Справа № 807/1640/14
Суддя: Гебеш С. А.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 липня 2014 рокум. Ужгород№ 807/1640/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гебеш С. А.

при секретарі судових засідань -
Приходько Т.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача - Товариства з
обмеженою відповідальністю "Доміон", -
Горінецького В.Й.

представника відповідача - Державної
податкової інспекції у Тячівському
районі Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області, -
Гайовича В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Доміон" до Державної
податкової інспекції у Тячівському
районі Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області
про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Доміон" (далі -
позивач, ТОВ "Доміон") звернулося до
Закарпатського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Державної податкової
інспекції у Тячівському районі ГУ
Міндоходів у Закарпатській області
(далі - відповідач), якою просить
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
відповідача від 04.12.2013 р. за № /402
та № /404; від 28.11.2013 р. за №
/2096; від 14.02.2014 р. за № .

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення прийняті всупереч положень
податкового законодавства, зокрема
перевіркою неправомірно та
необґрунтовано збільшено розмір
валових доходів підприємства та
визначено податкові зобов'язання з
податку на додану вартість, оскільки
перевіряючими не виконано належними
чином вимог закону щодо порядку
визначення звичайної ціни, (а саме п.
1.20.1 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» )
і взагалі не досліджувалось питання
про рівень цін на відповідні
транспортні засоби. Також зазначає, що
відповідачем безпідставно не були
враховані відповідні первинні
документи та безпідставно зменшено
валові витрати підприємства.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
мотивів викладених у позовній заяві та
наданих ним в судовому засіданні
поясненнях та просив суд даний
адміністративний позов задовольнити
повністю.

Представники відповідача проти
задоволення даного адміністративного
позову заперечили з мотивів викладених
у письмових запереченнях та поясненнях
наданих ними в ході судового розгляду
даної адміністративної справи,
мотивуючи свою позицію тим, що
податковим органом визначено та
донараховано податок на прибуток
відповідно до приписів ст. 153 ПК
України, а оскаржувані податкові
повідомлення рішення прийняті на
підставі та в межах чинного
законодавства. З врахуванням даної
позиції, представники відповідача
просили суд у задоволенні даного
адміністративного позову відмовити
повністю.

Дослідивши матеріали
справи,заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку про задоволення
даного адміністративного позову з
наступних підстав.

Так, як встановлено судом в ході
судового розгляду та вбачається з
матеріалів справи, 31.10.2013 р. ДПІ у
Тячівськоку районі було складено акт
за №367-2232/37321571 про результати
документальної позапланової перевірки
ТОВ „Доміон" з питань правильності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податку на прибуток та податку
на додану вартість за період з 01.01.2012 р.
по 31.12.2012 р. (далі - акт перевірки)/

У вказаному акті перевірки встановлені
наступні порушення:

1. п.161.2 ст. 161 та пп..153.2.1 п.153.2 ст. 153 ПК
України в результаті чого товариству
донараховано податок на прибуток в
загальній сумі 494866 грн., в тому числі за
І квартал 2012 року в сумі 100993,00 грн.; за
ІІ квартал 2012 року в сумі - 154353 грн.; ІІІ
квартал 2012 року в сумі - 147445 грн.; ІV
квартал 2012 року в сумі - 92075 грн.;

2. п. 188.1 ст. 188 ПК України в результаті
чого встановлено заниження ПДВ, що
підлягає сплаті до бюджету в
загальній сумі 174674,0 грн., в тому числі
за серпень 2012 - 43025, грн.., за вересень 2012
- 59600,0 грн. за жовтень 2012 р. - 6573,0 грн.; за
листопад 2012 р. - 65476,0 грн.; та
встановлено завищення суми податку
на додану вартість, що підлягає
бюджетному відшкодуванню за липень 2012
року в сумі 220010,0 грн.

На підставі вказаного акту ДПІ у
Тячівському районі прийнято наступні
податкові повідомлення рішення, які
оскаржуються позивачем: податкове
повідомлення рішення від 04.12.2013 р. за №
/402 про збільшення суми грошового
зобов'язання податку на прибуток 697950
грн.; податкове повідомлення рішення
від 04.12.2013 р. за № /404 про
збільшення суми грошового зобов'язання
податку на додану вартість 218343 грн.;
податкове повідомлення рішення від
28.11.2013 р. за № /2096 про збільшення
суми грошового зобов'язання податку на
прибуток 44351 грн.; податкове
повідомлення рішення від 14.02.2014 р. за №
про зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 220010 грн., та
застосування штрафних санкцій на суму
55002,5 грн.

Щодо податкового повідомлення рішення
від 04.12.2013 р. за № /402 про
збільшення суми грошового зобов'язання
податку на прибуток 697950 грн. суд
констатує наступне.

Як вбачається з акту перевірки
донарахування спірних грошових
зобов'язань Відповідач обґрунтовує
тим, що перевіркою встановлено
реалізацію підприємством
автотранспортних засобів за цінами, що
є меншими за звичайні і відповідно
збільшено суму валових доходів
позивачу на 2215705 грн.

Відповідно до п.153.2.1 Податкового
кодексу України дохід, отриманий
платником податку від продажу товарів
(виконання робіт, надання послуг)
пов'язаним особам, визначається
відповідно до договірних цін, але не
менших від звичайних цін на такі
товари, роботи, послуги, що діяли на
дату такого продажу, у разі, якщо
договірна ціна на такі товари (роботи,
послуги) відрізняється більше ніж на
20 відсотків від звичайної ціни на такі
товари (роботи, послуги).

Згідно п.153.2.3 Податкового кодексу
України положення підпунктів 153.2.1 і
153.2.2 цього пункту поширюються також на
операції з особами, які: не є платниками
цього податку; сплачують податок за
іншими ставками, ніж платник податку
на прибуток.

Згідно Розділу XIX Прикінцевих положень
ПК України ст. 39 ПК України набрала
чинності з 01.01.2013 року, п. 8 підрозділу 10
розділу ХХ Перехідних положень
передбачено, що до 01.01.2013 року для
визначення звичайної ціни
застосовується п. 1.20. ст. 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

Відповідно до п. 1.20.1 ст. 1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин) якщо
цим пунктом не встановлено інше,
звичайною вважається ціна товарів
(робіт, послуг), визначена сторонами
договору. Якщо не доведене зворотне,
вважається, що така звичайна ціна
відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Пунктом 1.20.2 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
передбачено, що для визначення
звичайної ціни товару (робіт, послуг)
використовується інформація про
укладені на момент продажу такого
товару (роботи, послуги) договори з
ідентичними (однорідними) товарами
(роботами, послугами) у співставних
умовах. Зокрема, враховуються такі
умови договорів, як кількість (обсяг)
товарів (наприклад, обсяг товарної
партії), строки виконання зобов'язань,
умови платежів, звичайних для такої
операції, а також інші об'єктивні умови,
що можуть вплинути на ціну. При цьому
умови договорів на ринку ідентичних (у
разі їх відсутності - однорідних)
товарів (робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована.

При цьому враховуються звичайні, при
укладанні угод між непов'язаними
особами, надбавки чи знижки до ціни.
Зокрема, але не виключно, враховуються
знижки, пов'язані з сезонними та іншими
коливаннями споживчого попиту на
товари (роботи, послуги), втратою
товарами якості або інших
властивостей; закінченням (наближенням
дати закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації); збутом
неліквідних або низько ліквідних
товарів; маркетинговою політикою, у
тому числі при просуванні товарів
(робіт, послуг) на ринки; наданням
дослідних моделей і зразків товарів з
метою ознайомлення з ними споживачів.
Якщо товари (роботи, послуги), ідентичні
(за їх відсутності - однорідні) товарам
(роботам, послугам), стосовно яких
визначається звичайна ціна, прилюдно
пропонуються до продажу, або мають
ціни, встановлені на організованому
ринку цінних паперів, або мають біржову
ціну (біржове котирування), визначення
звичайної ціни у встановленому в
абзаці першому цього підпункту порядку
здійснюється із врахуванням таких
факторів.

Згідно п. 1.20.6 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» у
разі, коли на відповідному ринку
товарів (робіт, послуг) не здійснюються
операції з ідентичними (у разі їх
відсутності - однорідними) товарами
(роботами, послугами), або якщо
неможливо визначити їх ціну через
відсутність або недоступність
відповідної інформації, звичайною
ціною вважається ціна договору.

Відповідно до вимог п. 1.20.8 та п. 1.20.10 ст. 1
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» обов'язок
доведення того, що ціна договору не
відповідає рівню звичайної ціни у
випадках, визначених цим Законом,
покладається на податковий орган у
порядку, встановленому Законом.

При проведенні перевірки платника
податку податковий орган має право
надати запит, а платник податку
зобов'язаний обґрунтувати рівень
договірних цін або послатися на норми
абзацу першого підпункту 1.20.1 цього
пункту. Донарахування податкових
зобов'язань платника податку
податковим органом внаслідок
визначення звичайних цін здійснюється
за процедурою, встановленою законом
для нарахування податкових зобов'язань
за непрямими методами, а для платників
податку, визнаних природними
монополістами згідно із законом, -
також відповідно до принципів
регулювання цін, встановлених таким
законом. Якщо звичайна ціна не може
бути визначена з використанням норм
попередніх підпунктів цього пункту, то
для доказів обґрунтування її рівня
можуть бути прийняті до уваги правила,
визначені відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку.

Також, при цьому податковий орган має
довести, що в нього є належна
інформація про укладені на момент
продажу товару (роботи, послуги)
договори з ідентичними (однорідними)
товарами (роботами, послугами) у
співставних умовах, що дозволило б йому
висунути обґрунтовані претензії до
фактичної ціни договору.

Судом встановлено, що позивач протягом
2012 року здійснював торгівлю
транспортними засобами бувшими у
користуванні. На підтвердження
вказаних господарських операцій
позивачем надано копії первинних
документів, щодо придбання та
подальшої реалізації вказаних
транспортних засобів, а саме
вантажно-митні декларації, податкові
накладні, видаткові накладні.

Перевіркою встановлено реалізацію ТОВ
«Доміон» транспортних засобів за ціною
вищою за їх митну вартість визначену
митним органом під час їх розмитнення.

З матеріалів перевірки, у тому числі з
Акту перевірки судом встановлено, що
ДПІ у Тячівському районі під час
проведення перевірки не дотримано
вимоги п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» у
частині методології визначення
звичайної ціни реалізації
транспортних засобів, зокрема для
обгрунтування рівня звичайних цін не
використано інформацію про укладені на
момент продажу такого товару договори
з однорідними товарами у співставних
умовах. Також податковим органом ні під
час перевірки, ні під час судового
розгляду не довів, що в нього є належна
інформація про укладені на момент
продажу товару договори з однорідними
товарами.

З огляду на викладене до спірних
правовідносин підлягають застосуванню
вимоги п.1.20.6 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
якими визначено, що у разі якщо
неможливо визначити їх ціну через
відсутність або недоступність
відповідної інформації, звичайною
ціною вважається ціна договору.

Отже суд констатує, що ціни реалізації
транспортних засобів визначені
сторонами правочинів купівлі - продажу
та які знайшли своє підтвердження у
бухгалтерському та податковому обліку
ТОВ «Доміон» є такими що відповідають
рірню справедливих ринкових цін, а отже
збільшення перевіркою доходу ТОВ
«Доміон» на суму 2215705 грн. та
донарахування, у звязку із цим,
основного зобовязання з податку на
прибуток у сумі 494866 грн. є
безпідставними.

Натомість, ДПІ у Тячівському районі при
обґрунтуванні визначення рівня
звичайних цін в акті перевірки
посилається на висновки експерта
(листи ПП ОСОБА_4 (без дати та номеру) та
пояснення покупців (ОСОБА_5, ОСОБА_6
ОСОБА_7).

Суд не може взяти до уваги зазначені
матеріали з огляду на неналежність їх
до предмету доказування рівня
звичайних цін реалізації ТОВ «Доміон»
транспортних засобів, з огляду на
наступне.

Зокрема у висновках (листах) ПП ОСОБА_4
надано інформацію ВПМ ДПІ м. Ужгорода,
щодо «орієнтовних цін» на
автотранспортні засоби завезенні із за
кордону з 2011-2012 року. При складенні
«орієнтованих цін» ПП ОСОБА_4
використано інформацію пропозиції
продажу транспортних засобів за
кордоном та ввезених на територію
України транспортних засобів, яка
розміщена на спеціалізованих
пошукових інтернет - ресурсах. У
висновках (листах) ПП ОСОБА_4 не
містилося інформації про укладені
договори продажу однорідних
транспортних засобів, що є
кваліфікуючим згідно п.1.20 ст. 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

Крім того, судом встановлено, що оцінка
транспортних засобів відповідно до
приписів Закону України „Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні" не
проводилась, про що свідчить також
зазначені висновки (листи) ПП ОСОБА_4, у
яких остання зазначає, що ринкова
вартість може бути визначена при
наявності технічного паспорту та при
огляді вказаного автотранспорту.

Посилання відповідача на пояснення
фізичних осіб (ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7)
щодо цін придбання автотранспортних
засобів суд оцінює критично, оскільки
вказані не є виключними та
самодостатніми та повинні оцінюватися
у сукупності із іншими доказами справи,
які засвідчують здійснення
господарської операції та її умов.
Судом встановлено що в матеріалах
справи містяться відповідні видаткові
накладні, які містять інформацію щодо
ціни придбання автотранспортних
засобів вказаними особами та
спростовуються вказані пояснення.

Відповідно до ст.72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обовязок доказування порушення ТОВ
«Доміон» вимог податкового
законодавства покладається на
податковий орган. Натомість,
відповідачем не надано будь-яких
належних та допустимих доказів, а саме:
договорів, рахунків, чеків, квитанцій
тощо, які б підтверджували обставини
наявні в поясненнях вказаних осіб.

2. Щодо податкового повідомлення
рішення від 28.11.2013 р. за № /2096 про
збільшення суми грошового зобов'язання
податку на прибуток 44351 грн., суд
зазначає наступне.

Підставою для висновку податкового
органу про завищення ТОВ „Доміон"
витрат на суму 140800 грн. (в тому числі за
І квартал 2012 р. в сумі 13157 грн. за ІІ
квартал 2012 р. в сумі 47391 грн., за ІІІ
квартал 2012 р. в сумі 17547 грн., за ІV
квартал 2012 р в сумі 62705 грн.) стало те що
позивач здійснив придбання
автотранспортних засобів, бувши у
користуванні від Компанії „WORLDMOVE LTD"
Республіка Сейшели, відправник товару
фірма „GRAND-SPED KFT" Угорщина) з
надходженням товару згідно даних
митниці по коду торгуючої країни „690" -
Сейшельські острови, яку відповідно до
Розпорядження Кабінету Міністрів
України від 23.02.2011 року № 143-р віднесено
до переліку офшорних зон.

Відповідно до п. 138.1. ст. 138 ПК України -
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами
138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті:

Відповідно до п. 138.6. ст. 138 ПК України -
собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

П. 138.2. ст. 138 ПК України передбачено, що
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п. 161.2 ст. 161 ПК України у
разі укладення договорів, які
передбачають здійснення оплати
товарів (робіт, послуг) на користь
нерезидентів, що мають офшорний статус,
чи при здійсненні розрахунків через
таких нерезидентів або через їх
банківські рахунки, незалежно від того,
чи здійснюється така оплата (в грошовій
або іншій формі) безпосередньо або
через інших резидентів або
нерезидентів, витрати платників
податку на оплату вартості таких
товарів (робіт, послуг) включаються до
складу їх витрат у сумі, що становить 85
відсотків вартості цих товарів (робіт,
послуг).

Відповідачем зменшено ТОВ „Доміон"
витрати на суму 140800 грн. (в тому числі
за І квартал 2012 р. в сумі 13157 грн. за ІІ
квартал 2012 р. в сумі 47391 грн., за ІІІ
квартал 2012 р. в сумі 17547 грн., за ІV
квартал 2012 р в сумі 62705 грн.), при цьому
відповідачем зменшувались показники
саме задекларованих позивачем витрат.

ТОВ „Доміон" за період 01.012012 по 31.12.2012
року у рядку 05.1 СВ Декларації
„собівартість придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів
(робіт, послуг) було задекларовано 8447175
грн.

Показники собівартості придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів
(робіт, послуг) (рядок 05.1 СВ Декларації)
задекларовані позивачем за І квартал
2012 року у розмірі 1856744, 00 грн., та
зменшені податковим органом на 13157,00
грн. позивач не спростовує та не
заперечує.

В той же час, позивачем надано первинні
документи (вантажномитні декларації,
видаткові накладні) за ІІ, ІІІ, ІV
квартали 2012 року, що підтверджують
понесені витрати в собівартості
придбаних (виготовлених) та
реалізованих товарів (робіт, послуг)
(рядок 05.1 СВ Декларації) в наступних
розмірах 225536,00 -ІІ квартал 2012 р; 2212008,00 -
ІІІ кварал 2012 р.; 2391123 - IV квартал 2012 р.

Представник відповідача в ході
судового розгляду підтвердив, що
вказані первинні документи під час
проведення перевірки були надані
позивачем в повному обсязі.

Таким чином відповідно до наданих
пояснень, доказів, що містяться в
матеріалах фактично понесені витрати
ТОВ „Доміон" по собівартості придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів
(робіт, послуг) за період 01.01.2012 по 31.12.2012
становлять 8685411 грн., і саме вказана
сума підлягала зменшенню на 140800 грн.
витрат, які відповідно до п. п. 161.2 ст. 161
ПК України, не включаються до складу
валових витрат.

Відповідно до п. 54.3. ст. 54 Податкового
кодексу України - контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо:

- дані перевірок результатів
діяльності платника податків, крім
електронної перевірки, свідчать про
заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках (п.
54.3.2. ст.54 ПК України).

Як вбачається з вказаної норми на
податковий орган покладено обов'язок
визначити суму грошових зобов'язань, як
у випадку заниження так і у випадку
завищення податкових зобов'язань
платника податків.

Відповідно до п. 44.1. ст. 44 ПК України -
для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

За змістом частини 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського облік.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ст. 134 ПК України -
об'єктом оподаткування є: „прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135-137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу".

Таким чином, оскільки розрахунки
понесених позивачем витрат за період з
01.01.2012 по 31.12.2012 р., наведені в Акті
перевірки податковим органом,
документально не підтверджуються,
відповідно висновок щодо завищення
позивачем витрат на суму 140800,00 грн та
донарахування податку на прибуток у
сумі 29567,00 грн. та штрафної санкції у
розмірі 14784,00 є неправомірними.

3.Щодо податкових повідомлень рішень
від 04.12.2013 р. за № /404 про
збільшення суми грошового зобов'язання
податку на додану вартість 218343 грн. та
податкового повідомлення рішення від
14.02.2014 р. за № про зменшення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 220010 грн., та
застосування штрафних санкцій на суму
55002,5 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 188.1. ст. 188 ПК України
база оподаткування операцій з
постачання товарів, ввезених на митну
територію України, визначається
виходячи з їх договірної (контрактної)
вартості, але не нижче митної вартості
товарів, з якої були визначені податки
і збори, що справляються під час їх
митного оформлення, з урахуванням
акцизного податку та ввізного мита, за
винятком податку на додану вартість, що
включаються в ціну товарів/послуг
згідно із законом.

