Справа № 872/16258/13
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2014 рокусправа № 804/10614/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко
О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.

представника позивача - Буртової
Катерини Дмитрівни,

представника відповідача - Войтенко
Катерини Володимирівни

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
05.09.2013 р.

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства
"Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В.Бабушкіна" до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень від 10.07.2013 року
№ та №, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області. Просив
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 10.07.2013 року за
№, яким позивачу нараховане
податкове зобов'язання із податку на
додану вартість у загальній сумі 27320,00
грн. (основний платіж 21855,00 грн., штрафні
(фінансові) санкції 5464,00 грн.) та №,
яким позивачу нараховане податкове
зобов'язання із податку на прибуток у
загальній сумі 28685,00 грн. (основний
платіж 22948,00 грн., штрафні (фінансові)
санкції 5737,00 грн.)

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
законом не передбачено право
податкового органу в позасудовому
порядку визнавати нікчемними
правочини.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 05
вересня 2013 року позов задоволений.
Визнано протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
11.07.2013 року № та №. Свою
позицію суд першої інстанції
обґрунтував тим, що правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні не встановлюють правил
податкового обліку валових витрат
платників податку, а лише встановлюють
права, обов'язки та відповідальність
власників автомобільного транспорту
(перевізників). До перевірки позивачем
надані первинні документи, які
підтверджують факт здійснення
реальності господарської діяльності.

Не погодившись з даним рішенням суду
представник відповідача (податкового
органу) подав апеляційну скаргу. В
апеляційній скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову. Зазначає, що судом
першої інстанції не повно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, постанову прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Посилається на
те, що за результатами документальної
позапланової невиїзної перевірки
складений акт від 14.06.2013 року №
2052/227-1412851 по взаємовідносинам ПАТ «ДМЗ
ім. І.В.Бабушкіна» та ТОВ «АЛЬТАІР АЛЬФА
ПЛЮС» за серпень 2012 року. В ході
проведення перевірки не встановлено
факту передачі товарів (послуг) від ТОВ
«АЛЬТАІР АЛЬФА ПЛЮС» до контрагентів -
покупців, у зв'язку з відсутністю (не
наданням для перевірки) договорів про
господарську діяльність, актів
приймання - передачі товару,
довіреностей, документів, що
засвідчують транспортування,
зберігання товарів, а також інших
первинних документів. Згідно висновку
акту встановлено порушення ТОВ
«АЛЬТАІР АЛЬФА ПЛЮС» ст. 185 ПК України в
частині оподаткування податком на
додану вартість безтоварних операцій
по ланцюгу постачання товару,
робіт/послуг з контрагентами
постачальниками та контрагентами
покупцями. Перевіркою встановлено
відсутність об'єктів оподаткування у
ТОВ «АЛЬТАІР АЛЬФА ПЛЮС» по операціях з
продажу товарів (робіт, послуг)
підприємствам - покупцям у період 2012
року. Згідно наданих до перевірки
податкових накладних виписаних
підприємством ТОВ «АЛЬТАІР АЛЬФА ПЛЮС»
підприємству ПАТ «ДМЗ ім.
І.В.Бабушкіна» порушено вимоги ст. 187 ПК
України в частині дати виписки
зазначених податкових накладних, що
підтверджує формальність реквізитів
таких документів. За відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток та
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.
За період, що перевіряються
підприємством «ДМЗ ім. І.В.Бабушкіна»
до податкового органу не надано
уточнюючі розрахунки з податку на
прибуток. Враховуючи вищевикладене,
акт перевірки від 14.06.2013 року №
2052/227/1412851 складений правомірно, а
висновки за результатами перевірки є
цілком обґрунтованими.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник позивача зазначив, що
вважає рішення суду законним та
обґрунтованим, а апеляційну скаргу
безпідставною. ПАТ «ДЗМК» є
добросовісним платником податків та
не може відповідати за господарську
діяльність ТОВ «АЛЬТАІР АЛЬФА ПЛЮС». До
того ж, судом першої інстанції було
встановлено, що транспортування
товару, придбаного позивачем у ТОВ
«АЛЬТАІР АЛЬФА ПЛЮС» здійснювалось
автопідприємством ПП «Черняк», що
підтверджується товарно-транспортною
накладною № 09/08 від 08.08.2012 року, яка була
надана на вимогу суду та під час
перевірки, про що апелянт не заперечує.
Окрім того, перевізником був саме
постачальник продукції, а не ПАТ
«ДЗМК». Відповідно до декларації з ПДВ
за серпень 2012 року, згідно додатку № 5
«Розшифровка податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів» позивачем по
контрагенту ТОВ «АЛЬТАІР АЛЬФА ПЛЮС»
було сформовано податковий кредит у
розмірі ПДВ 21855,68 грн. на підставі
податкової накладної від 06.08.2012 року №
123 на загальну суму 131134, 07 грн. Як
вбачається з акту перевірки, будь - яких
зауважень щодо складання податкової
накладної відсутні. Також, податковим
органом не доведено належними та
допустимими доказами, що укладення
договорів не відповідало дійсним
намірам сторін щодо набуття цивільних
справ і обов'язків на те, що договори
укладено без мети настання реальних
наслідків, судових рішень щодо
визнання угод недійсними до суду не
надано, також не надано доказів, що
позивач діяв без належної обачності й
обережності йому мало бути відомо про
порушення податкового законодавства з
боку його контрагентів.

В судовому засіданні представник
відповідача (податкового органу)
апеляційну скаргу підтримав та надав
пояснення аналогічні викладеним в
апеляційній скарзі (викладено вище).
Просить апеляційну скаргу
задовольнити, а рішення суду першої
інстанції скасувати.

В судовому засіданні представник
позивача проти апеляційної скарги
заперечив, вважає рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим, а
апеляційну скаргу безпідставною. Суду
надані пояснення, аналогічні видаленим
в запереченнях, проти апеляційної
скарги (викладено вище). Просить
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
за результатами позапланової
невиїзної перевірки податковим
органом складено акт від 14.06.2013 року.
Актом встановлені порушення пп. 138.1.1 ст.
138, п. 139.1.9 ст. 139, п. 185.1 ст. 185, п. 198.6 ст. 198
ПКУ. На підставі акту винесені
податкові повідомлення-рішення від
10.07.2013 року за №, яким позивачу
нараховане податкове зобов'язання із
податку на додану вартість у загальній
сумі 27320,00 грн. (основний платіж 21855,00
грн., штрафні (фінансові) санкції 5464,00
грн.) та №, яким позивачу
нараховане податкове зобов'язання із
податку на прибуток у загальній сумі
28685,00 грн. (основний платіж 22948,00 грн.,
штрафні (фінансові) санкції 5737,00 грн.).

Колегія суддів апеляційної інстанції
встановила, що при вирішенні справи до
даних правовідносин судом першої
інстанції були застосовані норми
Конституції України, Податкового
кодексу України.

Натомість, на думку колегії суддів
апеляційної інстанції, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
щодо можливості задоволення даного
позову, виходячи з наступного.

В силу ст. 67 Конституції України
передбачено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Таким чином
уповноважені державою органи не можуть
на власний розсуд ухилятися від
реалізації наданих їм повноважень, але
й не мають права виходити за межі,
встановлені законодавством.

В порядку ст. 198 (п.198.3)
Податкового кодексу України, який
набув чинності з 01.01.2011 року, податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених ст.. 39
ПКУ, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 ПКУ, протягом такого звітного
періоду у зв'язую з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності.

Згідно п.198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В силу пп. 139.1.9 ст. 139 ПКУ, не включаються
до складу витрат, зокрема, витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це не можливо, то безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

В порядку ст. 44 (п.44.1) Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування та
/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Правові наслідки у вигляді виникнення
права платника податку на податковий
кредит наступають лише у разі
реального (фактичного) вчинення
господарських операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що до перевірки подані всі первинні
документи, які підтверджують факт
здійснення реальної господарської
операції.

Однак, з даним висновком, суд
апеляційної інстанції погодитися не
може.

Будь які документи, у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо, мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
діяльності. Якщо ж фактичного
здійснення господарської операції не
було, відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством. Для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
діяльності.

За відсутності факту придбання товарів
чи послуг або в разі якщо придбані
товари/послуги не призначені для
використання в господарській
діяльності платника податку,
відповідні суми не можуть включатися
до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток та
податкового кредиту з податку на
додану вартість, навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

В матеріалах справи міститься
видаткова накладна № РН- 0001620 від
08серпня 2012 року (а.с. 103), яка не містить
прізвища, ім'я та по батькові особи, яка
підписала даний документ від
постачальника; рахунок-фактура №
СФ-0006857 від 3 серпня 2012 року (а.с. 104) також
не містить прізвища, ім'я та по батькові
особи, яка виписала цей рахунок;
товарно-транспортна накладна № 09/08 від
08.08.2012 року на автомобіль МАЗ АЕ 7442 АС
від автопідприємства ЧП «Черняк» (а.с.
130) не містить необхідних реквізитів, а
саме: не зазначено посади, прізвища,
ім'я та по батькові осіб, які здали та
прийняли вантаж, відсутній підпис
особи, яка здала товар; не зазначено
посади особи, яка дозволила відпуск
вантажу; не зазначено суму на яку
відпущено вантаж.

Документи, які не містять відповідних
реквізитів не можуть вважатися
належними та не дають можливості
підтвердити факт здійснення реальної
господарської діяльності.

Отже, на думку колегії суддів
апеляційної інстанції, оскаржувані
податкові повідомлення-рішення,
винесені на підставі акту перевірки є
правомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів апеляційної інстанції
приходить до висновку, що суд першої
інстанції не в повній мірі дослідив
обставини справи, що призвело до
порушень норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції - скасуванню.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, ст. 202, 207 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області -
задовольнити

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 05
вересня 2013 р. у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В.Бабушкіна" до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 10.07.2013 року
№ та №- скасувати.

В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Постанова суду набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого адміністративного суду
України протягом 20 днів відповідно до
ст. 212 та ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
О.А. Проценко

Суддя:
Л.П. Туркіна