Справа № 2а-1953/10/2670
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/10252/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко
Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Печерському районі міста
Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від
12.05.2010

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 10.02.2011

у справі № 2а-1953/10/2670

за позовом Державної податкової
інспекції у Печерському районі м.Києва

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фактор»,

третя особа: Державний реєстратор
Печерського району м.Києва

про припинення юридичної особи, -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у
Печерському районі м.Києва звернулася
до суду з позовом про припинення
юридичної особи - Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фактор».

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12.05.2010, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 10.02.2011, в
задоволенні позову відмовлено.

ДПІ у Шевченківському районі м.Києва
подала касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове судове рішення про
задоволення позову. Посилається на
порушення судами норм матеріального
права: п. 17 ст. 11 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні»
від 04.12.1990 № 509-XII, ст.ст. 58, 59, 247
Господарського кодексу України, ст.ст.
22, 38 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» від 15.05.2003 № 755-IV,
ст.ст. 9, 195, ст.206 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Правовою підставою для подання позову
про припинення юридичної особи
податковий орган визначив ч. 2 ст. 38
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», згідно із якою
підставою для постановлення судового
рішення щодо припинення юридичної
особи, що не пов'язано з банкрутством
юридичної особи, зокрема є наявність в
Єдиному державному реєстрі запису про
відсутність юридичної особи за
вказаним її місцезнаходженням.

Відповідно до частини п'ятої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори, зокрема: за зверненням суб'єкта
владних повноважень у випадках,
встановлених Конституцією та законами
України.

Статус державної податкової служби в
Україні, її функції та правові основи
діяльності на час виникнення спірних
відносин визначався Законом України
«Про державну податкову службу в
Україні» від 04.12.1990 № 509-ХІІ.

Відповідно до пункту 17 статті 11 Закону
України «Про державну податкову службу
в Україні» від 04.12.1990 № 509-XII (у
редакції Закону України від 12.01.2005 №
2322-IV) органи державної податкової
служби у випадках, в межах компетенції
та у порядку, встановлених законами
України, мають право звертатися у
передбачених законом випадках до
судових органів із заявою (позовною
заявою) про скасування державної
реєстрації суб'єкта підприємницької
діяльності.

У Господарському кодексі України
вживаються терміни «скасування
державної реєстрації суб'єкта
господарювання», «припинення
діяльності суб'єкта господарювання».
Водночас стаття 104 Цивільного кодексу
України вживає термін «припинення
юридичної особи». Термін «припинення
юридичної особи» вживається також у
Законі України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців».

Утім, всі зазначені вище
нормативно-правові акти (частина 2
статті 33 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», частина 2 статті 104,
частина 5 статті 111 Цивільного кодексу
України, частина 7 статті 59
Господарського кодексу України)
пов'язують момент припинення юридичної
особи (суб'єкта господарювання) з
однією подією: внесенням до державного
реєстру запису про припинення такої
особи (суб'єкта господарювання).

Враховуючи наведене, органи державної
податкової служби могли звертатися з
вимогами про припинення суб'єктів
господарювання у випадках, коли діяли
на реалізацію своєї владної
компетенції.

Державні органи згідно з частиною
другою статті 19 Конституції України
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Компетенція органів державної
податкової служби поширювалась на
відносини у сфері оподаткування.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про державну податкову службу в
Україні» від 04.12.1990 № 509-XII завданнями
органів державної податкової служби є
здійснення контролю за додержанням
податкового законодавства,
правильністю обчислення, повнотою і
своєчасністю сплати до бюджетів,
державних цільових фондів податків і
зборів (обов'язкових платежів), а також
неподаткових доходів, установлених
законодавством.

Враховуючи наведене, органи державної
податкової служби можуть звертатися з
вимогами про припинення суб'єктів
господарювання не в усіх випадках,
визначених статтями 38 та 46 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», а лише в тих, коли
діють на реалізацію своєї владної
компетенції.

Позивач підставою для постановлення
судового рішення щодо припинення
юридичної особи визначив частину другу
статті 38 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» від 15.05.2003 № 755-IV -
наявність в Єдиному державному реєстрі
запису про відсутність юридичної особи
за вказаним її місцезнаходженням.

Враховуючи достовірно встановлені
судами обставини щодо відсутності у
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фактор» податкової
заборгованості перед бюджетом та
подання відповідачем податкової
звітності в порядку, встановленому
законодавством, суди правильно
відмовили в задоволенні позову.

З огляду на викладене, суд касаційної
інстанції дійшов висновку про
необхідність залишення касаційної
скарги без задоволення, а оскаржувані
судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Печерському районі міста
Києва залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12.05.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 10.02.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.Г. Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун