні апеляційної скарги, відповідачем було сплачено судовий збір у розмірі 57,35грн., тобто не в повному розмірі.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України “Про судовий збір” ставка судового збору за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми. За подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру розмір ставки судового збору становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно із ч.1 ст.4 Закону України “Про судовий збір” судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01.01.2013 року розмір мінімальної заробітної плати складає 1147,00 грн..

Вимогами адміністративного позову є стягнення сум, що свідчить про подання позовної заяви майнового характеру. Таким чином, 2% розміру майнових вимог становить 1014,69грн., а 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми, складає 507,35грн.

Враховуючи, що з 23.10.2013 року мінімальна ставка за подання апеляційної скарги на постанову суду у справі за позовом майнового характеру становить 860,25грн. (50 відсотків від 1,5 розміру мінімальної заробітної плати), з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 802,90грн. (860,25грн. – 57,35грн.)

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, суд, –

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Автопарк» залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року у справі № 808/7775/13-а залишити без змін.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Автопарк» на користь держави судовий збір у розмірі 802,90грн.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили після її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

(Ухвалу у повному обсязі складено 18.07.2014р.)

Головуючий: О.В. Мартиненко

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов