Справа № 2а-29052/10/0570
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/22308/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Артемівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області Державної
податкової служби

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 07.02.2011

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 24.03.2011

у справі № 2-а-29052/10/0570

за позовом Відкритого акціонерного
товариства «Вуглегірський
експериментальний комбікормовий
завод»

до Артемівської об'єднаної державної
податкової інспекції Донецької
області Державної податкової служби,

третя особа: Головне управління
державного казначейства України в
Донецькій області

про скасування першої податкової
вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 07.02.2011,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 24.03.2011, позов задоволено повністю.
Визнано недійсною першу податкову
вимогу Артемівської об'єднаної
державної податкової інспекції від
06.09.2010 № 1/82.

Артемівська ОДПІ подала касаційну
скаргу, в якій просить скасувати
вказані судові рішення та ухвалити
нове судове рішення про відмову в
задоволенні позову. Посилається на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права: п. 1 ч. 2 ст. 30, ст. 17
Бюджетного кодексу України, ст. 21
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» від 27.04.2010 № 2154 VI, ст. 6
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань перед бюджетами та
державними цільовими фондами» від
21.12.2000 № 2181-ІІІ, ст.ст. 69, 71, 79, 86, 159
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що спірною податковою
вимогою від 06.09.2010 № 1/82 позивачу
визначено податковий борг за платежем:
повернення бюджетних позичок, виданих
на закупівлю сільськогосподарської
продукції за держконтрактом 1994 року, в
загальній сумі 148158, 61 грн., в тому числі:
42400 грн. основного платежу та 105758, 61 грн.
пені.

Правовою підставою прийняття спірної
податкової вимоги від 11.11.2010 № 1/98
відповідач визначив ст.ст. 6, 8, 10, 11, 16, 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21 грудня 2000 року № 2181-ІІІ
(далі - Закон № 2181-ІІІ), а фактичною
підставою слугувало отримання подання
Управління державного казначейства у
м. Артемівську щодо наявності у
позивача заборгованості перед
Державним бюджетом України, яка
виникла у зв'язку з отриманням
бюджетної позички на підставі Порядку
надання і повернення бюджетної позички
для фінансування державного контракту
1995 року на поставку до державних
ресурсів зерна, сортового і гібридного
насіння зернових культур,
затвердженого спільним наказом
Міністерства фінансів України,
Міністерства економіки України та
Міністерства сільського господарства
і продовольства України від 12.07.1995 №
119/109/193, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 14.09.1995 за N 334/870 (далі
- Порядок).

Ухвалюючи судове рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з
недоведеності податковим органом
наявності договірних зобов'язань
позивача перед Державним бюджетом
України.

Суд касаційної інстанції вважає
за правильне погодитися з висновком
судів про протиправність оспорюваної
податкової вимоги, але при цьому
виходить з таких мотивів.

Згідно з ч. 2 ст. 21 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2010
рік» у 2010 році органи державної
податкової служби України визначено
органами стягнення заборгованості
суб'єктів господарювання перед
державою за кредитами, залученими
державою або під державні гарантії,
бюджетними позичками та фінансовою
допомогою, наданою на поворотній
основі (кошти від повернення якої
надходять за кодами програмної
класифікації видатків та кредитування
державного бюджету 2801380, 2801400, 2801410, 2801440,
3511530, 3511550, 3511560, 3511630, 3511660), а також
заборгованості з відсотків за
користування позиками, наданими за
рахунок коштів, залучених державою, та
з плати за надання гарантій та позик,
отриманих за рахунок коштів, залучених
державою та/або під державні гарантії.
При цьому така заборгованість
вважається податковим боргом і
стягується відповідно до Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

Таким чином, закон про державний бюджет
на 2010 рік визначає зазначену
заборгованість як податковий борг і
передбачає її стягнення відповідно до
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

У відповідності до п. 1.3 ст. 1 Закону №
2181-ІІІ податковим боргом (недоїмкою) є
податкове зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності),
самостійно узгоджене платником
податків або узгоджене в
адміністративному чи судовому порядку,
але не сплачене у встановлений строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
податкового зобов'язання.

Відповідно до п.п. 5.4.1. п. 5.4. ст. 5 Закону
№ 2181-ІІІ сумою податкового боргу
визнається узгоджена сума податкового
зобов'язання, не сплачена платником
податків у строки, визначені цією
статтею.

Згідно з п.п. 6.2.1. п. 6.2 ст. 6 Закону №
2181-ІІІ у разі коли платник податків не
сплачує узгоджену суму податкового
зобов'язання в установлені строки,
податковий орган надсилає такому
платнику податків податкові вимоги.
Якщо контролюючий орган, що провів
процедуру узгодження суми податкового
зобов'язання з платником податків, не є
податковим органом, такий контролюючий
орган надсилає відповідному
податковому органу подання про
здійснення заходів з погашення
податкового боргу платника податків, а
також розрахунок його розміру, на
підставі якого податковий орган
надсилає податкові вимоги.

Таким чином, заборгованість позивача
за бюджетними позичками не є боргом у
розумінні п. 1.3 ст. 1 Закону № 2181-ІІІ,
процедура стягнення якого передбачає
надсилання податковим органом
податкових вимог відповідно до п.п. 6.2.1.
п. 6.2 ст. 6 Закону № 2181-ІІІ, проте є
податковим боргом в силу ст. 21 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік», стягнення якого
здійснюється органами державної
податкової служби України.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 11 Закону
України «Про Державну податкову службу
в Україні» від 04.12.1990 № 509-XII органи
державної податкової служби у
випадках, в межах компетенції та у
порядку, встановлених законами
України, мають право застосовувати до
платників податків фінансові (штрафні)
санкції, стягувати до бюджетів та
державних цільових фондів суми
недоїмки, пені у випадках, порядку та
розмірі, встановлених законодавством,
а також стягувати до державного
бюджету суми заборгованості суб'єктів
господарювання за кредитами,
залученими державою або під державні
гарантії, бюджетними позичками та
фінансовою допомогою, наданою на
поворотній основі, та нарахованої на
неї пені у порядку, передбаченому
Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

Відповідно до п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону №
2181-ІІІ активи платника податків можуть
бути примусово стягнені в рахунок
погашення його податкового боргу
виключно за рішенням суду.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 10 Закону України
«Про Державну податкову службу в
Україні» від 04.12.1990 № 509-XII податковим
інспекціям було надано право подавати
до судів позови до підприємств,
установ, організацій та громадян про
стягнення заборгованості перед
бюджетом і державними цільовими
фондами за рахунок їх майна.

Таким чином, органи державної
податкової служби, отримавши
відповідне подання управління
державного казначейства щодо
наявності у підприємства
заборгованості перед державним
бюджетом, мало право на звернення до
суду про стягнення такої
заборгованості без виставлення
податкових вимог.

Зважаючи на викладене, а також на е, що
незастосування судами наведених вище
норм матеріального права не призвело
до неправильного вирішення справи, суд
касаційної інстанції вважає за
правильне касаційну скаргу залишити
без задоволення, а оскаржувані судові
рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Артемівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області Державної
податкової служби залишити без
задоволення, а постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
07.02.2011 та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 24.03.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун