Справа № 9101/116091/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2013-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"24" жовтня 2013 р. справа № 2а-2667/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

розглянувши у письмовому
провадженні адміністративну справу за
апеляційною скаргою апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Олександрії та Олександрійському
районі Кіровоградської області

на постанову Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 28 квітня 2011 р., прийняту у
порядку скороченого провадження,

у справі № 2а-2667/11

за позовом ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду
України в Олександрійському районі
Кіровоградської області

про визнання протиправною
бездіяльність та зобов'язання вчинити
певні дії,-

встановив:

У січні 2011 року ОСОБА_1 (далі -
позивач) звернувся до суду першої
інстанції з позовом до управління
Пенсійного фонду України в м.
Олександрії Кіровоградської області
(далі - відповідач), в якому просив:

- визнати дії відповідача по
нарахуванню пенсії як основної так і
додаткової - неправомірними;

- зобов'язати відповідача провести
перерахунок раніше призначеної
державної пенсії відповідно до вимог
ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та щомісячно додаткової
пенсії за шкоду завдану здоров'ю
відповідно до ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» починаючи
з 01.02.2010 року та здійснити її
нарахування та виплату.

Постановою Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 28 квітня 2011 року позов
задоволено, а саме:

- визнано протиправними дії
відповідача щодо виплати позивачу
пенсії в розмірі, меншому ніж
передбачено ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок і виплату позивачу пенсії
в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій
за віком та додаткової пенсії в розмірі
50% мінімальної пенсії за віком за
період з 25.08.2010 року до відповідних змін
в законодавстві, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
визначеного відповідно до ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», з
урахуванням раніше виплачених сум.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову суду,
оскільки вона винесена з порушенням
норм матеріального права, та прийняти
нову, якою відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, а також правильність
застосування судом норм матеріального
права та правової оцінки обставин у
справі, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач є особою
яка постраждала внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії, є
інвалідом ІІІ групи захворювання, яке
пов'язане з наслідками аварії на ЧАЕС, у
зв'язку з чим перебуває на обліку у
відповідача та отримує пенсію по
інвалідності.

Статтею 49 Закону № 796 передбачено, що
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4 встановлюється у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону № 796 в
усіх випадках розмір пенсій для
інвалідів першої групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 10
мінімальних пенсій за віком, другої
групи - 8 мінімальних пенсій за віком, а
для інвалідів третьої групи - не нижчим
6 мінімальних пенсій за віком (редакція
норми із змінами, внесеними згідно із
Законом України від 17.11.2005 року № 3108-IV).

Згідно з частиною першою статті 50
Закону № 796 особам, віднесеним до
категорії 1, які є інвалідами першої
групи призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі - 100 відсотків
мінімальної пенсії за віком, другої
групи, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком, а особам,
які є інвалідами третьої групи - у
розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії
за віком (редакція норми із змінами,
внесеними згідно із Законом України
від 17.11.2005 року № 3108-IV).

Пунктом 28 Розділу ІІ Закону України №
107-VI від 28 грудня 2007 року «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» текст статті 50 та
частини третьої і четвертої статті 54
було викладено в нових редакціях, які
набули чинності з 01.01.2008 року. Згідно
рішення Конституційного суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 зазначені
зміни було визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними). Таким чином, дію
ст.50, 54 Закону №796 було відновлено з 22
травня 2008 року. Норми цього закону не
було скасовано або змінено у 2010-2011
роках.

До того ж, відповідно до ч.1 ст.46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За таких обставин правильними та
такими, що відповідають Закону, є
висновок суду першої інстанції, що
позивач має право на призначення
пенсії у розмірі не нижчому від 6
мінімальних пенсій за віком та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (ч.2 ст.46
Конституції України).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачеві застосуванню підлягають
ст.ст.50 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а не постанова Кабінету
Міністрів України, яка істотно звужує
обсяг встановлених законом прав.

Відповідно до ст.ст. 50 та 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" вбачається,
що під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

Згідно чинного законодавства розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, ч.3 ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
відповідно до якої мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом
першим частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, суд
не може застосувати при розгляді
справи, оскільки наявність такої норми
та відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлене ст.ст.50 та 54 Закону.

Крім того, органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
коштів, як на причину невиконання своїх
зобов'язань, які встановлені ст.46
Конституції України та ст.ст.50 та 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
щодо визначення розміру та виплати
пенсій.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" мінімальний
розмір пенсій за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Відповідно до ст.50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами 3 групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 50%.

Згідно зі ст.54 вказаного Закону в усіх
випадках розмір пенсій для інвалідів
другої групи, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не може бути нижчим 6 мінімальних
пенсій за віком.

Оскільки пенсія позивачу має
визначитись виходячи з мінімальної
пенсії за віком, яка встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, то у
разі збільшення розміру цього
прожиткового мінімуму перерахунок
пенсії позивачеві повинен проводитись,
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

За таких обставин, колегія суддів
доходить висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, яким
обставини в справі встановлені
правильно та порушень норм
матеріального і процесуального права
не допущено, тому підстав для
скасування судового рішення не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Олександрії та Олександрійському
районі Кіровоградської області
залишити без задоволення.

Постанову Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 28 квітня 2011 року у справі №
2а-2667/11 залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
постановлення та відповідно до ч.10
ст.183-2 КАС України є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун