Справа № 817/1150/14
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"23" липня 2014 р.
Справа № 817/1150/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Капустинського М.М.

суддів:
Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "28" травня
2014 р. у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Рівненський молодіжний житловий
комплекс" до Державної податкової
інспекції у м.Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення ,

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2014 року позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Рівненський молодіжний житловий
комплекс" звернулося до Рівненського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області, про визнання
протиправними дій щодо проведення
перевірки своєчасності сплати
узгодженого податкового зобов'язання
до бюджету, та про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області від
22.10.2013 року № .

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від "28" травня
2014 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області щодо проведення
перевірки своєчасності сплати
узгодженого податкового зобов'язання
до бюджету.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області від
22.10.2013 року № .

Вважаючи, що рішення суду першої
інстанції прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
відповідач - Державна податкова
інспекція у м.Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області звернулася до Житомирського
апеляційного адміністративного суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення
яким у задоволенні адміністративного
позову - відмовити.

17 липня 2014 року на адресу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівненський
молодіжний житловий комплекс",
надійшло заперечення на апеляційну
скаргу, в якому, посилаючись на
правомірність висновків суду першої
інстанції та ухвалення судового
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
просить суд залишити апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області, без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"28" травня 2014 року - без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Матеріали справи свідчать, що
відповідачем проведено перевірку
своєчасності сплати узгодженого
податкового зобов'язання до бюджету
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівненський
молодіжний житловий комплекс".

В ході проведення перевірки
встановлено порушення позивачем вимог
пункту 203.2 статті 203 Податкового
кодексу України, а саме: позивачем
порушено терміни сплати узгодженого
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість:

- звітний період лютий 2012 року, термін
сплати 30.03.2012 року, сума зобов'язань
10369,00 грн., фактично сплачено 06.09.2013 року
на суму 10369,00 грн., кількість днів
прострочення 523;

- звітний період березень 2012 року,
термін сплати 30.04.2012 року, сума
зобов'язань 13358,00 грн., фактично
сплачено 06.09.2013 року на суму 13358,00 грн.,
кількість днів прострочення 492;

- звітний період квітень 2012 року, термін
сплати 30.05.2012 року, сума зобов'язань
59942,65 грн., фактично сплачено 20.09.2013 року
на суму 59942,65 грн., кількість днів
прострочення 478.

За наслідком проведеної перевірки
відповідачем складено акт № 335 від
08.10.2013 року.

На підставі складеного за результатами
перевірки акта, відповідачем прийнято
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення форми "Ш" від
22.10.2013 року № , яким позивача на
підставі встановленого порушення
граничного строку сплати суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість з вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг), визначеного
пунктом 203.2 статті 203 Податкового
кодексу України, за затримку на 523, 492, 478
календарних днів сплати суми грошового
зобов'язання у розмірі 83669,65 грн.,
зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20 %
у сумі 16733,93 грн., за платежем податок на
додану вартість з вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг).

Не погодившись з вказаними висновками
викладеними в акті перевірки від 08.10.2013
року та винесеними на його основі
податковим повідомленням-рішенням,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Колегією суддів також встановлено, що
приймаючи податкове
повідомлення-рішення форми "Ш" від
22.10.2013 року №, відповідач
стверджує про несвоєчасність сплати
позивачем узгодженої суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість з вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) за лютий-квітень
2012 року.

19.03.2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Рівненський
молодіжний житловий комплекс" подав до
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області,
податкову декларацію з податку на
додану вартість за лютий 2012 року.

У рядку 25 "Сума податку на додану
вартість, яка підлягає нарахуванню та
сплаті в бюджет за підсумками
поточного звітного (податкового)
періоду", з урахуванням залишку
від'ємного значення попереднього
звітного періоду (рядок 18 - рядок 21),
задекларовано до сплати 10369,00 грн.
Позивачем сплачено у відповідності до
платіжного доручення від 30.03.2012 року №
2364 у розмірі 15000,00 грн.

18.04.2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Рівненський
молодіжний житловий комплекс" подав до
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області,
податкову декларацію з податку на
додану вартість за березень 2012 року.

У рядку 25 "Сума податку на додану
вартість, яка підлягає нарахуванню та
сплаті в бюджет за підсумками
поточного звітного (податкового)
періоду", з урахуванням залишку
від'ємного значення попереднього
звітного періоду (рядок 18 - рядок 21),
задекларовано до сплати 13358,00 грн.

Сплачено у відповідності до платіжного
доручення від 03.04.2012 року № 2384 у розмірі
5000,00 грн.; від 12.04.2012 року № 730 у розмірі
1800,00 грн.; від 19.04.2012 року № 867 у розмірі
500,00 грн.; від 25.04.2012 року № 2437 у розмірі
13358,00 грн.

11.05.2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Рівненський
молодіжний житловий комплекс" подав до
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області,
податкову декларацію з податку на
додану вартість за квітень 2012 року.

У рядку 25 "Сума податку на додану
вартість, яка підлягає нарахуванню та
сплаті в бюджет за підсумками
поточного звітного (податкового)
періоду", з урахуванням залишку
від'ємного значення попереднього
звітного періоду (рядок 18 - рядок 21),
задекларовано до сплати 163375,00 грн.

Сплачено у відповідності до платіжного
доручення від 10.05.2012 року № 2449 у розмірі
1000,00 грн.; від 18.05.2012 року № 2464 у розмірі
5000,00 грн.; від 30.05.2012 року № 2486 у розмірі
4000,00 грн.

Колегією суддів встановлено, що
сплачені кошти з податку на додану
вартість з вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) за лютий-квітень
2012 року, податковим органом спрямовано
в погашення податкового боргу, що
існував у 2009-2010 рр.

Надаючи правову оцінку
правовідносинам, які виникли між
сторонами, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до статті 62 Податкового
кодексу України, одним з способів
здійснення податкового контролю, є
перевірки та звірки відповідно до
вимог цього Кодексу, а також перевірки
щодо дотримання законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи у
порядку, встановленому законами
України, що регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Статтею 75 Податкового кодексу України,
визначено види перевірок, які мають
право проводити органи державної
податкової служби, а саме:

- камеральні;

- документальні;

- фактичні.

Документальні перевірки можуть бути:
плановими або позаплановими, а також
виїзними або невиїзними.

Документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є:

- своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів;

- дотримання валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи;

- дотримання роботодавцем
законодавства щодо укладення
трудового договору;

- оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами).

Документальна перевірка проводиться
на підставі податкових декларацій
(розрахунків), фінансової, статистичної
та іншої звітності, регістрів
податкового та бухгалтерського обліку,
ведення яких передбачено законом,
первинних документів, які
використовуються в бухгалтерському та
податковому обліку і пов'язані з
нарахуванням і сплатою податків та
зборів.

Документальною невиїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
в приміщенні органу державної
податкової служби.

Документальна невиїзна перевірка
здійснюється у разі прийняття
керівником органу державної
податкової служби, рішення про її
проведення, та за наявності обставин
для проведення документальної
перевірки, визначених статтями 77 та 78
Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 79.2 статті 79
Податкового кодексу України,
документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами органу державної податкової
служби, виключно на підставі рішення
керівника органу державної податкової
служби, оформленого наказом, та за
умови надіслання платнику податків
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення, або вручення йому чи його
уповноваженому представнику під
розписку, копії наказу про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки та письмового повідомлення
про дату початку та місце проведення
такої перевірки.

Колегією суддів встановлено, що
податковим органом проведено саме
документальну невиїзну позапланову
перевірку позивача, однак рішення
керівника органу державної податкової
служби, оформленого наказом на
проведення перевірки, не приймалося та
не надсилалося (не вручалося) посадовим
особам позивача.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Діяльність органів державної влади
регулюють закони та підзаконні акти,
які дають суб'єктам владних
повноважень можливість користування
певною свободою розсуду при вирішенні
питань, і встановлюють межі такої
свободи, тобто наділяють їх
дискреційними повноваженнями.

Вчинення державним органом чи його
посадовою особою, дій у межах
компетенції, але непередбаченим
способом, у непередбаченій законом
формі або з виходом за межі
компетенції, є підставою для визнання
таких дій та правових актів, прийнятих
у процесі їх здійснення,
неправомірними та незаконними.

Враховуючи вищевикладене, колегією
суддів встановлено:

- позивач не був обізнаний, що стосовно
нього за наявності відповідних
обставин у певний час та у певному
місці, здійснюватиметься
документальна невиїзна позапланова
перевірка;

- податковим органом не приймалося
будь-яке рішення, що оформлене наказом
керівника податкового органу, про
проведення документальної невиїзної
позапланової перевірки позивача;

- копія наказу про проведення
документальної невиїзної позапланової
перевірки не була вручена (надіслана)
посадовим особам позивача;

- відповідачем не було надіслано
(вручено) посадовим особам позивача
письмове повідомлення, про дату
початку та місце проведення такої
перевірки.

Відтак, колегія суддів вважає, що
податковий орган вийшов за межі
наданих йому повноважень та діяв поза
межами правового поля.

Належністю доказу, є об'єктивна
можливість цього доказу
підтверджувати обставину, факт, що має
значення для вирішення справи та
стосується її предмету.

Допустимістю доказу, є його можливість
містити у собі доказову інформацію,
тобто його зовнішнє вираження, форма.

Відповідно до частини 3 статті 70
Кодексу адміністративного судочинства
України, докази, одержані з порушенням
закону, судом при вирішенні справи не
беруться до уваги.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що форма акту
перевірки не затверджена жодним
наказом Міністерства доходів і зборів
України, а самостійно розроблена
відповідачем.

Щодо доводів відповідача, про
несвоєчасність сплати позивачем
узгодженої суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість з
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) за лютий-квітень 2012 року,
колегія суддів зазначає наступне.

На момент сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість з вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг), а саме: за 2009-2010
рр., був чинний Закон України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" від
21.12.2000 року № 2181-ІІІ.

Пунктом 7.7 статті 7 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами",
визначений принцип рівності бюджетних
інтересів.

Встановлено, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Відповідно до підпункту 7.1.1 пункту 7.7
статті 7 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами", джерелами
самостійної сплати податкових
зобов'язань або податкового боргу
платника податку, є будь-які власні
кошти такого платника податку.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої Постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004 року № 22, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 29.03.2004
року за № 377/89/76, кошти з рахунків
клієнтів банки списують лише за
дорученнями власників цих рахунків
(включаючи договірне списання коштів
згідно з главою 6 цієї Інструкції), або
на підставі платіжних вимог стягувачів
у разі примусового списання коштів,
згідно з главою 5 цієї Інструкції.

Враховуючи вищевикладене, право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику.

А відтак, суми податкових зобов'язань
або податкового боргу, з урахуванням
підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ, слід
вважати сплаченими у день реєстрації
банківською установою платіжного
документа з зазначеним у ньому
призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань,
або податкового боргу, визначених
платником податків.

Законом України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", який є спеціальним законом з
питань оподаткування і встановлює
порядок погашення зобов'язань
юридичних або фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), визначено
вичерпний перелік заходів, які
вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу.

За таких обставин, у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
пунктом 7.7 статті 7 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами",
податковий орган не наділений правом
чи обов'язком змінювати призначення
платежу, визначене платником податків.

За таких обставин, самостійне
зарахування податковим органом
сплачених платником податку сум у
рахунок податкового боргу або тих
податкових зобов'язань, які не вказані
в призначенні платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету, є неправомірним.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Приписами статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, встановлено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правомірного висновку, що дії
податкового органу щодо проведення
перевірки своєчасності сплати
узгодженого податкового зобов'язання
до бюджету, за наслідками яких складено
акт від 08.10.2013 року № 335 є протиправними,
а податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області форми
"Ш" від 22.10.2013 року № -
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню в повному обсязі.

Відповідно до ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 28
травня 2014 року винесено з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права і суд дав
правильну оцінку обставинам справи, то
колегія суддів апеляційної інстанції
не знаходить підстав, які могли б
призвести до зміни чи скасування
зазначеної постанови.

Доводи, наведені апелянтом в поданій
ним апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"28" травня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
М.М. Капустинський

судді:
Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ М.М. Капустинський

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Рівненський молодіжний житловий
комплекс" вул.Данила Галицького,5
кв.1,м.Рівне,33027

3- відповідачу/відповідачам: Державна
податкова інспекція у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області вул.
Відінська,8,м.Рівне,33023

4-третій особі: - ,