Справа № 809/2349/14
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"28" липня 2014 р.
справа № 809/2349/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

судді Чуприни О.В.

за участю секретаря судового засідання
Драгомирецького І.М.

представника позивача: Державної
податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області - не
з'явився,

відповідача: ОСОБА_1 - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області до ОСОБА_1
про стягнення податкового боргу в сумі
4 705,00 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

Івано-Франківським окружним
адміністративним судом 16.07.2014 року
відкрито провадження у справі за
позовом Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (далі по
тексту - позивач, Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську) до
ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач) про
стягнення податкового боргу в сумі
4 705,00 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в
порушення вимог частини 1 статті 67
Конституції України, статті 36, пункту
57.1 статті 57 Податкового кодексу
України відповідачем не сплачено
грошове зобов'язання самостійно
визначене ним уточнюючою податковою
декларацією про майновий стан і доходи
за 2011 рік в загальній сумі
4 705,00 гривень. Даний розмір
зобов'язань є узгодженим податковим
боргом відповідача, який станом на день
звернення до адміністративного суду в
загальному становить 4
705,00 гривень і несплачений ОСОБА_1 до
бюджету. Заборгованість відповідача
складається із суми, яка підлягає
перерахуванню до бюджету з урахуванням
часткової сплати - 4 631,55 гривень
основного зобов'язання, несплаченої
частини суми штрафу, яка нарахована
платником податку самостійно - 63,45
гривень та пені, що обліковується у
картці особового рахунку в сумі 10,00
гривень.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився.

24.07.2014 року представник позивача через
канцелярію суду подала письмове
клопотання про розгляд справи без її
участі та заяву про зменшення позовних
вимог. Із змісту заяви про зменшення
позовних вимог слідує, що податковий
борг ОСОБА_1 станом на 23.07.2014 року
становить 3 950,59 гривень, в тому числі
пеня - 255,59 гривень. Позовні вимоги, з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог, підтримала повністю
(а.с. 18).

Відповідач чи його представник у
судове засідання призначене на 28.07.2014
року не з'явився. Поштове
повідомлення-виклик 24.07.2014 року
повернулося на адресу суду із
відміткою поштового зв'язку "за
закінченням терміну зберігання" (а.с.
32-33). Однак, відповідно даних Витягу із
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
станом на 16.06.2014 року місце проживання
відповідача значиться: АДРЕСА_1, 76018 (а.с.
10), тобто адреса, за якою відправлено
повістку про виклик до суду та ухвалу
про відкриття провадження (а.с. 14-16).
Згідно із частиною 4 статті 33 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі ненадання особами, які беруть
участь у справі, інформації щодо їх
поштової адреси судовий виклик або
судове повідомлення надсилаються
фізичним особам за адресою місця
проживання, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, за такою адресою вважається, що
судовий виклик або судове повідомлення
вручене їм належним чином.

За змістом частини 11 статті 35
коментованого Кодексу, у разі
повернення поштового відправлення із
повісткою, яке не вручена адресату з
незалежних від суду причин, вважається,
що така повістка вручена належним
чином. Таким чином, суд приходить до
висновку, що відповідач повідомлений
належним чином про розгляд справи.

Відповідно до приписів частини 4 статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Судом, за умови належного повідомлення
відповідача про розгляд справи у
відповідності до вимог частини 3 статті
33, частини 3 і 11 статті 35 Кодексу
адміністративного судочинства
України, продовжено розгляд справи за
відсутності відповідача на підставі
частини 4 статті 128 коментованого
Кодексу.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши
і оцінивши зібрані по справі докази, в
їх сукупності, проаналізувавши зміст
норм матеріального права, які
врегульовують спірні правовідносини,
суд виходить з таких підстав та
мотивів.

Судом встановлено, що відповідач
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, що підтверджується
Витягом із Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 16.06.2014 року
(а.с. 10), та взятий на облік Державною
податковою інспекцією у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області як платник
податків і зборів.

Правовідносини з приводу предмету
адміністративного позову між
позивачем та відповідачем
врегульовані положеннями Податкового
кодексу України.

Конституційний обов'язок кожного
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом
визначений частиною 1 статті 67
Конституції України.

Податковий кодекс України з 01.01.2011 року
регулює відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

У відповідності до вимог статті 36
вказаного Кодексу податковим
обов'язком визнається обов'язок
платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом або законами з
питань митної справи.

Згідно статті 38 Податкового кодексу
України виконанням податкового
обов'язку визнається сплата в повному
обсязі платником відповідних сум
податкових зобов'язань у встановлений
податковим законодавством строк.

Пунктом 15.1 статті 15 зазначеного
Кодексу визначено, що платниками
податків визнаються фізичні особи
(резиденти і нерезиденти України),
юридичні особи (резиденти і
нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

За змістом підпункту 16.1.4. пункту 16.1
статті 16 Податкового кодексу України
платник податків зобов'язаний
сплачувати податки та збори в строки та
у розмірах, встановлених цим Кодексом
та законами з питань митної справи.

Податок на доходи фізичних осіб, який є
предметом стягнення за даним
адміністративним позовом, відповідно
до підпункту 9.1.2. пункту 9.1 статті 9
Податкового кодексу України належить
до загальнодержавних податків і зборів
(обов'язкові платежі).

Щодо зобов'язань відповідача з податку
на доходи фізичних осіб суд зазначає
наступне.

Відповідач згідно підпунктів 162.1.1. 162.1.2.
пункту 162.1. статті 162 Податкового
кодексу України, є платником податку на
доходи фізичних осіб.

Нерухомість, яка є об'єктом спадщини
або дарування платника податку
підлягає оподаткуванню (підпункт ''а''
пункту 174.1 статті 174 Податкового
кодексу України).

За змістом вимог підпункту 174.2.2. пункту
174.2 статті 174 коментованого Кодексу
об'єкти спадщини оподатковуються за
ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті
167 цього Кодексу, вартість будь-якого
об'єкта спадщини, що успадковується
спадкоємцями, які не є членами сім'ї
спадкодавця першого ступеня
споріднення.

Пунктом 167.2. статті 167 Податкового
кодексу України встановлено, що ставка
податку становить 5 відсотків бази
оподаткування щодо доходу.

Особами, відповідальними за сплату
(перерахування) податку до бюджету, є
спадкоємці, які отримали спадщину.

Оподаткування доходу, отриманого
платником податку як дарунок (або в
результаті укладення договору
дарування) від фізичних осіб.

Кошти, майно, майнові чи немайнові
права, вартість робіт, послуг,
подаровані платнику податку,
оподатковуються згідно з правилами,
встановленими цим розділом для
оподаткування спадщини (пункт 174.6
статті 174 Податкового кодексу України.

Дохід у вигляді вартості успадкованого
майна (кошти, майно, майнові чи
немайнові права) у межах, що підлягає
оподаткуванню, зазначається в річній
податковій декларації (пункт 174.3 статті
174 Податкового кодексу України).

Пунктом 179.1 статті 179 Податкового
кодексу України визначено, що платник
податку зобов'язаний подавати річну
декларацію про майновий стан і доходи
(податкову декларацію) відповідно до
цього Кодексу.

Згідно з пунктом 179.5 статті 179 вказаного
Кодексу, податкова декларація про
майновий стан і доходи заповнюється
платником податку самостійно або іншою
особою, нотаріально уповноваженою
платником податку здійснювати таке
заповнення, у порядку, передбаченому
главою 2 розділу II цього Кодексу.

На виконання вимог пункту 179.1 статті 179
Податкового кодексу України
відповідач 27.04.2012 року склав і подав до
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області уточнюючу
податкову декларацію про майновий стан
і доходи за 2011 рік, в якій у рядку 01.05
самостійно визначив уточнюючу суму, що
підлягає сплаті платником податку в
розмірі 4 632,05 гривень - 5% від вартості
об'єкта спадщини (чи отриманого в
дарунок майна), у рядку 17 розрахував
штраф в сумі 138,96 гривень та у рядку 18 -
пеню в сумі 94,49 гривень (а.с. 6-8).

Відповідно до пункту 179.7 статті 179
Податкового кодексу України, фізична
особа зобов'язана самостійно до 1
серпня року, що настає за звітним,
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену в поданій нею
податковій декларації.

Втім, відповідач частково виконав свої
зобов'язання в сумі 937,05 гривень і
заборгованість за основним платежем
становить 3 695,00 гривень (а.с. 18).

Грошове зобов'язання, самостійно
визначене платником податків, не
підлягає оскарженню (пункт 56.11 статті 56
Податкового кодексу України).

З огляду на вказане самостійно
визначені та частково сплачені
відповідачем зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в розмірі 3 695,59
гривень несплачені ним у строки
встановлені Кодексом, являються
узгодженою заборгованістю ОСОБА_2.

Відповідно до підпункту 129.1.1. пункту 129.1
статті 129 Податкового кодексу України
після закінчення встановлених цим
Кодексом строків погашення
узгодженого грошового зобов'язання на
суму податкового боргу нараховується
пеня.

Пунктом 129.4 статі 129 вказаного Кодексу
передбачено, що пеня, визначена
підпунктом 129.1.1. пункту 129.1 цієї статті,
нараховується на суму податкового
боргу (включаючи суму штрафних санкцій
за їх наявності та без урахування суми
пені) із розрахунку 120 відсотків річних
облікової ставки Національного банку
України, діючої на день виникнення
такого податкового боргу або на день
його (його частини) погашення, залежно
від того, яка з величин таких ставок є
більшою, за кожний календарний день
прострочення у його сплаті.

Із зворотного боку облікових карток
платника податку на доходи фізичних
осіб судом встановлено, що за
відповідачем рахується пеня, яка
числиться по особовому рахунку за
несвоєчасну сплату податкових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб в розмірі 255,59 гривень
(а.с. 18, 25-28, 29).

Згідно вимог підпункту 59.1. статті 59
Податкового кодексу України у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Як слідує з матеріалів справи
Державною податковою інспекцією в у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області направлено
на адресу відповідача податкову вимогу
форми "Ф" за №1797 від 07.05.2012 року, яка
22.05.2012 року отримана, про що свідчить
рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення, копія
якого містяться в матеріалах справи
(а.с. 9). Відповідач податкову вимогу не
оскаржував у строк передбачений
законом.

Згідно підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті
14 Податкового кодексу України
податковий борг - сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгодженого платником податків або
узгодженого в порядку оскарження, але
не сплаченого у встановлений цим
Кодексом строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання.

Податковий борг відповідача
підтверджується уточнюючою
декларацією з податку на доходи
фізичних осіб за 2011 рік, податковою
вимогою форми "Ф" за №1797 від
07.05.2012 року та довідкою-розрахунком
заборгованості по податку на доходи
фізичних осіб №12220/10/25-150/6439 від 23.07.2014
року, які містяться в матеріалах справи
(а.с. 6-8, 9, 31).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що заборгованість з податку на доходи
фізичних осіб в загальній сумі 3 950,59
гривень, являється податковим боргом
відповідача.

Доказів, які б свідчили про погашення
заборгованості, що є предметом
стягнення або спростування її
наявності, відповідач суду не надав.

Відповідно до підпункту 20.1.34. пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України
передбачено право органів державної
податкової служби звернення до суду
щодо стягнення коштів платника
податків, який має податковий борг.

За таких обставин суд дійшов
переконання, що відповідач
зобов'язаний погасити вказану суму
податкового боргу. Наявність такого
обов'язку у відповідача є визначальною
для вирішення такого спору, крім того,
даний обов'язок забезпечується
Конституцією України, стаття 67 якої
передбачає, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

З огляду на вказане, позовні вимоги про
стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в
загальній сумі 3 950,59 гривень є
обґрунтованими, а позов таким, що
підлягає до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
АДРЕСА_1, 76018) в дохід бюджету податковий
борг в сумі 3 950 (три тисячі дев'ятсот
п'ятдесят) гривень 59 копійок.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Складання постанови в повному обсязі
було відкладено на 4 дня. У зв'язку із
чим постанова в повному обсязі
виготовлена 01.08.2014 року.

Суддя
/підпис/
Чуприна О.В.