Справа № 826/20721/13-а
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Арсірій Р.О.
Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року
м.
Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Горяйнова А.М.,

суддів - Мамчура
Я.С. та Шостака О.О.,

при секретарі -
Дроздовій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційні скарги
ОСОБА_2 та Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
Південно-Західній залізниці на
постанову окружного адміністративного
суду м. Києва від 09 квітня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
Південно-Західній залізниці про
скасування наказів, поновлення на
службі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
нечинними та скасувати накази
начальника Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
Південно-Західній залізниці від 25
листопада 2013 року № 280 та від 29
листопада 2013 року № 285, поновити на
посаді начальника відділу карного
розшуку Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
Південно-Західній залізниці та
зобов'язати виплатити грошове
утримання за час вимушеного прогулу в
розмірі 4744 грн. 50 коп. за один місяць.

Постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від 09
квітня 2014 року вказаний
адміністративний позов було
задоволено частково - скасовано
оскаржувані накази, поновлено позивача
на роботі та зобов'язано виплатити
грошове отримання за час вимушеного
прогулу у розмірі 6131 грн. 18 коп. за один
місяць.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням позивач та відповідач подали
апеляційні скарги.

Позивач просить суд змінити постанову
від 09 квітня 2014 року в частині
зобов'язання виплатити розмір
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та прийняти рішення про оплату
всього часу вимушеного прогулу. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було неправомірно
зобов'язано відповідача виплатити
кошти лише за грудень 2013 року.

Відповідач просить суд скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що
вчинення позивачем дисциплінарного
проступку підтверджується доказами, що
приєднані до матеріалів справи, а міра
відповідальності визначна з
урахуванням існуючого у позивача
дисциплінарного стягнення. Також
відповідач посилається на те, що
військовослужбовцям виплачується
грошове утримання, а не заробітна
плата.

Під час судового засідання позивач
підтримав свою апеляційну скаргу та
просив суд її задовольнити з підстав,
викладених в ній. Також позивача просив
суд відмовити в задоволенні
апеляційної скарги відповідача
посилаючись на те, що судом першої
інстанції було прийняте законне і
обґрунтоване рішення в частині
задоволення позову.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримала свою апеляційну
скаргу та просила суд її задовольнити з
підстав, викладених в ній. Також
представник відповідача заперечувала
проти апеляційної скарги позивача
посилаючись на те, що судом першої
інстанції було прийняте законне і
обґрунтоване рішення в частині відмови
в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та представника відповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги та заперечення на
неї, колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Південно-Західній залізниці
залишити без задоволення, апеляційну
скаргу ОСОБА_2 - задовольнити та змінити
постанову окружного адміністративного
суду м. Києва від 09 квітня 2014 року в
частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
виходячи із наступного.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин у
адміністративній справі,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 201 КАС України суд
апеляційної інстанції змінює рішення
суду першої інстанції в разі
правильного вирішення по суті справи
чи питання, проте із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права.

Судом встановлено, що наказами
начальника Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
Південно-Західній залізниці від 25
листопада 2013 року про особовий склад та
від 29 листопада 2013 року № 285 о/с по
особовому складу ОСОБА_2 було звільнено
з посади начальника карного розшуку
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Південно-Західній
залізниці за пп. «є» п. 64 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою КМ УРСР від 29 липня 1991 року
№ 114 - за порушення дисципліни.

Не погоджуючись із вказаними наказами
ОСОБА_2 звернувся до суду з даним
позовом.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 суд
першої інстанції виходив з того, що
позивача було звільнено з роботи без
повного з'ясування всіх обставин
справи.

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції, оскільки він знайшов своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що
дисциплінарне порушення, яке стало
підставою для звільнення ОСОБА_2 зі
служби, полягало у тривалому невиході
на службу.

Згідно висновку службового
розслідування від 22 листопада 2013 року
начальник карного розшуку Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Південно-Західній залізниці ОСОБА_2
у період з 29 травня по 22 листопада 2013
року не виходить на роботу. На
підтвердження вказаної обставини були
складені відповідні акти.

З метою перевірки перебування ОСОБА_2
на лікуванні відділом кадрового
забезпечення було направлено запит до
Центральної поліклініки МВС України.
Відповідно до листа від 21 червня 2013
року № 55/3-1141 позивач перебував на
лікуванні у зазначеному закладі лише у
період з 29 травня по 07 червня 2013 року.

Також відповідачем був направлений
запит до Управління медичного
забезпечення та реабілітації МВС
України, у відповідь на який Управлінню
Міністерства внутрішніх справ України
на Південно-Західній залізниці було
повідомлено, що у період з червня по
липень 2013 року ОСОБА_2 до закладів
охорони здоров'я Київського гарнізону,
які належать до системи МВС України не
звертався.

Листом від 05 серпня 2013 року № 37/7-8143
відповідач звернувся до позивача з
пропозицією повідомити керівництву
про причини невиходу на роботу.

До Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Південно-Західній
залізниці 03 вересня 2013 року надійшов
рапорт ОСОБА_2, згідно якого позивач
перебуває на лікуванні.

У зв'язку з цим відповідач повторно
звернувся до Центральної поліклініки
МВС України з проханням повідомити про
перебування окремих працівників на
лікуванні. згідно відповіді на
вказаний лист ОСОБА_2 на лікуванні не
перебуває.

На адресу проживання позивача 19 жовтня
2013 року було здійснено виїзд з метою
його опитування.