Перевіркою підтверджено, що
транспортні засоби реалізовувалися
ТОВ «Доміон» за ціною не нижче їх
митної вартості визначеної при імпорті
митним органом, а отже для бази
оподаткування податком на додану
вартість застосовується договірна
(контрактна) вартість. З огляду на
викладене, донарахування ТОВ «Доміон»
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість на загальну суму 506342,0
грн. є безпідтсавним та неправомірним.

Суд констатує, що викладені у Акті
перевірки підстави збільшення
податкових зобовязань з податку на
додану вартість внаслідок
застосування звичайної ціни,
суперечать зазначеним вимогам п.188.1
ст.188 ПК України.

Зокрема, перевіркою збільшено
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість з посилання на п. 3.1.1
Акту перевірки - в якому
обґрунтовується збільшення валових
доходів у зв'язку з застосування
звичайних цін до операцій з реалізації
транспортних засобів позивачем у 2012
році.

Відповідно до п. 187.1. ст. 187 ПК України,
датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог
митного законодавства, а для послуг -
дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Відповідно до абз 3. п. 188.1. п. 188 ПК
України (в редакції чинній на момент
спірних правіовідносин) база
оподаткування операцій з постачання
товарів, ввезених платником на митну
територію України, визначається
виходячи з їх договірної (контрактної)
вартості, але не нижче митної вартості
товарів, з якої були визначені
податки і збори, що справляються під
час їх митного оформлення, з
урахуванням акцизного податку та
ввізного мита, за винятком податку
на додану вартість, що включаються в
ціну товарів/послуг згідно із
законом.

Також позивачем надано суду відповідні
податкові накладні, вантажно-митні
декларації та інші первинні документи
по спірним операціям, що підтверджують
правильність задекларованих позивачем
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість та заявлених сум
відшкодування.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України).

За таких обставин, виходячи з
системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд дійшов висновку
про обґрунтованість позовних вимог
щодо визнання протиправним і
скасування податкових повідомлень
рішень від 04.12.2013 р. за № /402; від
04.12.2013 р № /404; від 28.11.2013 р. за №
/2096; від 14.02.2014 р. за № , та
вважає їх такими, що підлягають
задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове
рішення ухвалено на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійсненні нею
документально підтверджені судові
витрати з державного (місцевого)
бюджету, та такими є витрати позивача
зі сплати судового збору у розмірі 487,20
грн. (чотириста вісімдесят сім гривень
20 копійок), а тому дана сума підлягає
стягненню з Державного (відповідного)
бюджету України на користь позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 2, 17, 71, 86, 94, 160, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Доміон" до
Державної податкової інспекції у
Тячівському районі Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Тячівському районі Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області, а саме :

- податкове повідомлення рішення за №
/402 від 04.12.2013 року про збільшення
суми грошового зобов'язання податку на
прибуток 697950 грн.;

- податкове повідомлення рішення за №
/404 від 04.12.2013 року про збільшення
суми грошового зобов'язання податку на
додану вартість 218343 грн.;

- податкове повідомлення рішення за №
/2096 від 28.11.2013 року про збільшення
суми грошового зобов'язання податку на
прибуток 44351 грн.;

- податкове повідомлення
рішення за № від 14.02.2014 року
про зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 220010 грн., та
застосування штрафних санкцій на суму
55002,50 грн.

Стягнути з Державного (відповідного
місцевого) бюджету на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Доміон" витрати зі
сплати судового збору у сумі 487,20грн.
(чотириста вісімдесят сім гривень
двадцять копійок ), які сплаченні
відповідно до платіжного доручення №
247 від 30.04.2014 року.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

СуддяC.А. Гебеш