Справа № 33/181
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 33/181
інстанції: Морозов С.М.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

31 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Господарського суду м. Києва
від 24 червня 2014 року у справі за позовом
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Автоленд» та
товариства з обмеженою
відповідальністю «Юмана» про визнання
недійсним договору та коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до Господарського
суду м. Києва з адміністративним
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю «Автоленд» та
товариства з обмеженою
відповідальністю «Юмана» про визнання
недійсним договору купівлі-продажу №
03-01 від 03 січня 2003 р., укладеного між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Автоленд» та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Юмана», та
застосування наслідків недійсності
правочину.

Постановою Господарського суду м.
Києва від 24 червня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач оскаржив його в апеляційному
порядку.

Посилаючись на незаконність та
необґрунтованість постанови суду,
апелянт просить скасувати судове
рішення та постановити нове - про
задоволення позову.

В засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
перегляду оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, колегія суддів
визнала можливим розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Колегією суддів встановлено, що між
відповідачами виникли господарські
зобов'язання на підставі укладеного
між ними договору купівлі-продажу № 03-01
від 03 січня 2003 р. на загальну суму 148 612,08
грн.

Виконання умов зазначеного договору
підтверджується видатковими
накладними, наявними в матеріалах
справи, в яких міститься печатка
відповідача-1 та підпис уповноважених
згідно довіреностей осіб, що свідчить
про отримання товару від відповідача-2,
а також податковими накладними:

- №101 від 07.02.2003р. на суму 22 150,45 грн.;

- №105/1 від 10.02.2003р. на суму 10 54,79 грн.;

- №109 від 11.02.2003р. на суму 15 912,00 грн.;

- №150 від 17.03.2003р. на суму 11 185,56 грн.;

- №170 від 21.03.2003р. на суму 27 364,92 грн.;

- №284/1 від 23.04.2003р. на суму 21 591,91 грн.;

- №306/1 від 28.04.2003р. на суму 39 902,45 грн.

Як на підставу позовних вимог, Державна
податкова інспекція в Солом'янському
районі м. Києва посилається на
наявність умислу в діях ТОВ «Юмана»,
спрямованого на досягнення мети, що
суперечить інтересам держави, оскільки
рішенням рішенням Фастівського
районного суду міста Києва від 26.03.2004р.
визнані недійсними первинні та
фінансово-господарські документи ТОВ
«Юмана», в тому числі договір про
продовження діяльності ТОВ «Юмана»,
зміни до статуту, свідоцтво про
державну реєстрацію та свідоцтво про
реєстрацію платника податку на додану
вартість, з тих підстав, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, які є співзасновниками даного
товариства та давали свої документи
для реєстрації підприємства і в якості
засновників не виступали,
фінансово-господарської діяльності не
проводили.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не довів суду обставини, на які
він посилається, не визначив в позовній
заяві і не обґрунтував: чим саме
порушено інтереси держави в цілому, які
конкретні нормативні акти, що
визначають соціально-економічні
основи держави не дотримано; чи був
намір та прямий умисел порушити вимоги
закону, а якщо був, то у якої саме особи;
не визначив і не обґрунтував розмір
шкоди або збитків заподіяних державі,
шляхом ухилення від сплати податків та
заподіяння її саме укладанням спірного
договору, не доведено факту несплати
податків відповідачами згідно спірної
угоди.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість постанови
Господарського суду м. Києва від 24
червня 2014 року, колегія суддів виходить
з наступного.

Згідно частини 1 статті 207
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) господарське зобов'язання,
що не відповідає вимогам закону, або
вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Положення статей 207 та 208 ГК України
слід застосовувати з урахуванням того,
що правочин, який вчинено з метою
завідомо суперечною інтересам держави
і суспільства, водночас суперечить
моральним засадам суспільства, а тому
згідно з частиною 1 статті 203 та
частиною 2 статті 215 ЦК України (2004 р.) є
нікчемним, тобто недійсним в силу
закону, у зв'язку з чим визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Необхідними умовами для визнання
недійсним договору є його укладання з
метою, завідомо суперечною інтересам
держави і суспільства, та наявність
умислу хоча б у однієї із сторін щодо
настання протиправних наслідків.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Фастівського районного суду
міста Києва від 26.03.2004р. визнані
недійсними первинні та
фінансово-господарські документи ТОВ
«Юмана», в тому числі договір про
продовження діяльності ТОВ «Юмана»,
зміни до статуту, свідоцтво про
державну реєстрацію та свідоцтво про
реєстрацію платника податку на додану
вартість, з тих підстав, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, які є співзасновниками даного
товариства та давали свої документи
для реєстрації підприємства і в якості
засновників не виступали,
фінансово-господарської діяльності не
проводили.

Рішенням Апеляційного суду Київської
області від 05.10.2004р. рішення
Фастівського районного суду міста
Києва від 26.03.2004р. було скасовано та
вирішено в позові відмовити повністю.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11.09.2007р.
рішення Апеляційного суду Київської
області від 05.10.2004р. залишено без змін.

Виходячи з цього, обставини, на які
посилався позивач, обґрунтовуючи
вимоги адміністративного позову,
відпали.

Згідно зі ст. 48 ЦК УРСР (чинного на час
існування спірних правовідносин)
недійсною є та угода, що не відповідає
вимогам закону, в тому числі ущемлює
особисті або майнові права
неповнолітніх дітей.

По недійсній угоді кожна з сторін
зобов'язана повернути другій стороні
все одержане за угодою, а при
неможливості повернути одержане в
натурі - відшкодувати його вартість у
грошах, якщо інші наслідки недійсності
угоди не передбачені законом.

Відповідно до ст. 49 ЦК УРСР (станом на
час укладення договору) недійсною є
угода, укладена з метою, що суперечить
інтересам держави та суспільства.

Колегією суддів не виявлено доказів,
які б підтверджували те, що укладення
спірної угоди не відповідало дійсним
намірам сторін щодо набуття цивільних
прав і обов'язків, чи свідчили б про
намір сторін ухилитися від
оподаткування внаслідок виконання
саме спірної угоди.

Порушення платником податків певних
правил оподаткування тягне за собою
відповідальність, передбачену
податковим законодавством, і само по
собі не може бути виключною підставою
для висновку про укладення угоди з
метою, суперечною інтересам держави і
суспільства як і такої, що порушує
публічний порядок.

Виходячи з цього, суд апеляційної
інстанції зазначає, що наявність
умислу не може бути підтверджена лише
рішенням суду про визнання установчих
документів та свідоцтва платника ПДВ
однієї сторони угоди недійсними,
оскільки предметом дослідження у
такій справі є, зокрема, відповідність
установчих документів вимогам чинного
законодавства, дотримання вимог
законодавства при створенні
підприємства, а не наявність
протиправного умислу при укладенні
конкретної угоди, що мала місце під час
підприємницької діяльності суб'єкта.

Крім того, на момент розгляду справи
відсутні рішення суду про визнання
установчих документів юридичних осіб -
відповідачів у даній справі,
недійсними.

Чинним законодавством України на
сторону цивільно-правової угоди, яка є
платником податків, не покладено
обов'язку здійснювати перевірку
відповідності законодавству
установчих документів іншого учасника
господарських правовідносин та
ставити під сумнів внесені до Єдиного
державного реєстру відомості про
підприємство.

Суд першої інстанції не врахував, що
вимоги про визнання недійсним
правочину (угоди, господарського
зобов'язання), яке завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, не
можуть бути предметом позову з огляду
на таке.

Органи державної податкової служби
могли звертатися до судів із позовами
на підставі ч. 1 ст. 208 Господарського
процесуального кодексу України про
стягнення в доход держави коштів,
одержаних за правочинами, вчиненими з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства,
посилаючись на їхню нікчемність. При
цьому визнання договору недійсним не
вимагається.

Для стягнення вказаних санкцій
необхідною умовою є наявність умислу
на укладення (вчинення) угоди з метою,
завідомо суперечною інтересам держави
і суспільства.

Колегія суддів звертає увагу, що
позивачем в даному випадку не доведено
існування такої мети, а тому в суду
відсутні підстави вважати угоду
нікчемною.

Виходячи з цього, відсутні і підстави
для задоволення позову в частині
застосування санкцій, встановлених за
вчинення угод з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
провадження у справі щодо розгляду
позовних вимог про визнання угоди
недійсною підлягає закриттю із
скасуванням рішення суду першої
інстанції в цій частині.

При цьому суд апеляційної інстанції з
огляду на встановлену обставину щодо
укладення та виконання сторонами
спірної угоди зазначає про відсутність
підстав для задоволення позову про
стягнення коштів у порядку,
визначеному частиною 1 статті 208
Господарського кодексу України, ще й з
тих підстав, що річний строк,
передбачений ст. 250 цього Кодексу, для
застосування
адміністративно-господарських
конфіскаційних санкцій, перебіг якого
розпочинається з дня порушення
суб'єктом господарювання установлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
на час звернення до суду з даним
позовом закінчився.

Відповідно до ч. 4 ст. 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право: скасувати постанову суду і
залишити позовну заяву без розгляду
або закрити провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 203 КАС України постанова
або ухвала суду першої інстанції
скасовується в апеляційному порядку і
позовна заява залишається без розгляду
або провадження у справі закривається
з підстав, встановлених відповідно
статтями 155 і 157 цього Кодексу.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 41, 157, 160,197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві задовольнити
частково.

Постанову Господарського суду м. Києва
від 24 червня 2014 року скасувати в
частині про відмову у задоволенні
вимог адміністративного позову про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу № 03-01 від 03 січня 2003 р.,
укладеного між товариством з обмеженою
відповідальністю «Автоленд» та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Юмана».

Провадження у справі в частині вимог
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу № 03-01 від 03 січня 2003 р.,
укладеного між товариством з обмеженою
відповідальністю «Автоленд» та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Юмана» закрити.

В іншій частині постанову
Господарського суду м. Києва від 24
червня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо його було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення копій особам,
які беруть участь у справі (ч. 5 статті
254 КАС України). Касаційна скарга на
судові рішення подається
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 цього Кодексу - з дня складення
постанови в повному обсязі (стаття 212
КАС України).

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
О.О. Беспалов О.А.
Губська

.

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Беспалов О.О.

Губська О.А.