Справа № 2а/0470/4489/12
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 р. Справа № 2а/0470/4489/12

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Кальника В.В.

при секретарі судового засідання
Шкуті А.А.

за участю:

прокурора
Масенка А.О.

представника позивача
Устименка Д.О.

представника відповідача
Шутенка А.А.

представника третьої особи 1
Самуха В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом
Новомосковського міжрайонного
прокурора Дніпропетровської області в
інтересах держави в особі
Новомосковської міської ради
Дніпропетровської області до Відділу
державної виконавчої служби
Новомосковського міськрайонного
управління юстиції, третя особа 1
Приватне підприємство «Стандарт
Інвест Плюс», третя особа 2 Комунальне
підприємство «Житлово-експлуатаційне
об'єднання» м. Новомосковська
Дніпропетровської області, про
визнання протиправною та скасування
постанови від 14.05.2009 року про передачу
майна стягувачу, -

ВСТАНОВИВ:

29.04.2014 року до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду на
виконання ухвали Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 21.03.2013 року надійшли матеріали
справи за адміністративним позовом
Новомосковського міжрайонного
прокурора Дніпропетровської області в
інтересах держави в особі
Новомосковської міської ради
Дніпропетровської області до Відділу
державної виконавчої служби
Новомосковського міськрайонного
управління юстиції, третя особа без
самостійних вимог - Приватне
підприємство «Стандарт Інвест Плюс», в
якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати
постанову державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Новомосковського міськрайонного
управління юстиції від 14.05.2009 року про
передачу майна стягувачу щодо передачі
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Алдімашгруп»
нежитлового вбудованого приміщення
загальною площею 37,90 кв.м. в будинку за
адресою: вул. Сучкова, 32, м.
Новомосковськ, Дніпропетровської
області.

Ухвалою суду від 05.05.2014 року було
відкрито провадження в даній
адміністративній справі та призначено
до судового розгляду.

Ухвалою суду від 26.05.2014 року було
залучено до участі у справі третю особу
без самостійних вимог 2 - Комунальне
підприємство «Житлово-експлуатаційне
об'єднання» м. Новомосковська
Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 05.06.2014 року було
відмовлено у задоволенні усного
клопотання третьої особи 1 про закриття
провадження у справі.

В обґрунтування позову зазначено, що
14.05.2009 року в рамках виконавчого
провадження державним виконавцем
Відділу державної виконавчої служби
Новомосковського міськрайонного
управління юстиції була винесена
протиправна постанова про передачу
майна стягувачу. Відповідно до
вказаної постанови нежитлове
вбудоване приміщення, розташоване в
будинку № 32 по вул. Сучкова в
м.Новомосковську Дніпропетровської
області, загальною площею - 37,90 кв.м., не
було продане з прилюдних торгів за
відсутності покупців та оскаржуваною
постановою передано Товариству з
обмеженою відповідальністю «Алді
Машгруп» в рахунок часткового
погашення боргу. У момент винесення
вказаної постанови державним
виконавцем було знято арешт зі
спірного приміщення. Проте, на думку
позивача, арешт майна та передача його
стягувачу було здійсненні з порушенням
норм чинного законодавства.

Також, за поясненнями прокурора
вказане приміщення перебувало у
власності територіальної громади м.
Новомосковська Дніпропетровської
області.

Прокурор та представник позивача у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали та просили задовольнити
позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував,
надав письмові заперечення проти
позову, просив у задоволенні позову
відмовити повністю. В обґрунтування
заперечень зазначено, що при
здійсненні виконавчих дій по виконанню
виконавчого провадження державний
виконавець повністю дотримувався
вимог діючого законодавства.

Представник третьої особи 1 -
Приватного підприємства «Стандарт
Інвест Плюс» заперечував проти
задоволення позовних вимог та просив
відмовити у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі. Зазначив, що
оскаржувана постанова, якою майно
боржника було передано стягувачу, є
правовою підставою для виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
виникнення у стягувача права
власності.

Представник третьої особи 2 до
суду не прибув.

Заслухавши пояснення представників
сторін, представника третьої особи 1,
дослідивши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку про наступне.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що 02.01.2002р. було відкрито
виконавче провадження щодо виконання
виконавчого документа по стягненню з
Комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційне об'єднання»
м.Новомосковська Дніпропетровської
області (далі - КП «ЖЕО») боргу за
несплаченим векселем на користь АКАПБ
«Україна» в сумі 39332, 90 грн. За
поясненнями відповідача копію
постанови про відкриття виконавчого
провадження було направлено на адресу
сторін виконавчого провадження.

21.01.2002 р. постановою про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження на майно боржника був
накладений арешт.

Зокрема, постановами державного
виконавця від 11.03.2003 р.; від 23.10.2003 р.;
24.01.2006 р. на грошові кошти боржника було
накладено арешт.

04.06.2005 р. державним виконавцем в порядку
ч. 6 ст. 50 Закону України «Про виконавче
провадження» було винесено постанову
про звернення стягнення на майно
боржника, копію якої було направлено на
адресу сторін виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що на
адресу КП «ЖЕО» було направлено вимогу
щодо надання відомостей про майно за
рахунок звернення стягнення, на яке
можливо виконати судові рішення.

Згідно наданих підприємством -
боржником відомостей, державним
виконавцем відділу було виявлено
майно, що закріплено за боржником, та за
рахунок примусової реалізації якого
можливо повно та фактично виконати
вимоги виконавчих документів, а саме:
нежитлові приміщення закріплені за
боржником та які не використовуються у
виробничій діяльності підприємства.

Постановою про арешт майна боржника
від 08.05.2007 р. було накладено арешт та
оголошено заборону на відчуження 121
об'єкта нерухомого майна закріпленого
за боржником, у тому числі нежитлове
вбудоване приміщення загальною площею
37,90 кв.м. в будинку № 32 по вул. Сучкова у
м. Новомосковську, копію якої
відповідно до вимог ст.ст. 55, 64 Закону
України «Про виконавче провадження»
було направлено до органів та установ,
які посвідчують договори відчуження
майна чи проводять його перереєстрацію
на іншого власника, на адресу боржника
та власника - міську раду
м.Новомосковська.

21.11.2007 р. на адресу міського голови м.
Новомосковська було направлено вимогу
щодо надання необхідної для
примусового виконання рішення
документації, якою додатково було
зазначено про звернення стягнення на
майно, закріплене за боржником та
належне територіальній громаді, в
особі міської ради.

01.10.2008 р. нерухоме майно, закріплене за
боржником, у тому числі нежитлове
вбудоване приміщення загальною площею
37,90 кв.м. в будинку № 32 по вул. Сучкова у
м. Новомосковську було описано й
арештовано, про що складено акт опису й
арешту майна серії АА № 904268 від 01.10.2008 р.

Відповідно до вимог ст. 64 Закону
України «Про виконавче провадження»
про опис відповідного майна було
повідомлено власника - міську раду м.
Новомосковська шляхом направлення
копії акту опису й арешту за вихідним
номером В18-12672 від 02.10.2008 р.

На виконання вимог державного
виконавця, міським головою м.
Новомосковська було доручено
начальнику Новомосковського
міськрайонного БТІ виготовити
технічну та правову документацію на
нерухоме майно, закріплене за
боржником, на яке був накладений арешт,
та на яке було звернуто стягнення,
внаслідок чого було встановлено
фактичний розмір нерухомого майна, а
саме 37,90 кв.м.

Закріплення нежитлового вбудованого
приміщення загальною площею 37,90 кв.м. в
будинку № 32 по вул. Сучкова у м.
Новомосковську Дніпропетровської
області, за боржником було
підтверджено довідкою КП «ЖЕО» м.
Новомосковська за № 102 від 19.11.2008 р.

29.10.2008 р. державним виконавцем було
винесено постанову про призначення
експерта у виконавчому провадженні,
копію якої того ж дня направлено на
адресу сторін виконавчого провадження
та не було оскаржено.

У якості експерта було залучено ОСОБА_4,
що мала сертифікат НОМЕР_1, виданий
13.02.1999р. Фондом Державного майна
України та Українським Товариством
Оцінників; сертифікат суб'єкта
оціночної діяльності № 374/02, виданий
14.05.2002р. Фондом Державного майна
України, тобто дотримано вимоги ч. З ст.
57 Закону України «Про виконавче
провадження» щодо оцінювача.

Згідно отриманого висновку експерта,
вартість об'єкта склала 21830,00 грн. без
ПДВ. Висновок - не оскаржувався.

Відділом державної виконавчої служби
Дніпропетровського обласного
управління юстиції області було
визначено спеціалізовану торгівельну
організацію, якою за результатом
конкурсу виявилося ДФ ТОВ «Форт».

Між відділом державної виконавчої
служби Новомосковського МРУЮ та ДФ ТОВ
«Форт» було укладено договір № 161/8-05
від 03.12.2008 р. про надання послуг по
організації і проведенню прилюдних
торгів з реалізації арештованого
нерухомого майна.

Зазначене майно було передано на
примусову реалізацію та згідно
повідомлень ДФ ТОВ «Форт» від 29.12.2008 р.
після проведеної переоцінки майна від
27.04.2009 р. за №73 не було реалізовано
через відсутність заявок покупців.
Торги було визнано такими, що не
відбулися.

28.04.2009 р. з метою повного та своєчасного
виконання рішень про стягнення боргу в
порядку ст. 61 Закону України «Про
виконавче провадження» на адресу
стягувачів - ТОВ з II «Екологія»,
Спеціалізованого
інженерно-геофізичного центру
державного геофізичного підприємства
«Укргеофізика», Державного
геофізичного підприємства
«Укргеофізика» в особі підрозділу
Придніпровської геофізичної
розвідувальної експедиції, ОКП
«Дніпротеплоенерго», СРБУ
«Дніпропетровськліфт» ДП АТ «Укрліфт»,
ТОВ «Трубник», ВАТ «ЕК
«Дніпрообленерго» в особі
Дніпропетровських східних електричних
мереж, ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго» в
особі Новомосковського РЕМ, ДП
«Судовий інформаційний центр», ТОВ
«Алдімашгруп», ОКП
«Дніпротеплоенерго» в особі ДП ОКП
«Дніпротеплоенерго» -
«Новомосковськтеплоенерго», ДОВ ФСЗІ,
УПФУ в м.Новомосковськ,
Новомосковської ОДПІ та КП ДОР
«Облводоканал» в особі відокремленого
підрозділу «Новомосковське
водопровідно-каналізаційне
управління» було направлено
пропозицію залишити за собою непродане
майно боржника, та попереджено про
необхідність надання в 15-ти денний
строк письмової заяви про своє бажання
залишити за собою вищезазначене
непродане майно. Додатково стягувачів
було попереджено, що у випадку
ненадання в 15-ти денний строк письмової
заяви, арешт з майна буде знято з
подальшим поверненням боржникові.

13.05.2009 р. до відділу ДВС надійшов лист
ТОВ «Алдімашгруп», згідно якого
стягувач погоджується залишити за
собою непродане майно боржника в
рахунок погашення суми боргу за
ухвалою суду № 17/242.

Постановою державного виконавця від
14.05.2009 р. стягувачу - ТОВ «Алдімашгруп» в
рахунок часткового погашення боргу за
ухвалою суду № 17/242 було передано
непродане з прилюдних торгів
арештоване майно боржника - КП «ЖЕО»
м.Новомосковськ, а саме: нежитлове
вбудоване приміщення загальною площею
37,90 кв.м. в будинку № 32 по вул. Сучкова у
м. Новомосковськ, Дніпропетровської
області.

14.05.2009 р. постановою державного
виконавця було знято арешт з
нежитлового вбудованого приміщення
загальною площею 37,90 кв.м. в будинку № 32
по вул. Сучкова у м. Новомосковську
Дніпропетровської області.

Це підтверджується дослідженими під
час судового засідання матеріалами
виконавчого провадження, копії якого є
наявними в матеріалах справи.

Вирішуючи позовні вимоги по суті суд
виходить із наступного.

Законом України «Про виконавче
провадження» визначено умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Згідно статті 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

За приписами статті 5 Закону України
«Про виконавче провадження» вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.

Згідно статті 6 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

У відповідності до статті 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами статті 25 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

За вимогами частини 2 статті 30 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк.

В силу абзаців 5, 6 ч. 2 ст. 5 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець при здійсненні
виконавчого провадження має право,
накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в порядку, встановленому
законодавством; на виконання рішення
суду про стягнення коштів або
накладення арешту в порядку,
встановленому цим Законом накладати
арешт на грошові кошти та інші цінності
боржника, в тому числі на кошти, які
знаходяться на рахунках та вкладах в
установах банків, інших кредитних
установах, на рахунки в цінних паперах.

Згідно ст. 50 вказаного Закону звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті (опису), вилученні та
примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами в
першу чергу звертається на кошти
боржника в гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, в тому числі кошти на
рахунках та вкладах боржника в
установах банків та інших кредитних
організаціях, на рахунки в цінних
паперах у депозитаріях цінних паперів.

У разі відсутності у боржника коштів та
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
також на належне боржникові інше майно,
за винятком майна, на яке згідно з
законом не може бути накладено
стягнення .

Згідно абз. 2 п. 5.1.3 Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5, у
разі відсутності в боржника коштів та
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
на належне боржникові інше майно.

Частиною 3 ст. 63 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
державний виконавець звертає
стягнення на кошти боржника - юридичної
особи, що знаходяться в кредитних
установах, в порядку, передбаченому цим
Законом.

Якщо даних про наявність у боржника -
юридичної особи рахунків і вкладів у
банках чи інших фінансових установах
немає, державний виконавець одержує
такі дані у податкових органів, які
зобов'язані надати йому необхідну
інформацію у 3-денний строк.

Так, в силу приписів ч.ч. 1, 3, 9 ст. 78
Господарського кодексу України,
комунальне унітарне підприємство
утворюється компетентним органом
місцевого самоврядування в
розпорядчому порядку на базі
відокремленої частини комунальної
власності і входить до сфери його
управління.

Майно комунального унітарного
підприємства перебуває у комунальній
власності і закріплюється за таким
підприємством на праві господарського
відання з (комунальне комерційне
підприємство) або на праві
оперативного управління (комунального
некомерційного підприємства).

Згідно ч. 8 ст. 60 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
право комунальної власності
територіальної громади захищається
законом на рівних умовах з правами
власності інших суб'єктів.

Об'єкти права комунальної власності не
можуть бути вилучені у територіальних
громад і передані іншим суб'єктам права
власності без згоди безпосередньо
територіальної громади або
відповідного рішення ради чи
уповноваженого нею органу, за винятком
випадків, передбачених законом.

Так, відповідно до ст. 64 Закону України
«Про виконавче провадження», у разі
відсутності у боржника - юридичної
особи коштів, достатніх для покриття
заборгованості, стягнення звертається
на інше майно, належне боржникові -
юридичній особі на праві власності або
закріплене за ним, у тому числі на
майно, яке обліковується на окремому
балансі філії, представництва та
іншого відокремленого підрозділу
боржника - юридичної особи (за винятком
майна, виключеного з обороту або
обмежуваного в обороті) незалежно від
того, хто фактично використовує це
майно.

На зазначене майно накладається арешт,
і воно реалізується в такій черговості:

1) у першу чергу - майно, яке
безпосередньо не використовується у
виробництві (цінні папери, кошти на
депозитних та інших рахунках боржника,
валютні цінності, легковий
автотранспорт, предмети дизайну офісів
та інше майно, готова продукція
(товари);

2) у другу чергу - інші матеріальні
цінності, які безпосередньо не
використовуються у виробництві;

3) у третю чергу - об'єкти
нерухомого майна, верстати, обладнання,
інші основні засоби, а також сировина і
матеріали, призначені для здійснення
виробництва.

У разі накладення арешту на майно
третьої черги, що належить боржнику -
юридичній особі, державний виконавець
у 3-денний строк повідомляє власника
або уповноважений ним орган, до сфери
управління якого належить майно, та у
разі необхідності - Фонд державного
майна України про накладення арешту на
майно боржника - юридичної особи, а
також дані про склад і вартість майна,
на яке накладено арешт, і про розмір
вимог стягувача.

На пропозицію відповідного органу
управління чи Фонду державного майна
України державний виконавець за
рахунок коштів на фінансування
Державної виконавчої служби публікує у
пресі повідомлення про звернення
стягнення на майно боржника - юридичної
особи.

Отже, наведені вище вимоги
законодавства встановлюють, що під час
виконання рішень судів або інших
органів (посадових осіб) про звернення
стягнення на майно боржників
комунальної форми власності, державний
виконавець здійснює виконавче
провадження на загальних підставах у
відповідності до вимог спеціального
Закону України «Про виконавче
провадження».

У разі накладення арешту на майно,
зазначене у пунктах 1, 2 частини другої
ст. 64 Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець
здійснює звернення без будь-яких
повідомлень та погоджень.

Щодо майна, зазначеного у пункті 3 ч. 2
ст. 64 Закону, то у разі накладення на
нього арешту, державний виконавець
зобов'язаний лише повідомити про це
уповноважений орган, до сфери
управління якого належить майно.

Тобто, закон не передбачає отримання
від уповноваженого органу дозволу на
накладання арешту на майно боржника, а
відтак й на його подальшу реалізацію.

Суд вважає за необхідне зазначити, що,
як було встановлено в судовому
засіданні, дії державного виконавця
щодо звернення стягнення на
вищевказане спірне приміщення не
оскаржувались, тому, на думку суду,
правомірність винесення постанови від
14.05.2009 року про передачу майна
стягувачу не може ставитись під сумнів
зважаючи на те, що відповідно до
приписів Закону України «Про виконавче
провадження» обов'язок винесення
постанови саме такого змісту покладено
чинним законодавством України на
державного виконавця у випадку, коли
відповідні торги не відбулися, що і
мало місце з реалізацією нежитлового
приміщення площею 37,90 кв.м. в будинку за
адресою: вул. Сучкова, 32, м.
Новомосковськ, Дніпропетровської
області, та зважаючи на те, що як
прокуратура так і Новомосковська
міська рада, судячи з матеріалів
справи, не вважають дії Відділу
державної виконавчої служби
Новомосковського міськрайонного
управління юстиції з арешту та
реалізації вказаного майна такими, що
суперечать чинному законодавству
України, оскільки з відповідними
позовами до відповідних судів не
звертались.

Суд також звертає увагу на той факт, що
норми Закону України «Про виконавче
провадження» (в редакції, що діяла на
момент винесення оскаржуваної
постанови) містили пряму вказівку на
можливість реалізації майна не тільки
того, що належить боржникові, а й того,
що закріплене за ним. Усталена судова
практика ВАСУ в аналогічних справах
показує, що можливість звернення
стягнення на комунальне майно за борги
підприємства, якому таке майно
передане на праві оперативного
управління, не потребує дозволу органу,
що здійснює правомочності щодо
управління комунальним майном. Отже,
оскаржувана постанова про передачу
майна є підставою для виникнення за
стягувачем відповідних прав та
обов'язків щодо володіння,
користування на розпорядження спірним
майном. Тому, права Новомосковської
міської ради як власника порушені не
були. З цього приводу копії судових
рішень в якості прикладів судової
практики за аналогічними справами,
долучені до матеріалів справи,
враховуються судом.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що державним виконавцем у
повному обсязі, в межах повноважень, що
передбачені чинним законодавством,
було виконано покладені на нього
посадові обов'язки щодо проведення
виконавчих дій в рамках виконавчого
провадження, як наслідок, оскаржувана
постанова від 14.05.2009 року про передачу
майна стягувачу є правомірною та
скасуванню не підлягає.

Частиною другою статті 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про необґрунтованість
позовних вимог та відсутність підстав
для задоволення позову.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Новомосковського міжрайонного
прокурора Дніпропетровської області в
інтересах держави в особі
Новомосковської міської ради
Дніпропетровської області до Відділу
державної виконавчої служби
Новомосковського міськрайонного
управління юстиції, третя особа 1
Приватне підприємство «Стандарт
Інвест Плюс», третя особа 2 Комунальне
підприємство «Житлово-експлуатаційне
об'єднання» м. Новомосковська
Дніпропетровської області, про
визнання протиправною та скасування
постанови від 14.05.2009 року про передачу
майна стягувачу - відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений 11
червня 2014 року.

Суддя В.В. Кальник