Справа № 814/4461/13-а
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/4461/13-а

Категорія: 8 Головуючий в 1 інстанції:
Біоносенко В. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Градовського Ю.М.,

Кравченка К.В.,

за участю секретаря судового засідання
Худик С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20 листопада
2013р. в справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Первомайської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

25.10.2013р. фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) звернувся до
суду з позовом до Первомайської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
(далі - ДПІ) про скасування податкових
повідомлень-рішень про донарахування
збору за забруднення навколишнього
природного навколишнього середовища,
податку на доходи фізичних осіб та
податку на додану вартість. Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що висновки
податкового органу зроблені внаслідок
допущення перевіряючими порушень
Порядку оформлення результатів
документальних перевірок,
затвердженого наказом ДПА України від
24.12.2010р. № 1003. Враховуючи, що висновки
податкового органу ґрунтуються на
підставі звітів суб'єкта малого
підприємництва - фізичної особи
платника єдиного податку та звітів про
використання РРО, книги обліку доходів
та витрат за ф.10 без дослідження
первинних документів, їх не можна
вважати достовірними.

Відповідач заперечував проти позову,
зазначаючи, що при проведенні
перевірки та складанні оскаржуваних
ППР податковим органом не допущено
порушень вимог законодавства. На
підставі наведеного, просив у позові
відмовити.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20 листопада
2013р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить
питання про скасування постанови суду
першої інстанції, в зв'язку із
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
з ухваленням нової про задоволення
позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача, дослідивши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
за результатами документальної
позапланової перевірки дотримання
вимог податкового законодавства ФОП
ОСОБА_2 встановлено порушення останнім:

- ст.1 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва», ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян», п.177.2 ст.177 ПК
України щодо заниження чистого
оподаткованого доходу за 2010-2011рр, в
результаті чого донараховано податку з
доходів фізичних осіб від
господарської діяльності в сумі 85 015,19
грн.,

- п.9.4 ст.9 Закону України «Про податок на
додану вартість», п.181.1 ст.181, п.183.2 п.183.10
ст.183 ПК України щодо неподання у строки
реєстраційної заяви як платника ПДВ до
органу податкової служби та неподання
і не сплату ПДВ на рівні
зареєстрованого платника ПДВ з вересня
2010р., внаслідок чого донараховане
зобов'язання з ПДВ на суму 187 482 грн.,

- ст.9 Порядку встановлення нормативів
збору за забруднення навколишнього
природного середовища і стягнення
цього збору, встановленого постановою
Кабміну України від 01.03.1999р. № 303, пп.6.1
п.6, пп.7.1, 7.2 п.7 Інструкції про порядок
обчислення та сплати збору за
забруднення навколишнього природного
середовища, затвердженої наказом
Мінохорони навколишнього природного
середовища та ядерної безпеки України,
ДПА України від 19.07.1999р. № 162/379, щодо
неподання до податкової інспекції за
місцем реєстрації платника
розрахунків збору за забруднення
навколишнього природного середовища
за 2010р., внаслідок чого донарахований
збір за забруднення за 2010р. в сумі 603,72
грн.,

- абз. «а» пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», п.120.1
ст.120 ПК України щодо неподання
декларацій з ПДВ за вересень-грудень
2010р., 2011р.,

- пп. «а» п.19.1 ст.19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб», п.176.1
ст.176 ПК України щодо неналежного
ведення обліку доходів та витрат від
підприємницької діяльності в книзі
обліку доходів та витрат ф.10 на протязі
періоду з 01.10.2009р. по 30.09.2012р.

За результатами перевірки 21.11.2012р.
складений акт № 4362/17/НОМЕР_1.

До таких висновків податковий орган
прийшов внаслідок перевищення ФОП
ОСОБА_2 обсягу виручки у 2010-2011 рр. від
реалізації товарів (робіт,послуг)
(понад 500 000 грн.) та заниження виручки за
9 місяців 2012р., яке сталося внаслідок не
включення до обсягів виручки сплати за
надані послуги, які надійшли
готівковими коштами від реалізації
квитків, що підтверджується звітами
про використання РРО (розрахункових
книжок), наданих до ДПІ за період, що
перевірявся. Також перевіркою
встановлено, що позивачем під час
складання самостійного розрахунку
збору за забруднення навколишнього
природного середовища не включено до
обсягів викиду використане дизпаливо
та бензин при експлуатації
автомобільного автотранспорту у 2010р.

05.12.2012р. ДПІ винесла податкові
повідомлення-рішення:

- № про збільшення грошового
зобов'язання по збору за забруднення
навколишнього природного середовища
на 754 грн. 65 коп., в т.ч. за основним
платежем на 603,72 грн., штрафними
санкціями - 150,93 грн.,

- № про збільшення грошового
зобов'язання з ПДВ на 220 925, 25 грн., в т.ч.
за основним платежем на 187 482 грн.,
штрафними санкціями - 33 443,25 грн.,

- № про збільшення грошового
зобов'язання по ПДФО на 106 268,99 грн., в т.ч.
за основним платежем на 85 015,19 грн.,
штрафними санкціями - 21 253,8 грн.

Позивач скористався правом
адміністративного оскарження, за
наслідками якого рішенням ДПС у
Миколаївській області від 14.02.2013р. ППР
№ скасовано в частині
застосування штрафної санкції на суму 4
530,87 грн., ППР № скасовано в
частині застосування штрафної санкції
на суму 170 грн.

За результатами адміністративного
оскарження ДПІ 14.09.2013р. прийняла ППР:

- № про збільшення грошового
зобов'язання по ПДФО на 101 738,12 грн., в т.ч.
за основним платежем на 85 015,19 грн.,
штрафними санкціями - 16 722,93 грн.,

- № про збільшення грошового
зобов'язання з ПДВ на 220 755, 25 грн., в т.ч.
за основним платежем на 187 482 грн.,
штрафними санкціями - 33 273,25 грн.,

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції погодився з позицією
ДПІ, вважаючи, що відповідачем доведена
правомірність та законність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.44 Закону України «Про
охорону навколишнього природного
середовища» ФОП ОСОБА_2 на протязі 2010р.
був платником збору за забруднення
навколишнього природного середовища.

Відповідно до п.2 Порядку встановлення
нормативів збору за забруднення
навколишнього природного середовища і
стягнення цього збору, збір за
забруднення навколишнього природного
середовища справляється за викиди в
атмосферне повітря забруднюючих
речовин (далі - викиди) стаціонарними та
пересувними джерелами забруднення.

Таблицею 1.4 додатку до Порядку
передбачені різни коефіцієнти
нормативи збору, який справляється за
викиди в атмосферу забруднюючих
речовин пересувними джерелами
забруднення, в залежності від виду
палива, яке використовується (газ,
бензин, дизпаливо).

В 2010 році позивачем під час подання
самостійного розрахунку збору за
забруднення навколишнього природного
середовища було визначено обсяг
викидів лише щодо скрапленого газу, а
викиди дизпалива та бензину були
проігноровані.

Доводи апелянта про не дослідження
податковим органом первинних
документів (копій подорожних листів,
квитанцій, чеків про фактичну оплату
пального) для встановлення фактичного
обсягу викидів використаного пального
спростовуються даними акту перевірки,
відповідно до яких при проведенні
перевірки використовувались
документи, що підтверджують витрати:
квитанції, чеки, акти закупок, накладні,
рахунки (а.с.24). Крім того, в ході
апеляційного розгляду на вимогу суду
податковий орган надав копію опису
поданих позивачем до ДПІ документів,
серед яких є шляхові листи та документи
на витрати.

Відтак, судова колегія вважає вірним
висновок суду першої інстанції, що
податковим органом розрахунок збору за
забруднення навколишнього природного
середовища за 2010р. розрахований
правомірно, виходячи з фактичних
обсягів викидів використаного
пального.

У періоді, що перевірявся, а саме з
01.11.2009р. по 30.09.2012р., ФОП ОСОБА_2 не був
зареєстрований як платник податку на
додану вартість та знаходився на
спрощеній системі оподаткування (а.с.25).

Відповідно до ст.1 Указу Президента
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.1998р. № 727/98 (далі
- Указ № 727/98), який діяв на час
виникнення спірних правовідносин,
запроваджено спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності для
суб'єктів малого підприємництва, якою
передбачено надання фізичним особам
права перебувати на такій системі
оподаткування за умови, якщо вони
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 000грн.

Цією ж статтею Указу закріплено, що
виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до ст.5 Указу № 727/98 у разі
порушення вимог, установлених ст.1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Зазначене слід тлумачити так, що
суб'єкт господарювання, отримавши на
власний розрахунковий рахунок суму,
яка перевищує дозволений Указом № 727/98
розмір виручки, а саме 500 000 грн., повинен
перейти на загальну систему
оподаткування, оскільки перебування на
спрощеній системі оподаткування
залежить від обсягів виручки, якою є
певна сума.

Згідно акту перевірки позивач зависив
обсяг виручки у 2010р. на 466 757,45 грн., разом
з тим, заяву про перехід на загальну
систему оподаткування позивач не
подавав. У 2011р. позивач перевищив обсяг
виручки на 492 501,31 грн.

Перевищення обсягу виручки відбулось у
серпні 2010р., тому ФОП ОСОБА_2 повинен був
зареєструватися платником ПДВ в
вересні 2010р. Разом з тим, заяву про
перехід на загальну систему
оподаткування та реєстрацію платником
ПДВ позивач не подавав ані 2010р., ані в
подальшому.

Вказані порушення вплинули на
нарахування податковим органом сум
ПДВ, а також на збільшення податку з
доходів фізичних осіб.

Представник позивача при розгляді
справи судом першої інстанції
підтвердив встановлені в ході
перевірки розбіжності обсягу виручки
невключенням до своїх податкових
звітів відомостей про обсяг виручки
від продажу квитків, які зазначені у
КОРО. Позивач вважає, що це готівкові
кошти є не його виручкою, а є виручкою
власників автобусів, його партнерів за
договорами про спільну діяльність.

Абсолютно вірним є висновок суду
першої інстанції Книга обліку
розрахункових операцій (КОРО) - це
документ, який відображає готівкову
виручку суб'єкта господарювання.
Оскільки позивач самостійно
відобразив у КОРО надходження до його
каси зазначених готівкових коштів,
вони повинні були найти відповідне
відображення у всьому подальшому
податковому обліку позивача.

Доводи апелянта, що ДПІ в ході
проведення перевірки не
пересвідчилась в достовірності звітів
про використання РРО даним КОРО, судова
колегія вважає хибними. З акту
перевірки вбачається, що при
проведенні перевірки
використовувались звіти про
використання реєстраторів
розрахункових операцій та книг обліку
розрахункових операцій (стор.6 акту).

До того ж, позивач відмовився надати на
вимогу апеляційного суду КОРО за 2010 та
2011рр. для здійснення перевірки його
доводів. При цьому представник
позивача зазначає, що книги обліку
розрахункових операцій не збереглися,
хоча строк їх зберігання не закінчився.

Зазначені доводи апелянта не
спростовують висновків податкового
органу про заниження ФОП ОСОБА_2
оподаткованого доходу у 2010-2011рр., що
вплинуло на заниження ПДФО та несплату
ПДВ за вказаний період, а навпаки
свідчать про спробу уникнути
відповідальності за вчинені порушення.

Оцінюючи викладені обставини в їх
сукупності, судова колегія приходить
до висновку, що суд першої інстанції
правильно та у достатньому обсязі
встановив обставини справи, і ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування чи зміни
постанови суду першої інстанції
колегія суддів не вбачає, а доводи
апеляції вважає такими, що висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195,196,199,200,205,206,254 КАС
України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20 листопада
2013р. - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Н.В.Вербицька

Суддя:
Ю.М.Градовський

Суддя:
К.В.Кравченко