Судом першої інстанції на підставі
пояснень сторін було встановлено, що
під час опитування ОСОБА_2 зазначив, що
перебуває на лікуванні, надав листки
тимчасової непрацездатності для
огляду, однак передати їх до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Південно-Західній залізниці
відмовився.

Під час службового розслідування було
також встановлено, що наказом від 11
березня 2013 року № 40 о/с позивач був
попереджений про неповну посадову
відповідність за вчинення
дисциплінарного проступку.

Наведені обставини відповідачем були
визнані достатніми підставами для
звільнення ОСОБА_2 зі служби.

Звертаючись до суду з даним позовом,
ОСОБА_2 надав суду копії листків
тимчасової непрацездатності, які
підтверджують, що у період з 30 травня по
27 листопада 2013 року позивач був
відсутній на роботі з поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України з метою з'ясування всіх
обставин дисциплінарного проступку,
учиненого особою рядового або
начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.

Згідно ч. 1 ст. 14 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
порядок проведення службового
розслідування встановлюється
міністром внутрішніх справ України.

Положеннями розділу VІІІ Інструкції
про порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України, затвердженої наказом
МВС України від 12 березня 2013 року № 230,
передбачено, що підсумковим документом
службового розслідування є висновок
службового розслідування, який
складається зі вступної, описової та
резолютивної частин.

В описовій частині висновку службового
розслідування викладаються, зокрема,
встановлені при проведенні службового
розслідування відомості про обставини,
за яких особа скоїла дисциплінарний
проступок або які стали підставою для
призначення службового розслідування,
а також те, чи мали вони місце взагалі.

Наявні в матеріалах справи письмові
докази у сукупності вказують на те, що
під час службового розслідування
відповідачем не було встановлено чи
мало місце вчинення ОСОБА_2
дисциплінарного проступку, який
полягав у довготривалій відсутності на
роботі без поважних причин.

Так, за результатами службового
розслідування не було з'ясовано в якому
закладі позивач перебував на лікуванні
та не перевірено факт видачі йому
листків тимчасової непрацездатності.

У зв'язку з цим колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що службове
розслідування причин відсутності
позивача на роботі було проведено
неповно та необ'єктивно, що призвело до
неврахування обставин, які мають
істотне значення для кваліфікації дій
ОСОБА_2 як дисциплінарного проступку, а
саме - перебування його на лікуванні.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції було
зроблено вірний висновок про
задоволення адміністративного позову
ОСОБА_2 в частині скасування наказів
начальника Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
Південно-Західній залізниці від 25
листопада 2013 року № 280 та від 29
листопада 2013 року № 285 та поновлення на
роботі.

Разом з тим, судом першої інстанції
було невірно визначено розмір
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, який підлягає стягненню на
користь позивача.

Порядок та умови виплати грошового
забезпечення особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ визначені
Інструкцією про порядок виплати
грошового забезпечення особам
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, затвердженою
наказом МВС України від 31 грудня 2007
року № 499 (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 3.5.2 Інструкції особам
рядового і начальницького складу,
звільненим з органів внутрішніх справ,
а потім поновленим на службі у зв'язку з
визнанням звільнення незаконним,
грошове забезпечення за час вимушеного
прогулу з дня звільнення виплачується
за посадою, з якої вони були звільнені,
але не більше як за один рік.

Однак, правила обчислення грошового
забезпечення за час вимушеного прогулу
вказаною Інструкцією не встановлені. У
зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним при визначенні суми коштів,
що підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача керуватися Порядком
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженим постановою КМ України від
08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Згідно пп. «з» п. 1 Порядку він
застосовується у випадках вимушеного
прогулу.

Положеннями п. 8 Порядку передбачено, що
нарахування виплат, які обчислюються
із середньої заробітної плати за
останні два місяці роботи, провадяться
шляхом множення середньоденного
(годинного) заробітку на число робочих
днів/годин, а у випадках, передбачених
чинним законодавством, календарних
днів, які мають бути оплачені за
середнім заробітком.

Судом першої інстанції було вірно
встановлено, що останніми двома
фактично відпрацьованими позивачем
місяцями були березень та квітень 2013
року. Заробітна плата ОСОБА_2 за
вказаний період складала 11705 грн. 14 коп.,
а кількість робочих днів - 42. Таким
чином, середньоденний заробіток
позивача у вказаний період складав 278
грн. 69 коп.

Кількість робочих днів у період
вимушеного прогулу позивача дорівнює
91. Відповідно середній заробіток
ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу з 02
грудня 2013 року по 09 квітня 2014 року
складає 25360 грн. 79 коп.

За таких обставин колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Південно-Західній
залізниці залишити без задоволення,
апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити та змінити постанову
окружного адміністративного суду м.
Києва від 09 квітня 2014 року в частині
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 201, 205,
207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні апеляційної скарги
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Південно-Західній
залізниці - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Постанову окружного адміністративного
суду м. Києва від 09 квітня 2014 року -
змінити, виклавши абзац п'ятий її
резолютивної частини наступним чином:

«Стягнути з Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
Південно-Західній залізниці на користь
ОСОБА_2 середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 02 грудня 2013 року
по 09 квітня 2014 року у розмірі 25360
(двадцять п'ять тисяч триста шістдесят)
грн. 79 (сімдесят дев'ять) коп.»

В іншій частині постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від 09
квітня 2014 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
її складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
А.М.
Горяйнов

Судді
Я.С. Мамчур

О.О. Шостак

Постанова складена в повному обсязі 15
липня 2014 року.

Головуючий суддя

Горяйнов А.М.

Судді:

Мамчур Я.С

Шостак О.О.