Справа № 826/2693/14
Суддя: Горбань Н.І.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2693/14
Головуючий у 1-й інстанції: Федорчук
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

22 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Горбань Н.І.,

суддів:
Земляної Г.В., Сорочка
Є.О.,

при секретарі:
Бєліцькій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та кредит» на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 17.04.2014 року у справі за
його позовом до Державного реєстратора
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві Хаустова Андрія
Альбертовича, Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві про визнання протиправним та
скасування рішення щодо відмови у
державній реєстрації прав,
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ПрАТ «Банк «Фінанси та кредит»
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві Хаустова Андрія Альбертовича,
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві про
визнання протиправним та скасування
рішення щодо відмови у державній
реєстрації прав, зобов'язання вчинити
дії.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17.04.2014 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою, ПрАТ «Банк «Фінанси та
кредит» подало апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати незаконну, на
його думку, постанову суду першої
інстанції та постановити нову про
задоволення позову. В своїй
апеляційній скарзі посилається на
незаконність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення. Вважає, що судом
першої інстанції неповно з'ясовані
обставини, які мають істотне значення
для справи, а встановлені судом
висновки не відповідають обставинам
справи, що є підставою для скасування
рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, що з'явилися в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 23
березня 2007 року між Публічним
акціонерним товариством "Банк "Фінанси
та Кредит" (Позивач) та ТОВ "НТС"
(Позичальник) було укладено Договір про
поновлювальну кредитну кредитної
лінії № 33-01-07 (додається, далі -
кредитний договір), відповідно до умов
якого позичальнику було відкрито
відновлювальну кредитну лінію на
загальну суму 13 500 000,00 гривень зі
сплатою за користування 17,0 % річних.

У якості забезпечення зобов'язань за
Кредитним договором 27.03.2007 між Банком
та ТОВ «НТС» було укладено договір
іпотеки, посвідчений ОСОБА_3, приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу, зареєстрованим у
реєстрі за № 838 (далі - Іпотечний
договір), згідно умов якого в іпотеку
передано нерухоме майно - нежитлові
будівлі, розташовані по АДРЕСА_1

На виконання приписів діючого
законодавства України при посвідченні
іпотечного договору нотаріусом
відповідно до вимог статті 73 ЗУ «Про
нотаріат» накладено заборону
відчуження зазначеного в договорі
нерухомого майна, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, до припинення або
розірвання цього іпотечного договору,
про що в Єдиному реєстрі заборон
відчуження нерухомого майна зроблено
відповідний запис, реєстраційний номер
4701883, контрольна сума 04Б5Д62Г40

09.11.2012 Банком отримано повідомлення
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
від 01.11.2012р., з якого вбачається, що
останнім знято заборону відчуження
нежитлових будівель, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 4115,0
кв.м., яка накладена приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_3, 27.03.2007р. за
реєстровим № 839, у зв'язку з укладенням
Іпотечного договору, посвідченого
27.03.2007р. за реєстровим № 838.

З Витягу про реєстрацію у ЄРЗВОНМ
(реєстрацію вилучення запису) № 38577775
від 01.11.2012р. вбачається, що відповідно
до якого з вказаного реєстру вилучено
запис № 4701883 з контрольною сумою
04Б5Д62Г40, підстава вилучення - постанова,
5002-19/4287-2010, 03.05.2012, Господарський суд АРК.

Не погоджуючись з діями приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, Банк
звернувся до Голосіївського районного
суду м. Києва з позовною заявою про
визнання протиправними вищевказаних
дій нотаріуса.

Рішенням від 14.11.2013р. Голосіївський
районний суд м. Києва позовну заяву
задовольнив та визнав протиправними
дії приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
щодо зняття заборони відчуження
нежитлових будівель, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 4115,0
кв.м., яка накладена приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 27.03.2007р. за
реєстровим № 839, у зв'язку з укладенням
Іпотечного договору, посвідченого
27.03.2007р. за реєстровим № 838 приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 та щодо
вилучення з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
запису № 4701883 з контрольною сумою
04Б5Д62Г40.

Позивач 14.02.2014р. звернувся до
Відповідача з заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме
заборони на нерухоме майно, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначена заява була прийнята
співробітником Відповідача-1 ОСОБА_5
14.02.2014 року об 11:30:38 за реєстраційним
номером 5442178.

17.02.2014 року, перевіряючи через офіційну
сторінку Державної реєстраційної
служби України стан розгляду заяви,
позивачу стало відомо, що державним
реєстратором Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Малишевим М.С. 14.02.2014 року було прийнято
рішення про зупинення розгляду заяви.

Представник позивача 18.02.2014 року
звернувся до Відповідача-1 з метою
отримання інформації щодо недоліків
заяви, які необхідно усунути.

Проте, замість письмового
повідомлення про зупинення розгляду
заяви за підписом державного
реєстратора Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Малишева М.С., отримав рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень № 10989368 від 18.02.2014 року за
підписом державного реєстратора
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві Хаустова
А.А.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції дійшов висновку, що
суду не надано достатніх та
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких мотивуються позовні
вимоги.

Судова колегія погоджується з такою
позицією з наступних підстав.

Позивач не оскаржив дії Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Малишева М.С. та Рішення 14.02.2014 р. № 10933513
про зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав на їх
обтяження, отже суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку, що
позивач погодився з даним Рішенням.

Державним реєстратором прав на
нерухоме майно Хаустовим А.А. 18.02.2014 р.
було винесено Рішення № 10989368 про
відновлення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що позивачем було подано
Державному реєстратору заочне рішення
Голосіївського районного суду міста
Києва від 14.11.2013 р. по справі №752/3291/13-ц
та Ухвалу Голосіївського районного
суду міста Києва від 18.12.2013 р. по справі
№752/3291/13-ц, дані рішення не містять
відмітки про набрання законної сили.

Судом першої інстанції зазначено, що
відмітка про набрання законної сили
судовим рішенням повинна бути
обов'язковою, проте в матеріалах
реєстраційної справи відсутнє рішення
суду з даною відміткою.

Законом та Порядком державної
реєстрації прав передбачено
проведення державної реєстрації права
власності на нерухоме майно, інших
речових прав за заявочним принципом
шляхом подання уповноваженому суб'єкту
відповідної заяви про державну
реєстрацію, форму і вимоги до якої
встановлює Міністерство юстиції
України (частина четверта статті 15
Закону, Порядку державної реєстрації).

Згідно з частиною першою статті 26
Закону записи до Державного реєстру
прав на нерухоме майно вносяться на
підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень. При цьому частиною четвертою
статті 9 Закону визначено, що державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації.

До передбачених статтею 19 Закону
підстав для державної реєстрації прав
та їх обтяжень віднесено в тому числі
рішення суду, що набрало законної сили,
щодо права власності та інших речових
прав на нерухоме майно. Підстави для
відмови у державній реєстрації
визначені статтею 24 Закону.

Державним реєстратором прав на
нерухоме майно Хаустовим А.А. 18.02.2014 р.
було винесено Рішення № 10989368 про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень.

В судовому засіданні колегія суддів не
отримала від представника позивача
доказів про набрання законної сили
заочним рішенням Голосіївського
районного суду міста Києва від 14.11.2013 р.
по справі №752/3291/13-ц.

У відповідності до п.4 ст. 24 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" у державній реєстрації права
може бути відмовлено в разі, якщо
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

З огляду на наведене, відсутні підстави
для визнання протиправним рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Хаустова Андрія Альбертовича про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень № 10989368 від 18.02.2014 року та
скасування даного рішення.

В частині зобов'язати Реєстраційну
службу Головної управління юстиції у м.
Києві розглянути заяву, прийняту 18.02.2014
року 11:30:38 реєстраційний Номер 5442178 та
прийняти рішення за наслідками
розгляду такої заяви, слід зазначити
наступне.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R
(80) 2 Комітету Міністрів державам-членам
стосовно реалізації адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень від 11.03.1980 під дискреційним
повноваженням слід розуміти
повноваження, яке адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду,
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства завжди є контроль
легальності. Перевірка доцільності
переступає компетенцію
адміністративного суду і виходить за
межі завдання адміністративного
судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням
суд розуміє таке повноваження, яке
надає певний ступінь свободи
адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
які визначені законом,
адміністративний орган має можливість
самостійно (на власний розсуд) вибрати
один з кількох варіантів рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції правомірно дійшов висновку,
що зобов'язати Реєстраційну службу
Головної управління юстиції у м. Києві
розглянути заяву, прийняту 18.02.2014 року
11:30:38 реєстраційний Номер 5442178 та
прийняти рішення за наслідками
розгляду такої заяви буде втручанням у
дискреційні повноваження відповідача,
а тому судом проводитись не може.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
констатує, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження, оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта, які викладені в
апеляційній скарзі та проголошені його
представником в судовому засіданні, не
спростовують рішення суду першої
інстанції.

За таких підстав, апеляційну скаргу -
необхідно залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 158, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні апеляційної скарги
Приватного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та кредит» - відмовити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17.04.2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Н.І.Горбань

Судді:
Г.В. Земляна

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 25.07.2014
року.

.

Головуючий суддя
Горбань Н.І.

Судді:
Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.