Справа № 2а-5847/09/1770
Суддя: Острович С.Е.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 року м. Київ
К/9991/74908/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Островича С.Е., Степашка О.І., Федорова М.
О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Рівному на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
13 жовтня 2009 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 31 жовтня 2012 року у справі за позовом
Приватного підприємця ОСОБА_4 до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Приватний підприємець ОСОБА_4 (далі - ПП
ОСОБА_4) звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному (далі - ДПІ у м. Рівному) в якому
просить скасувати податкові
повідомлення-рішення.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2009
року позов ПП ОСОБА_4 задоволено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31 жовтня 2012
року апеляційну скаргу ДПІ у м. Рівному
залишено без задоволення, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2009
року - залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій
ДПІ у м. Рівному подала касаційну
скаргу в якій просить скасувати
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2009
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 31 жовтня 2012 року та прийняти нове
рішення, яким відмовити ПП ОСОБА_4 у
задоволенні позовних вимог.

Крім того, відповідачем заявлено
клопотання про заміну сторони
правонаступником у зв'язку з
реорганізацією на Державну податкову
інспекцію у м. Рівному Рівненської
області Державної податкової служби.

Відповідно до ст. 55 КАС України у разі
вибуття або заміни сторони чи третьої
особи у відносинах, щодо яких виник
спір, суд допускає на будь-якій стадії
адміністративного процесу заміну
відповідної сторони чи третьої особи
її правонаступником. Усі дії, вчинені в
адміністративному процесі до вступу
правонаступника, обов'язкові для нього
в такій самій мірі, у якій вони були б
обов'язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи викладене та надані докази
перейменування відповідача, судова
колегія вважає, що заявлене клопотання
підлягає задоволенню.

Сторони в судове засідання не
з'явились, а тому відповідно до вимог
ст. 222 КАС України розгляд справи
проведено в письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

14.04.2009 року ДПІ у м. Рівне було проведено
планову документальну перевірку
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства ПП
ОСОБА_4 за період з 01.01.2006 року по 31.12.2008
року. За результатами перевірки
складено акт №60/НОМЕР_1/17-117.

На підставі акта перевірки
відповідачем було прийнято рішення про
застосування штрафних санкцій №/0
від 28.04.2009 року за порушення вимог
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг» на
суму 1154 445,00 гривень; рішення про
застосування штрафних санкцій №/0
від 28.04.2009 року за порушення вимог
Закону України «Про патентування
певних видів підприємницької
діяльності»; податкове
повідомлення-рішення №/0 від
28.04.2009 року про донарахування податку з
доходів фізичних осіб в сумі 11740,73
гривень; податкові повідомлення
рішення №/0 від 28.04.2009 року про
донарахування податку на додану
вартість в сумі 2380,00 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги суди
першої та апеляційної інстанції
виходили з того, що позивач правомірно
перебував на спрощеній системі
оподаткування, обліку та звітності і
правильно сплачував єдиний податок.

Згідно свідоцтв про сплату єдиного
податку на 2005 рік позивач,
перебуваючи на спрощеній системі
оподаткування сплачував єдиний
податок у сумі 50,00 грн.; на 2007 рік та 2008
роки сплачував цей же податок за
ставкою 200,00 грн. та 50 відсотків на
кожного найманого працівника, тобто
сплата податку була у максимальних
розмірах, передбачених законодавством
для спрощеного оподаткування. Вся сума
єдиного податку сплачена вчасно,
будь-яка заборгованість відсутня.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у свідоцтвах про сплату
єдиного податку позивача зазначено
наступні види діяльності: «Роздрібна
торговельна діяльність з реалізації
продовольчих і непродовольчих товарів
(крім алкогольних напоїв та тютюнових
виробів)» КЕКВ 52.1, 52.4, 52.11.0, 52.12.0;
«Надання медичних та стоматологічних
послуг» КЕКВ 85.12, 85.13.

Суди попередніх інстанцій дійшли до
висновку, що оскільки позивач
сплачував єдиний податок за
максимальною ставкою то дії позивача з
продажу фармацевтичних товарів, за які
ставка податку не була встановлена
органом місцевого самоврядування, не
створили будь-яких негативних
наслідків для інтересів держави та
суспільства у вигляді недоплати
єдиного податку до бюджету.

Згідно ст.2 Указу Президента України
"Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" від 3 липня 1998 року
№727/98 до компетенції місцевих рад
входить лише встановлення ставок
єдиного податку для суб'єктів малого
підприємництва - фізичних осіб залежно
від виду діяльності, який не може
становити менше 20 гривень та більше 200
гривень на місяць.

Статтею 7 Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» передбачено, що не
можуть перебувати на спрощеній системі
оподаткування, обліку та звітності
суб'єкти підприємницької діяльності як
суб'єктів підприємницької діяльності,
які провадять діяльність у сфері
грального бізнесу, здійснюють обмін
іноземної валюти, є виробниками
підакцизних товарів, здійснюють
господарську діяльність, пов'язану з
експортом, імпортом та оптовим
продажем підакцизних товарів, оптовим
та роздрібним продажем підакцизних
пально-мастильних матеріалів,
здійснюють видобуток та виробництво
дорогоцінних металів і дорогоцінного
каміння, дорогоцінного каміння
органогенного утворення; оптову,
роздрібну торгівлю промисловими
виробами з дорогоцінних металів, що
підлягають ліцензуванню відповідно до
Закону України «Про ліцензування
певних видів господарської
діяльності», на яких поширюється дія
Закону України «Про патентування
деяких видів підприємницької
діяльності», довірчі товариства,
страхові компанії, банки, інші
фінансово-кредитні та небанківські
фінансові установи.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що жодним із вищевказаних
видів господарської діяльності
позивач не займався.

Суди попередніх інстанцій дійшли до
висновку, що позивач правомірно
перебував на спрощеній системі
оподаткування, обліку та звітності, а
факт відсутності в рішенні Рівненської
міської ради від 21.12.2006 року «Про ставки
єдиного податку для фізичних осіб
суб'єктів підприємницької діяльності»
такого виду діяльності, яка підпадає
під КВЕД 52.3 «Роздрібна торгівля в
спеціалізованих магазинах
фармацевтичними, медичними,
косметичними та парфумерними
товарами», не є забороною займатися цим
видом діяльності, оскільки така
заборона не входить в компетенцію
органу місцевого самоврядування.
Фактично право позивача застосовувати
спрощену систему оподаткування обліку
та звітності було нівельовано через
відсутність в рішенні Рівненської
міської ради від 21 грудня 2006 року №418
визначеної ставки єдиного податку.

Відповідно до ст.6 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва"
суб'єкт малого підприємництва, який
сплачує єдиний податок, не є платником
таких видів податків і зборів
(обов'язкових платежів) як плати за
патенти згідно із Законом України «Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності», податку
на доходи фізичних осіб, податку на
додану вартість.

Крім того, суб'єкти підприємницької
діяльності - фізичні особи - платники
єдиного податку мають право не
застосовувати електронні
контрольно-касові апарати для
проведення розрахунків із споживачами.

Статтею 239 Господарського кодексу
України передбачено, що однією із
адміністративно-господарських санкцій
може бути
адміністративно-господарський штраф,
який стягується із господарюючого
суб'єкта до державного бюджету за
порушення визначених законодавством
України правил здійснення
господарської діяльності.

Судами попередніх інстанцій зазначено,
що рішення про застосування штрафних
санкцій №/0 від 28.04.2009 року за
порушення вимог Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг»
позивачу було визначено штрафну
санкцію за період діяльності 2007-2008
pоків, що являє собою
адміністративно-господарську санкцію.

Відповідно до ст.250 Господарського
кодексу України
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що податковим органом при
визначенні та застосуванні
адміністративно-господарських санкцій
не було дотримано строки, передбачені
ст.250 Господарського кодексу України.

Щодо необхідності реєстрації позивача
платником податку на додану вартість у
зв'язку із здійсненням операцій на суму
300000,00 гривень протягом календарного
року, суди попередніх інстанцій дійшли
до висновку, який ґрунтується на
зміненій редакції ст.2 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
зокрема у підпункті 2.3.1 пункту 2.3 статті
2 Закону України «Про податок на додану
вартість» було виключено слова
«незалежно від того, який режим
оподаткування використовує така особа
згідно із законодавством», що дало
можливість суб'єкту підприємницької
діяльності, що перебуває на спрощеній
системі оподаткування, обліку та
звітності не реєструватися платником
податку на додану вартість за умови
дотримання обмежень, що встановлені
Указом Президента України від 3 липня
1998 року №727/98.

Однак колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
частково не погоджується з такими
висновками судів попередніх інстанцій
виходячи з наступного.

За змістом абз. 5 п.1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»
виручкою вважається вся сума, отримана
на розрахунковий рахунок. Вказана
норма не ставить визначення розміру
виручки в залежність від того, яким
чином будуть використовуватись кошти,
отримані на рахунок. Тобто, немає
значення, чи частина цієї суми в
подальшому перерахована іншій особі чи
ні. Інакше втрачається зміст спрощеної
системи оподаткування як такої.

Крім того, обґрунтовуючи свої рішення,
суди попередніх інстанцій залишили
поза увагою той факт, що наявність хоча
б однієї з таких підстав, як: загальна
сума від здійснення операцій з
поставки товарів (послуг), що перевищує
допустимий розмір для платників
єдиного податку; здійснення операцій
або укладання угод на суму, що
перевищує допустимий розмір для
підприємців-платників єдиного податку;
перевищення обсягу виручки,
максимально встановленого для
платників єдиного податку;
недотримання форми розрахунків, -
передбачає перереєстрацію платника
єдиного податку платником податків на
загальних підставах. Недотримання
строків такої перереєстрації тягне за
собою встановлену законом
відповідальність.

Виходячи із викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку про
необхідність скасування постанови
Рівненського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2009
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 31 жовтня 2012 року в частині
задоволення позовних вимог щодо
нарахування податкового зобов'язання
по податку з доходів фізичних осіб та
відмовити в цій частині в задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Здійснити процесуальне
правонаступництво та замінити
Державну податкову інспекцію у м.
Рівному на Державну податкову
інспекцію у м. Рівному Рівненської
області Державної податкової служби.

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Рівному Рівненської
області Державної податкової служби
задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2009
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 31 жовтня 2012 року скасувати в
частині задоволення позовних вимог
щодо нарахування податкового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб та відмовити в цій
частині в задоволенні позовних вимог
приватного підприємця ОСОБА_4.

В іншій частині постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
13 жовтня 2009 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 31 жовтня 2012 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді
С.Е. Острович О.І.
Степашко М. О. Федоров