Справа № 812/3047/14
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2014-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Островська
Суддя-доповідач - Ханова Р.Ф.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року
справа №812/3047/14

приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд колегією суддів у
складі:

головуючого судді:
Ханової Р.Ф.

суддів:
Жаботинської С.В.

Ляшенка
Д.В.

розглянувши у порядку

письмового провадження

апеляційну скаргу
Луганського обласного відділення
Фонду соціального

захисту
інвалідів

на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду

від 12 червня 2014
року (повний текст складений та

підписаний
16 червня 2014 року)

по адміністративній справі №
812/3047/14 (суддя Островська О.П.)

за позовом Луганського
обласного відділення Фонду
соціального

захисту
інвалідів

до приватного
підприємства «Реванш-Авто»

про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та

пені за
порушення нормативу зі створення
робочих

місць для
працевлаштування інвалідів у 2013 році

в сумі 35649
грн. 10 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року у справі № 812/3047/14 у задоволенні
позову Луганського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (далі Фонд, позивач у справі)
до приватного підприємства
«Реванш-Авто» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені за порушення нормативу зі
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2013 року в
сумі 35649 грн. 10 коп. відмовлено за
необґрунтованістю. Постанова суду
вмотивовано відсутністю складу
правопорушення для стягнення санкцій
та пені (арк. справи 131-133).

Позивач, не погодившись з прийнятим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, порушення судом правил
всебічного, повного і об'єктивного
розгляду. Апелянт доводить порушення
відповідачем вимог статей 18, 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» від 21
березня 1991 року №875-ХІІ (далі Закон
№875-ХІІ), (арк. справи 136-137).

Сторони у судове засіданні не
з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, що не перешкоджає судовому
розгляду справи відповідно до частини
четвертої статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до пункту другого частини
першої статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Відповідно до підпункту третього
пункту четвертого Положення про Фонд
соціального захисту інвалідів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26 вересня
2002 року № 1434 (далі Положення № 1434), Фонд
соціального захисту інвалідів як
урядовий орган державного управління
(та його територіальні відділення)
відповідно до покладених на нього
завдань здійснює контроль за
своєчасним перерахуванням сум
штрафних санкцій, що надходять від
підприємств, установ і організацій за
недодержання ними нормативів робочих
місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів.

За змістом статті 20 Закону №875-ХІІ саме
Фонду соціального страхування захисту
інвалідів надано право на стягнення
санкцій за недодержання законодавчо
встановленого нормативу робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Стаття 19 зазначеного Закону встановлює
для підприємств (об'єднань), установ і
організацій (далі - підприємства)
нормативи робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 20 Закону №875-ХІІ,
підприємства, де кількість працюючих
інвалідів менша, ніж установлено
нормативом, передбаченим частиною
першою статті 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
штрафні санкції, сума яких
визначається у розмірі середньої
річної заробітної плати на
відповідному підприємстві за кожне
робоче місце, не зайняте інвалідом.

Аналіз зазначених положень Закону
№875-ХІІ дає підстави для висновку про
те, що обов'язок підприємства щодо
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
підбирати і працевлаштовувати
інвалідів на створені робочі місця.

Позивач доводить, що на підприємстві
впродовж 2013 року працював лише 1
інвалід, замість 3, виходячи із
нормативу 4 % від загальної чисельності
працюючих, саме за одне робоче місце
призначене для працевлаштування
інвалідів і не зайнятих інвалідами
позивачем заявлені до стягнення
санкції та пеня.

Як правильно встановив суд першої
інстанції, середньооблікова
чисельність штатних працівників
облікового складу становила 68,
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог Закону №875-ХІІ становить 3
особи, з них протягом 2013 року працювала
1 особа (арк. справи 4).

Про наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів
відповідач, як роботодавець повідомляв
центр зайнятості звітом за формою №
10-ПІ «Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів, та формою
№ 3-ПН «Звіт про наявність вакансій на
підприємстві», що підтверджується
долученими до матеріалів справи
звітами та листом міського центра
зайнятості від 15 травня 2013 року № 13/04-1342
(арк. справи 5, 8).

Виходячи з процесуального принципу
певності, передбаченого статтею 70
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає
наявними докази створення робочих
місць для працевлаштування інвалідів.

Таким чином, відсутній склад
правопорушення щодо не створення
позивачем робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Заявлені до стягнення санкції є
адміністративного-господарськими,
відтак на них розповсюджуються
загальні засади відповідальності
учасників господарських відносин
визначені у статтях 216-218, 238, 241
Господарського кодексу України,
системний аналіз яких посвідчує
підставу сплати за наявності складу
правопорушення, склад якого у межах
спірних правовідносин позивачем не
доведений.

Стосовно заявленої до стягнення пені у
розмірі 149 грн. 10 коп. колегія судів
зазначає, що відповідно до частини
другої статті 20 Закону №875-ХІІ пеня
обчислюється, виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк. Відсутність
факту сплати доводить відсутність
об'єкту обчислення пені, що доводить
передчасність та безпідставність її
пред'явлення.

На підставі вищенаведеного, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції повно встановлені обставини
справи та постанова прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись статтями 18, 41, 100, 185, 195, 197, 199,
200, 206, 211, 212, 254, Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

УХВАЛИВ
:

Апеляційну скаргу Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року по справі № 812/3047/14 - залишити без
задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року по справі № 812/3047/14 - залишити без
змін.

Ухвала постановлена та підписана 4
серпня 2013 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками розгляду у письмовому
провадженні набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Р.Ф. Ханова

Судді:
С.В. Жаботинська

Д.В. Ляшенко