Справа № 2а-0870/1850/11
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2014 року м.
Київ К/9991/39360/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складіГоловуючого суддіНечитайло О.М.,
суддів Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Запоріжжі Державної податкової
служби

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 27.04.2011 р.

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 22.05.2012 р.

у справі № 2а-0870/1850/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Запоріжалюмінторг»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Запоріжжі,

за участю Прокурора Запорізької
області,

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Запоріжалюмінторг»
(далі-позивач) звернулось з
адміністративним позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Запоріжжі
(далі - відповідач) про скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Господарського суду
Запорізької області від 21.08.2007 р.,
залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 02.07.2008 р.,
позов задоволено, прийняті
відповідачем податкові
повідомлення-рішення № /0 від
01.11.2006, № /1 від 20.11.2006, № /2 від
23.01.2007 та №/3 від 26.03.2007 в частині
визначення податкового зобовязання з
податку на прибуток за основним
платежем на суму 41 562,13 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями на
суму 16 624,85 грн. скасовано, у задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального права,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати в частині скасування
визначеного податку на прибуток у
розмірі 41 562,13 грн. та застосованих
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
16 624,85 грн., та прийняти нове судове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу на адресу суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами встановлено, що
Спеціалізованою державною податковою
інспекцією по роботі з великими
платниками податків у м. Запоріжжі у
період з 01.09.2006 р. по 12.10.2006 р. проведено
виїзну планову перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2005 р. по 30.06.2006 р., за
наслідками якої складено акт від 19.10.2006
р. № 36/08-03/32573524.

Перевіркою було встановлено
порушення позивачем вимог п.1.32 ст. 1;
п.5.1; пп.5.2.1 п. 5.2; пп. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5; п.18.3 ст.
18 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», у результаті
чого занижено податок на прибуток на 65
647,13 грн.

На підставі встановлених порушень
контролюючим органом було прийняте
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 01.11.2006 р., яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку на прибуток у сумі 89 654,61грн., у
тому числі за основним платежем у сумі
65 647,13 грн. та за штрафними санкціями у
сумі 24 007,48 грн.

За результатами адміністративного
оскарження вказаного рішення, були
прийняті нові № /1 від 20.11.2006 р., №
/2 від 23.01.2007 р. та № /3 від
26.03.2007 р., аналогічні за змістом.

Задовольняючи позовні вимоги, в
частині скасування спірних податкових
повідомлень-рішень щодо визначення
податкового зобов'язання з податку на
прибуток за основним платежем 41 562,13грн.
та за штрафними фінансовими санкціями
на суму 16 624,85 грн., суди попередніх
інстанцій виходили з того, що позивачем
було правомірно сформовано валові
витрати по взаємовідносинах з ВАТ
«ЗАлК» щодо сплати агентської
винагороди у сумі 166 248,51 грн. (без ПДВ) за
реалізацію товару позивача на суму 1 994
982,09 грн, виплата якої, на думку
відповідача, призвела до збитковості
господарської операції з продажу
такого товару.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, у
четвертому кварталі 2005 року позивач
реалізував товари (насос, устаткування
для тонування, машину для литва,
додаткову піч, комплект запасних
частин, охолоджувальну ванну, площадку
для обслуговування машин, пристрій для
засуву печі, пресформи у комплекті,
оброблюючий комплект з ЧПУ, електричну
піч ІАТ-04-08№14) ТОВ «Арлан-Мет» на
загальну суму 1 994 982,09 грн.

Реалізація здійснена за агентським
договором № 1536 Д (2005) від 29.11.2005 р., який
був укладений з ВАТ «ЗАлК», відповідно
до якого останній здійснював
реалізацію товару за агентську
винагороду у розмірі 10 % від загальної
суми продажу. Розмір агентської
винагороди, отриманої ВАТ «ЗАлК» за
наслідками виконання договору склав 199
498,21 грн. з ПДВ. Негативний фінансовий
результат від здійснення такої
операції для позивача становить (-)199
475,40 грн. 40 коп.

Факт виконання агентського договору
підтверджується укладеним договором
купівлі-продажу обладнання позивача та
належним чином оформленими первинними
бухгалтерськими документами - звітом
про виконаних агентського договору,
податковими накладними.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 ст. 5 вказаного Закону
встановлено, що до складу валових
витрат включаються: суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно із нормою абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Отже, виходячи з положень Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», до складу валових витрат
включаються будь-які витрати, які
пов'язані з господарською діяльністю
платника податку та підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами.

Встановлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі не
дозволяється (п.5.10 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств»).

З матеріалів справи вбачається, що
позивач формував валові витрати на
підставі, звіту про виконання
агентського договору № 1536Д (2005),
податкової накладної, отриманої від
контрагента, що відповідає наведеним
вимогам законодавства.

Доводи відповідача, викладені у
касаційній скарзі, про те що сплачена
позивачем агентська винагорода у
розмірі 199 498,21 грн. з ПДВ спричинила для
нього негативний фінансовий результат
- збиток, а отже вартість таких послуг
не може бути віднесено до складу
валових витрат, обгрунтовано
спростовані судами попередніх
інстанцій оскільки, господарська
операція платника у межах його
діяльності не обов'язково має бути
прибутковою, позаяк економічна вигода
від здійснення операції може полягати
у необхідності мінімізації збитків
підприємства.

У даному випадку податковим органом не
доведено відсутності розумної мети у
позивача під час реалізації товару із
залученням ВАТ «ЗАлК» як агента. А
відтак виключення зі складу валових
витрат позивача вартості агентських
послуг не є правомірним, у звязку із
чим, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про наявності
правових підстав для скасування
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень № /0 від 01.11.2006
р., № /1 від 20.11.2006 р., № /2 від
23.01.2007 р. та № /3 від 26.03.2007 р. у
частині визначення податкового
зобов'язання з податку на прибуток за
основним платежем у сумі 41 562,13 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями у
розмірі 16 624,85 грн.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанції.

На підставі викладеного та зважаючи на
приписи ч. 3 ст. 220№ КАС України судова
колегія Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку, що
порушень або неправильного
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права
не вбачається, а тому касаційну скаргу
слід відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Запоріжжі Державної податкової
служби залишити без задоволення.

2. Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 27.04.2011 р. та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 22.05.2012 р., у справі № 2а-0870/1850/11
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.