Справа № 815/2152/14
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/2152/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Марин П. П.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Романішина В.Л.,

суддів: Димерлія О.О.,
Єщенка О.В.,

за участю секретаря
Фурмана А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Одесі апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Суворовському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 11 червня 2014
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ»
до Державної податкової інспекції у
Суворовському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2014 року ПАТ «Одеська ТЕЦ»
звернулося до Одеського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до ДПІ у
Суворовському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 10
січня 2014 року №, № та
№.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що висновки акту, на підставі
якого прийнято оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, про порушення
позивачем п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.4,
п.п.138.8.1 п.138 ст.138, ст.139, п.198.1, п.198.2, п.198.3,
п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового
кодексу України є безпідставними,
оскільки у позивача наявні всі
належним чином оформлені первинні
документи, які підтверджують
здійснення господарських відносин з
контрагентом ТОВ «Вістол», однак ДПІ
при проведенні перевірки замість
первинних документів використала
виключно матеріали перевірки
зазначеного товариства. Позивач
стверджує, що ДПІ у Суворовському
районі м. Одеси самостійна
документальна перевірка ПАТ «Одеська
ТЕЦ» фактично не проводилась, оскільки
опис жодних первинних та/або
податкових документів, що оформлені
позивачем та/або його контрагентом
невірно чи з порушенням податкового
законодавства в акті перевірки не
міститься.

ДПІ у Суворовському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області проти позову
заперечила, зазначивши, що проведеною
перевіркою не встановлено факту
реальності здійснення договірних
відносин між позивачем та ТОВ «Вістол»;
при здійсненні
фінансово-господарської діяльності
позивач безпідставно декларував в
складі податкового кредиту з податку
на додану вартість операції з псевдо
придбання робіт та послуг від
контрагента, який має ознаки
фіктивності, чим спричинено
ненадходження коштів до державного
бюджету України. В задоволенні позову
ПАТ «Одеська ТЕЦ» ДПІ у Суворовському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області просила
відмовити.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 11.06.2014р.
позов ПАТ «Одеська ТЕЦ» задоволено.

У вказаній постанові суд дійшов
висновку, що наданими документами
позивачем доведено факт дійсності та
легальності оподатковуваних
господарських операцій, а подані
товариством як докази своїх позовних
вимог первинні фінансові та
бухгалтерські документи є достатніми
для беззаперечного твердження про
дійсне виконання господарських
операцій з контрагентом, тобто такими,
що дають право позивачу віднести
відповідні суми до податкового
кредиту.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, ДПІ у Суворовському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що прийнята із порушенням норм
матеріального права, без повного
з'ясування обставин справи, та прийняти
нову постанову, якою його позов ПАТ
«Одеська ТЕЦ» залишити без
задоволення. В своїй скарзі апелянт
зазначає, що при прийнятті
оскаржуваної постанови судом першої
інстанції залишено поза увагою
посилання відповідача, що деякі
документи, надані позивачем в
підтвердження реальності здійснення
договірних відносин з ТОВ «Вістол», не
мають необхідних реквізитів, які є
обов'язковими.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
згідно п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78,
ст.79 Податкового кодексу України, на
підставі наказу від 09.12.2013р. №504 «Про
проведення позапланової невиїзної
перевірки ПАТ «Одеська ТЕЦ», у період з
09.12.2013р. по 13.12.2013р. посадовою особою ДПІ
у Суворовському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області проведено
позапланову невиїзну перевірку ПАТ
«Одеська ТЕЦ» (по за ) по
взаємовідносинах з
контрагентом-постачальником ТОВ
«Вістол» (код за ) за період
з 01.01.2010р. по 30.09.2013р., за результатами
якої складено акт перевірки
№1319/15-54-22-02/05471158 від 02.12.2013р.

У висновках акту перевірки вказується
на порушення позивачем: п.п.138.1.1 п.138.1,
п.138.2, п.138.4, п.п.138.8.1 п.138.8 ст.138, п.п.139.1.9
п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України,
що призвело до заниження податку на
прибуток за період 2012 рік в сумі 1403 грн.;
п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.201.2
ст.200 Податкового кодексу України, що
призвело до завищення податкового
кредиту, в результаті чого: завищено
суму від'ємного значення (р.19) на суму
865332 грн. та заниження податку на додану
вартість на суму 400803 грн.

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що
у перевіряємий період позивачем
віднесено до складу податкового
кредиту суми податку на додану
вартість згідно податкових накладних,
виданих контрагентом ТОВ «Вістол». ДПІ
у Суворовському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області отримано акт
Головного управління Міндоходів в
Луганській області від 13.11.2013р.
№2/22/32926534 «Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Вістол» з питання
дотримання вимог податкового
законодавства в частині нарахування та
сплати податку на додану вартість та
податку на прибуток за період з 01.10.2010р.
по 30.09.2013р.», яким встановлено
неможливість фактичного здійснення
ТОВ «Вістол» господарських операцій
через відсутність майна та інших
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для здійснення операцій
купівлі-продажу; відсутність об'єктів,
які підпадають під визначення ст.ст. 3, 4,
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» та ст.ст. 185, 187, 188 Податкового
кодексу України; здійснення ТОВ
«Вістол» операцій з метою формування
податкової вигоди без реальних змін
майнового стану. В ході перевірки ТОВ
«Вістол» також встановлено, що останнє
у перевіряємому періоді здійснювало
ремонтно-будівельні роботи, розробку
проектної документації, здійснення
робіт з інженерної підготовки
майданчиків, налагоджування та монтажу
обладнання тощо. Однак, відповідно до
даних ЄДРПОУ, основними видами товарів,
що були придбані ТОВ «Вістол» є
ковбасні вироби, яйця, м'ясні
напівфабрикати, борошно та інші
продукти харчування, що свідчить про
нереальність господарських операцій з
контрагентами, в тому числі із ПАТ
«Одеська ТЕЦ». Також, згідно вказаного
акту ТОВ «Вістол» безпідставно
сформовано податкові зобов'язання
(задекларовані в деклараціях та
уточнюючих розрахунках) за рахунок сум
ПДВ по податкових накладних, виписаних
на продаж товарів (робіт, послуг) на
адресу контрагентів-покупців
внаслідок того, що діяльність ТОВ
«Вістол» з придбання товарів не
приводить до їх продажу; номенклатура
придбаних товарів не відповідає
номенклатурі реалізованих товарів,
робіт та послуг; фактичний рух товару,
робіт та послуг не відповідає
документально оформленому руху;
відсутні основні засоби для
транспортування та зберігання товару,
здійснення робіт та надання послуг;
напрямок витрачання грошових коштів не
відповідає статтям їх надходження.

У зв'язку з цим, ДПІ у Суворовському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області зроблено
висновок про нереальність
господарських операцій ПАТ «Одеська
ТЕЦ» з ТОВ «Вістол» та не підтвердження
їх первинними документами.

На підставі акту перевірки
№1319/15-54-22-02/05471158 від 02.12.2013р. ДПІ у
Суворовському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області 10.01.2014р. прийнято
податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток приватних
підприємств в розмірі 1754 грн. (в т.ч. за
основним платежем - 1403 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 351
грн.);

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість в розмірі
601205 грн. (в т.ч. за основним платежем -
400803 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 200402 грн.);

- №, яким товариству зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість в розмірі
865332 грн. (в т.ч. за вересень 2011 року на
суму 49812 грн., жовтень 2011 року на суму
149011 грн., травень 2012 року на суму 9944 грн.,
червень 2012 року на суму 23203 грн., серпень
2012 року на суму 9227 грн., жовтень 2012 року
на суму 16170 грн., травень 2013 року на суму
274875 грн., червень 2013 року на суму 97439
грн., вересень 2013 року на суму 235651 грн.).

Задовольняючи позов ПАТ «Одеська ТЕЦ»
про визнання протиправними та
скасування зазначених податкових
повідомлень-рішень суд першої
інстанції дійшов висновку, що
відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, на якого ч.2 ст.71 КАС
України покладено обов'язок
доказування в адміністративному суді
правомірності прийнятих ним рішень, не
доведено наявність порушень,
зафіксованих актом перевірки
№1319/15-54-22-02/05471158 від 02.12.2013р. Колегія
суддів погоджується з таким висновком
Одеського окружного адміністративного
суду.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: - витрат
операційної діяльності (визначаються
згідно з п.п.138.4, 138.6-138.9, п.п.138.10.2-138.10.4
п.138.10, п.138.11 цієї статті); - інших витрат
(визначаються згідно з п.138.5, п.п.138.10.5,
138.10.6 п.138.10, п.138.11, п.138.12 ст.138, п.140.1 ст. 140,
ст. 141 цього Кодексу); крім витрат,
визначених у п.138.3 ст.138 та у ст.139 цього
Кодексу.

Відповідно до п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК
України витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати, які
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 ст.138 ПК України
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Пунктом 138.8 статті 138 ПК України
передбачено, що собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

При цьому, відповідно до п.п.138.8.1 п.138.8
ст.138 ПК України до складу прямих
матеріальних витрат включається
вартість сировини та основних
матеріалів, що утворюють основу
виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектувальних
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат. Прямі
матеріальні витрати зменшуються на
вартість зворотних відходів, отриманих
у процесі виробництва, які оцінюються у
порядку, визначеному в положеннях
(стандартах) бухгалтерського обліку.

Згідно п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не
включаються до складу витрат, витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.198.2 ст.198 Кодексу датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг чи
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Кодексу
податковий кредит звітного періоду
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 Кодексу не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Виходячи зі змісту наведених вище норм
законодавства, право на віднесення сум
ПДВ, сплачених при придбанні товару, до
податкового кредиту виникає у суб'єкта
господарювання у разі дотримання ним
наступних умов: 1) фактичності
придбання такого товару, тобто,
реальності відповідної господарської
операції; 2) наявності податкових
накладних, складених особою,
зареєстрованою платником податку, чи
митних декларацій на підтвердження
придбання такого товару та сплати
відповідної суми ПДВ; 3) подальшого
використання придбаного товару в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності
підприємства.

Факт вчинення певних господарських
операцій, та правомірність подальшого
відображення їх у бухгалтерському та
податковому обліку, можливо
досліджувати лише на підставі вивчення
первинних документів платника
податків.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
відображення у бухгалтерському обліку
господарських операцій є первинні
документи, що фіксують та
підтверджують факти здійснення
господарських операцій і які повинні
мати визначені цим Законом та
Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженим
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, обов'язкові реквізити.

З матеріалів справи вбачається, що між
ПАТ «Одеська ТЕЦ» (Замовник) та ТОВ
«Вістол» (Підрядник) у перевіряємому
періоді було укладено:

- договір підряду від 17.06.2013р. №240, за
умовами якого Підрядник зобов'язується
на свій ризик виконати відповідно до
умов договору роботи з поточного
ремонту деаератора №11, а Замовник -
прийняти ці роботи та оплатити їх. На
підтвердження виконання цього
правочину позивачем надано договірну
ціну, дефектні акти, локальний кошторис
№4-1-1, довідку про виконані будівельні
роботи та затрати, акт прийомки
виконаних будівельних робіт за липень
2013 р., підсумкову відомість ресурсів,
платіжні доручення про оплату робіт,
податкові накладні;

- договір підряду від 14.09.2011р. №309, за
умовами якого Підрядник зобов'язується
виконати підготовчі роботи під
будівництво шинного мосту від
трансформатора 16Т до ГРУ-6кВ відповідно
до локального кошторису №4-1-1, який є
невід'ємною частиною цього договору.

Виконання сторонами умов договору
підтверджується: договірною ціною,
локальним кошторисом №4-1-1, дефектним
актом, довідкою про вартість виконаних
будівельних робіт та затрати за
вересень 2011 р., актом прийомки
виконаних будівельних робіт за
вересень 2011р., платіжними дорученнями
про оплату робіт, податковими
накладними;

- договір підряду від 20.10.2011р. №382, за
умовами якого Підрядник зобов'язується
виконати роботи по будівництву шинного
мосту від трансформатора 16Т до ГРУ-6кВ
ячейки №23 відповідно до локального
кошторису, який є невід'ємною частиною
договору. Підтвердженням фактичного
виконання цього договору є довідка про
вартість виконаних будівельних робіт
та затрати, акти прийомки виконаних
будівельних робіт за лютий 2012р.,
підсумкова відомість ресурсів,
платіжні доручення про оплату робіт,
податкові накладні;

- договір підряду від 17.05.2012р. №214, за
умовами якого Підрядник зобов'язується
виконати роботи по капітальному
ремонту кабельних конструкцій в
тунелях № 10, 26, 27 відповідно до
локального кошторису №4-1-1, який є
невід'ємною частиною цього договору.
Зазначений договір підтверджується
наступними документами: договірною
ціною на виконання робіт по
капітальному ремонту кабельних
конструкцій в тунелях № 10, 26, 27,
локальним кошторисом №4-1-1, підсумковою
відомістю ресурсів, дефектним актом,
довідкою про вартість виконаних
будівельних робіт та затрати за
червень 2012р., актом прийомки виконаних
будівельних робіт за червень 2012р.,
податковими накладними, платіжними
дорученнями про оплату товару;

- договір підряду від 18.07.2012р. №273, за
умовами якого Підрядник зобов'язується
виконати роботи по поточному ремонту
ячейки №23 ГРУ 6,3 кВ, а ПАТ «Одеська ТЕЦ»
зобов'язується прийняти цю роботу та
оплатити її. Виконання вказаного
договору підтверджується: актом
прийомки виконаних будівельних робіт
за серпень 2012р., довідкою про вартість
виконаних будівельних робіт та затрати
за серпень 2012р., платіжними дорученнями
про оплату робіт, податковими
накладними;

- договір підряду від 27.09.2012р. №378, за
умовами якого Підрядник зобов'язується
виконати роботи по підключенню
обладнання силової схеми та схеми
вимірювання, а Замовник зобов'язується
прийняти цю роботу та оплатити її.
Підтвердженням виконання цього
договору є: акт прийомки виконаних
будівельних робіт та затрати, довідка
про вартість виконаних будівельних
робіт та затрати за жовтень 2012р.,
договірна ціна, дефектний акт,
локальний кошторис №4-1-1, підсумкова
відомість ресурсів, платіжні
доручення, податкові накладні;

- договір підряду від 26.12.2012р. №479, за
умовами якого Підрядник зобов'язується
виконати роботи по монтажу покрівлі
над шинним мостом від трансформатора
16Т до ГРУ-6 кВ, а Замовник зобов'язується
прийняти цю роботу та оплатити її. На
підтвердження фактичного виконання
цього договору позивачем надано: акт
прийомки виконаних будівельних робіт
та затрати, довідку про вартість
виконаних будівельних робіт та
затрати, договірну ціну, локальний
кошторис №4-1-1, підсумкову відомість
ресурсів, платіжні доручення про
оплату робіт, податкові накладні;

- договір підряду від 26.04.2013р. №178, за
умовами якого Підрядник зобов'язується
виконати роботи по заміні монолітного
покриття залізобетонного перекриття
розподільного пристрою 0,4 кВ секції 17-18
МК з елементами реконструкції у
приміщенні Замовника, що розташоване
за адресою: м. Одеса, вул. Церковна, 29. На
підтвердження фактичного виконання
цього договору позивачем надано:
договірну ціну, довідку про вартість
виконаних будівельних робіт та
затрати, акти прийомки виконаних
будівельних робіт, підсумкову
відомість ресурсів, платіжні доручення
про оплату робіт, податкові накладні;

- договір підряду від 20.05.2013р. №179, за
умовами якого Підрядник зобов'язується
виконати роботи по капітальному
ремонту покрівлі турбінного
відділення, покрівлі котельного
відділення з елементами реконструкції,
а Замовник зобов'язується прийняти
результат таких робіт та оплатити їх.
На підтвердження фактичного виконання
цього договору позивачем надано:
договірну ціну, локальний кошторис,
розрахунок вартості послуг, довідку
про вартість виконаних будівельних
робіт та затрати за вересень 2013р., акти
прийомки виконаних будівельних робіт,
підсумкову відомість ресурсів,
платіжні доручення про оплату робіт,
податкові накладні;

- договір підряду від 17.07.2013р. №239, за
умовами якого Підрядник зобов'язується
виконати роботи по заміні обмурівку і
металоконструкції фронтової похилої
стелі котла ТП-170 ст. №8, а Замовник
зобов'язується прийняти ці роботи та
оплатити їх. Виконання вказаного
договору підтверджується: договірною
ціною, локальним кошторисом №4-1-1,
підсумковою відомістю ресурсів,
довідкою про вартість виконаних
будівельних робіт та затрати за
вересень 2013р., актом прийомки виконаних
будівельних робіт за вересень 2013р.,
платіжними дорученнями про оплату
робіт, податковими накладними.

