Справа № 872/16188/13
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2014 рокусправа № 804/10510/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Кругового О.О.

суддів:
Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О..

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті
Дніпропетровську апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Нікополі та Нікопольському районі
Дніпропетровської області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
09.09.2013 року у справі №804/10510/13-а за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Нікополі та Нікопольському
районі Дніпропетровської області,
третя особа - відділ державної
виконавчої служби Нікопольського
міського управління юстиції про
визнання протиправними та скасування
вимог про сплату боргу. -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- Позивач) звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Нікополі та Нікопольському
районі Дніпропетровської області (далі
- Відповідач), третя особа відділ
державної виконавчої служби
Нікопольського міськрайонного
управління юстиції, в якому просив
визнати протиправними та скасувати
вимоги Відповідача про сплату
недоїмки з підстав ст. 25 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» № Ф-475 від 08.02.2013
року та № Ф-505 від 08.02.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржувані вимоги
відповідача про сплату позивачем боргу
з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (за періоди 2011
рік та січень-вересень 2012 року) є
протиправними, оскільки позивач як
суб'єкт підприємницької діяльності,
перебуває па спрощеній системі
оподаткування та є з 14.10.2007 року
пенсіонером за віком та отримував
пенсію за віком на пільгових умовах за
Списком № 2 згідно п."б" ст.13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» він звільнений
від сплати такого внеску.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
09.09.2013 року адміністративний позов
задоволено, визнано протиправним та
скасовано вимоги про сплату боргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Нікополі та Нікопольському районі
Дніпропетровської області № Ф-475 від
08.02.2013 року та № Ф-505 від 08.02.2013 року.

Управління Пенсійного фонду України в
м. Нікополі та Нікопольському районі
Дніпропетровської області, не
погодившись з рішенням
адміністративного суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
звернулася з апеляційною скаргою, в
якій просить постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 09.09.2013 року
скасувати та прийняти нове рішення,
яким в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1
відмовити.

При цьому, заявник апеляційної скарги
зазначає, що повістка про виклик до
суду управлінню як відповідачу на
09.09.2013 року відправлена канцелярією
суду 11.09.2013 року згідно поштовому
штампу на конверті, тобто після
розгляду справи, а отримана
управлінням 17.09.2013 року. Таким чином,
суд позбавив права управління бути
присутнім на засіданні, донести свої
доводи та обґрунтування та
скористатися іншими правами,
передбаченими КАС України. Вимога від
08.02.2013 року № 2518/02-14/Ф№475 на суму 4010,30
грн. була предметом розгляду іншої
справи, правомірність її передачі в
органи ДВС підтверджена рішенням суду
від 26.07.2013 року по справі № 804/9152/13-а.
Таким чином, в даної частині позовних
вимог позивач вдруге звернувся до суду
про скасування одній й той же вимоги.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом норм
матеріального права, надану правову
оцінку досліджених судом доказів по
справі, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про необхідність
часткового задоволення апеляційної
скарги.

Судом встановлено, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 згідно
свідоцтва про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця Серії НОМЕР_1
є зареєстрованим в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців 11.04.2007 року за №
0014458 як фізична особа-підприємець
та з 2011 року перебуває на обліку в
Нікопольській об'єднаній державній
податковій інспекції
Дніпропетровської області на
спрощеній системі оподаткування
(а.с.7-8).

Також, позивач перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
місті Нікополі та Нікопольському
районі Дніпропетровської області як
платник єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Як встановлено судом першої інстанції,
08.02.2013 року відповідачем було винесено
дві вимоги про сплату позивачем боргу з
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування № Ф-475
на суму 4010,30 грн. за період з січень -
грудень 2011 року та № Ф-505 на суму 3403,02
грн. за період січень - вересень 2012 року.
Вказані обставини сторонами не
оспорюються.

Як вбачається із змісту апеляційної
скарги, вимога від 11.01.2013 року № 291 про
сплату суми недоїмки зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 2312,07
грн. за період січень - липень 2011 року
за результатами розгляду звернення
позивача була скасована та винесена
оскаржувана вимога № Ф-475 на суму 4010,30
грн. за період січень - грудень 2011 року.

Правомірність та обґрунтованість
вимог № Ф-475 від 08.02.2013 року та № Ф-505 від
08.02.2013 року є предметом спору
переданого на вирішення суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції зазначив, що ч.4 ст.4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» не
пов'язує звільнення від сплати єдиного
внеску із досягненням особою певного
віку, а передбачає звільнення від
сплати єдиного внеску всіх пенсіонерів
за віком. Крім того, в зазначеній нормі
законодавцем не виключені особи, які є
пенсіонерами та отримують пенсію за
віком па пільгових умовах. У зв'язку з
тим, що ФОП ОСОБА_1 з жовтня 2007 року
отримує пенсію за віком, а ч. 4 ст. 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» не
містить застережень щодо неможливості
її застосування до осіб, яким пенсію за
віком призначено на пільгових умовах в
порядку виконання ст. 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», то
управлінням Пенсійного фонду України в
місті Нікополі та Нікопольському
районі Дніпропетровської області
неправомірно були виставлені вимоги
про сплату єдиного внеску від 08.02.2013
року № Ф-475 (за січень-грудень 2011 року)
та № Ф-505 (за січень вересень 2012 року),
так як позивач не повинен сплачувати
єдиний внесок.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з зазначеними висновками
суду першої інстанції з огляду на
наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами, що з жовтня 2007 року
позивачеві призначено та він отримує
пенсію за віком на пільгових умовах
відповідно до п."б" ч. 1 ст. 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
(за Списком № 2). що підтверджується
пенсійним посвідченням НОМЕР_2 Серії
НОМЕР_3 (пенсія за віком довічно) (а.с. 13).

Згідно ст. 1, ст. 2 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" громадяни
України мають право на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом. За цим
Законом призначаються: а) трудові
пенсії: за віком; по інвалідності; в
разі втрати годувальника; за вислугу
років; б) соціальні пенсії.

У відповідності зі ст. 12, ст. 13 Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
право на пенсію за віком мають:
чоловіки - після досягнення 60 років і
при стажі роботи не менше 25 років; жінки
- після досягнення 55 років і при стажі
роботи не менше 20 років. На пільгових
умовах мають право на пенсію за віком,
незалежно від місця останньої роботи,
зокрема: б) працівники, зайняті повний
робочий день на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці, - за
списком N 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджуваним
Кабінетом Міністрів України, і за
результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і
при стажі роботи н е менше 25 років, з них
не менше 12 років 6 місяців на зазначених
роботах; жінки - після досягнення 50
років і при стажі роботи не менше 20
років, з них не менше 10 років на
зазначених роботах.

Статтею 1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначене поняття "пенсія"
- як, щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9, ст. 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" за
рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); 3) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника. Особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

У відповідності з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 вказаного закону
платник єдиного внеску зобов'язаний:
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок; вести облік виплат
(доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком, зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством;
подавати звітність до територіального
органу Пенсійного фонду у строки, в
порядку та за формою, встановленими
Пенсійним фондом за погодженням з
відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади.

Згідно ч. 4 ст. 4 вказаного закону особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що
наведена ч. 4 ст. 4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" містить
вичерпний перелік фізичних осіб, які
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску: підприємців, які є
пенсіонерами за віком або інвалідами
без урахування віку та отримують
пенсію або соціальну допомогу.

При цьому, в зазначеній нормі
законодавцем не виключені особи, які є
пенсіонерами та отримують пенсію за
віком на пільгових умовах.

За таких обставин, доводи відповідача
про те, що позивач є звільненим від
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування лише з часу, коли
йому виповнилось 60 років (14.10.2012 року) є
необґрунтованими.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що
Позивач звільнений від сплати єдиного
соціального внеску, оскільки до 14.10.2012
року він отримував пенсію за віком на
пільгових умовах, що є підставою для
звільнення від сплати таких внесків.

В свою чергу, Суд апеляційної інстанції
не бере до уваги доводи апеляційної
скарги про неможливість скасування
вимоги №475, з огляду на те, що вона була
предметом розгляду іншої справи, у
якому рішення набрало законної сили, на
підставі наступного.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України,
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Проте, як вбачається з рішення
окружного адміністративного суду у
справі №804/9152/13-а від 26.07.2013 року,
предметом розгляду справи була
правомірність винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження та
надання правової оцінки діям
державного виконавця пов'язаних з
відкриттям виконавчого провадження, а
не діям посадової особи УПФУ щодо
складання вимоги №ФН-475, яка предметом
даної справи. Правова оцінка вимоги
№ФН-475 судом надана не була.

Таким чином, зазначенне твердження
Відповідача не є доводом в розумінні
статті 72 КАС України, що унеможливлює
його застосуванні у даній справі.

Щодо посилання Відповідача на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, а саме на
відсутність підстав для відкриття
провадження, оскільки оспорювані
вимоги були узгоджені, то апеляційний
суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
оспорюванні вимоги були надіслані
Позивачу рекомендованими листами
повідомленнями про вручення 09.02.2013
року, однак поштові відправлення,
повернулися на адресу Відповідача з
відміткою «за закінченням терміну
зберігання».

На думку Відповідача, Позивач
проігнорував отримання зазначених
вимог та відповідно не скористався
правом оскарження, що свідчить про їх
узгодження.

Проте, зазначене твердження не
підкріплене належними доказами, а тому
має характер припущення, оскільки,
зокрема, у разі відмови адресата від
одержання поштового листа, відповідна
відмітка проставляється на поштовому
відправленні, яка повертається
відправнику.

Позивач дізнався про винесення вимог №
Ф-475 та № Ф-505 від 08.02.2013 року лише у
судовому засіданні 26.07.2013 року, під час
оскарження постанови ВДВС
Нікопольського МУЮ ВП №3750737.

Відповідно до п.1,5 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду
щодо оскарження рішення суб'єкта
владних повноважень, на підставі якого
ним може бути заявлено вимогу про
стягнення грошових коштів,
встановлюється місячний строк.

Тобто, строк на подання
адміністративного позову почав
обчислюватися з моменту, коли Позивач
дізнався про винесення зазначених
вимог, а саме з 26.07.2013 року.

З позовом про оскарження вимог № Ф-475 та
№ Ф-505 від 08.02.2013 Позивач звернувся
06.08.2013 року, що підтверджується
штемпелем вхідної кореспонденції суду.

Тобто, в даному випадку Позивачем був
дотриманий строк на подання
адміністративного позову, оскільки
такий позов був поданий протягом
місячного строку.

Також, суд апеляційної інстанції не
приймає доводи Відповідача, про
можливість скасування рішення суду
першої інстанції, у зв'язку з
неповідомленням його про розгляд
справи,оскільки суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та постановив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а правильне
правильне по суті рішення суду не може
бути скасовано з одних лише формальних
міркувань.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про скасування вимоги
відповідача № Ф-475 на суму 4010,30 грн. за
період з січень - грудень 2011 року та №
Ф-505 на суму 3403,02 грн. за період січень -
вересень 2012 року.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції вважає, що оскаржувана
постанова Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
09.09.2013 року є обґрунтованою, а підстави
для її скасування відсутні.

На підставі наведеного, керуючись, ст.
196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206 КАС України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Нікополі
та Нікопольському районі
Дніпропетровської області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
09.09.2013 року у справі № 804/10510/13-а -
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий:
О.О. Круговий

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
Ю.М. Дадим