З наявного в матеріалах справи реєстру
отриманих та виданих податкових
накладних вбачається, що ПАТ «Одеська
ТЕЦ» у перевіряємому періоді отримало
від свого контрагента ТОВ «Вістол»
податкові накладні про виконання
будівельних робіт. Також у матеріалах
справи містяться запити ТОВ «Вістол»
до ПАТ «Одеська ТЕЦ» щодо допуску
робітників ТОВ «Вістол» до виконання
робіт на території позивача; у
зазначених запитах міститься перелік
інструментів та обладнання для
виконання робіт за договорами підряду,
що, на думку колегії суддів, спростовує
доводи апелянта щодо відсутності у ТОВ
«Вістол» необхідних матеріальних
ресурсів для здійснення господарських
операцій.

Попри ту обставину, що в акті перевірки
відсутні відомості щодо того, що на
момент проведення перевірки позивачем
не надано податкових накладних, або
податкові накладні оформлені із
порушеннями ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та Податкового
кодексу України, а також, що жодних
зауважень з приводу наданих позивачем
доказів та первинних документів на
обґрунтування відсутності факту
виконання позивачем умов
господарських договорів з
контрагентом в акті перевірки не
зазначено, в апеляційній скарзі
апелянт посилається на
непідтвердженість позивачем
первинними документами реальності
здійснення договірних відносин з
контрагентом ТОВ «Вістол».

Колегія суддів звертає увагу на те, що
ані актом перевірки, ані іншими
матеріалами справи не встановлено
жодного фактичного порушення саме
позивачем вимог законодавства, яким
регламентується порядок формування
валових витрат та податкового кредиту,
яке б позбавляло його права на
формування валових витрат та
податкового кредиту по
взаємовідносинах з ТОВ «Вістол».

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відсутність деяких
реквізитів у наданих позивачем
документах, не є беззаперечною
підставою для ствердження про
нереальність господарських операцій
між ПАТ «Одеська ТЕЦ» та ТОВ «Вістол».

Заперечуючи проти позову та в
обґрунтування вимог апеляційної
скарги ДПІ зазначає, що контрагент
позивача не міг здійснювати
господарську діяльність через
відсутність майна та інших
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для здійснення операцій з
надання послуг. Колегія суддів
критично ставиться до таких тверджень
апелянта, оскільки такі висновки взято
відповідачем з акту Головного
управління Міндоходів в Луганській
області від 13.11.2013р. №2/22/32926534 «Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Вістол» з питання дотримання вимог
податкового законодавства в частині
нарахування та сплати податку на
додану вартість та податку на прибуток
за період з 01.10.2010р. по 30.09.2013р.», без
самостійної перевірки таких обставин
та без наявності жодного
документального підтвердження таких
доводів. Більше того, сама по собі
наявність або відсутність у
контрагентів окремих документів,
транспортних засобів, нерухомості,
земельних ділянок, певної кількості
персоналу, не можуть являтися
вичерпними ознаками неправомірності
вчиненої господарської операції, якщо
з інших даних вбачається фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків, у
зв'язку з його господарською
діяльністю.

Більше того, з матеріалів справи
вбачається, що постановою Луганського
окружного адміністративного суду від
19.12.2013р. у справі №812/10014/13-а, яку ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22.01.2014р.
залишено без змін, Головне управління
Міндоходів в Луганській області
зобов'язано поновити в автоматизованій
системі «Податковий блок» дані щодо
задекларованих ТОВ «Вістол»
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість та податкового
кредиту, які було вилучено на підставі
акту перевірки від 13.11.2013р. №2/22/32926534. Як
наслідок, висновки відповідача щодо
неправомірного формування ПАТ
«Одеська ТЕЦ» валових витрат та
податкового кредиту по контрагенту ТОВ
«Вістол», які ґрунтуються на висновках
акту від 13.11.2013р. №2/22/32926534, є
безпідставними.

Колегія суддів не може погодитись з
твердженням апелянта про необхідність
вивчення платником податків всіх
обставин можливостей здійснення
господарських операцій його
контрагентом постачальником товарів
(робіт, послуг). На думку суду, при
укладені договорів головним для
суб'єкта господарювання є предмет
договору, цінова політика, строки та
спосіб доставки (виконання) предмету
договору, розрахунки по договору
(угоді), а також реєстрація
постачальника як суб'єкта
господарювання в органах виконавчої
влади та допоміжна інформація про
реєстрацію платником податку на додану
вартість у органах податкової служби.
Тому відповідач не має права
наполягати на отримані додаткової
інформації позивачем від його
контрагента - постачальника товарів
(робіт, послуг).

У разі, якщо на час здійснення
господарських операцій, за якими
податковий орган не визнає
обґрунтованим віднесення позивачем до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, постачальники були
включені до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, а також мали
свідоцтва про реєстрацію платника
податку на додану вартість, покупець не
може нести відповідальність ні за
несплату податків продавцями та їх
постачальниками, ні за можливу
недостовірність відомостей про них,
наведених у зазначеному реєстрі, за
умови необізнаності щодо неї.

Як вбачається з матеріалів справи, і
позивач, і його контрагент на час
укладання договору, були зареєстровані
як платники податку на додану вартість,
що встановлено судом першої інстанції
та не заперечується апелянтом.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюванний
правочин).

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є
правочини, якщо його недійсність
установлено законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання судом
такого правочину недійсним не
вимагається. Нікчемний правочин є
недійсним на підставі закону, а тому
також не створює інших наслідків, крім
тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ст.228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами; правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо. Усі інші
правочини, спрямовані на порушення
інших об'єктів права, передбачені
іншими нормами публічного права, не є
такими, що порушують публічний порядок.

Оскільки встановлено, що договори з
контрагентом ТОВ «Вістол» укладені у
письмовій формі, виконання вказаних
договорів підтверджується первинними
документами, тому суд апеляційної
інстанції погоджується з судом першої
інстанції, що сторони договору діяли
виключно для досягнення економічних
результатів та з метою отримання
прибутків у відповідності до ст.3 ГК
України. Укладені договори
відповідають вимогам ст.203 ЦК України,
не порушують публічний порядок, не
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, територіальної громади,
недійсність таких договорів прямо
законом не встановлена, а також такі
договори судом недійсними не
визнавалися, а отже є чинними.

Колегія суддів вважає, що факт
порушення контрагентами може мати
податкові наслідки для платника, лише
якщо податкова служба доведе, що
платник діяв без достатньої
обачливості і обережності, та йому мало
бути відомо про порушення
контрагентів, або його діяльність
спрямована на отримання податкової
вигоди при операціях переважно з
контрагентами, які не виконують своїх
податкових зобов'язань. Таким чином,
наведені в акті перевірки порушення не
дають право податковому органу вчиняти
дії щодо визнання угод нікчемними, а є
лише підставою, при наявності
достатніх доказів, для звернення до
суду у встановленому законодавством
порядку з вимогою про визнання
правочинів недійсними.

Враховуючи відсутність доказів на
підтвердження обставин, на які
посилається відповідач, вказуючи на
нікчемність правочинів, укладених
позивачем та ТОВ «Вістол», суб'єктивний
та оціночний характер доводів, якими це
підтверджується, наявність первинних
документів та інших доказів на
підтвердження товарності зазначених
правочинів, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
незаконність оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Колегія суддів вважає, що при розгляді
справи судом першої інстанції
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
вірно встановлено фактичні обставини
справи та дана відповідна правова
оцінка. Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують,
підстав для скасування рішення суду та
задоволення апеляційної скарги не
вбачається.

В силу ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 185, 195, 196, 198 ч.1 п.1, 200, 205
ч.1 п.1, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Суворовському
районі м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області залишити
без задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 11
червня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
негайно після її проголошення та може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено
25.07.2014р.

Головуючий суддя
Романішин В.Л.

Судді
Димерлій О.О.

Єщенко О.В.