Справа № 802/2654/14-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2014-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 липня 2014 р.
Справа № 802/2654/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Мультян Марини
Бондівни,

секретаря судового засідання:
Щербацької Ольги Сергіївни

представників сторін:

позивача: Цимбал В.А.- представник на
підставі доручення

відповідача: Федоринського С.П.-
представник на підставі доручення

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області

до: відділу Державної виконавчої
служби Вінницького районного
управління юстиції

про: скасування постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернулась
Вінницька об'єднана державна податкова
інспекція Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області (далі -
Вінницька ОДПІ) до відділу Державної
виконавчої служби Вінницького
районного управління юстиції (далі -
ВДВС Вінницького РУЮ) про скасування
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, що постановою головного
державного виконавця Федоринського
С.П. відділу Державної виконавчої
служби Вінницького районного
управління юстиції № 43798753 від 25 червня
2014 року відмовлено у відкритті
виконавчого провадження на підставі
пункту 8 частини 1 статті 26 Закону
України "Про виконавче провадження" з
посиланням на статті 95-99 Податкового
кодексу України.

Позивач вважає постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження
протиправною, оскільки обставини, на
які посилається держаний виконавець, є
необґрунтованими.

Представник позивача у судовому
засіданні заявлені позовні вимоги
підтримала у повному обсязі та просила
позов задовольнити посилаючись на
обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог та просив
відмовити у задоволенні
адміністративного позову з
урахуванням поданих письмових
заперечень (а.с. 18).

Заслухавши пояснення представників
сторін, повно, всебічно, об'єктивно
дослідивши надані у справу докази,
надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

18 червня 2014 року Вінницька об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області звернулась із
заявою про примусове виконання рішення
(виконавчий лист) Вінницького
окружного адміністративного суду до
начальника відділу Державної
виконавчої служби Вінницького
районного управління юстиції про
відкриття виконавчого провадження на
підставі виконавчого листа № 802/232/14-а
виданого Вінницьким окружним
адміністративним судом 18 лютого 2014
року щодо стягнення з товариства з
обмеженою відповідальністю "Омега-СМ"
коштів в рахунок погашення податкового
боргу в сумі 3971 грн. 04 коп. (а.с. 8).

25 червня 2014 року головним державним
виконавцем відділу Державної
виконавчої служби Вінницького
районного управління юстиції
Федоринським С.П. на підставі
виконавчого листа № 802/232/14-а виданого
Вінницьким окружним адміністративним
судом 18 лютого 2014 року винесено
постанову ВП № 43798753 про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмова в прийнятті до провадження
виконавчого документа), так як
встановлено, що згідно ст.ст. 95-97
Податкового кодексу України, глави 12
Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті та інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України,
виконання судових рішень щодо
стягнення з фізичних та юридичних осіб
податкового боргу виконуються
виключно органами Міністерства
доходів та зборів України, тому дана
обставина виключає здійснення
виконавчого провадження органами
державної виконавчої служби.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог, суд враховує наступне.

Спірні правовідносини врегульовано
Законом України "Про виконавче
провадження" (далі - Закон), яким
визначено умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче
провадження" визначено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
проводяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Статтею 2 Закону передбачено, що
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу
службу".

Згідно статті 5 Закону державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Відповідно до вимог статті 11 Закону
державний виконавець зобов'язаний
здійснювати необхідні заходи щодо
своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом.

Положення частини 1 статті 17 Закону
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Частинами 1 та 2 статті 25 Закону
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Підстави та порядок відмови у
відкритті виконавчого провадження
визначені статтею 26 Закону України "Про
виконавче провадження".

Так, у пунктах 1-8 частини 1 цієї статті
зазначені обставини, на підставі яких
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження.

Як свідчать матеріали справи,
державний виконавець керувався
пунктом 8 частини 1 статті 26 Закону.

Положення п.1.5 "Інструкції з
організації примусового виконання
рішень", затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України № 512/5 від
02 лютого 2012 року передбачають, що під
час здійснення виконавчого
провадження державний виконавець
приймає рішення шляхом винесення
постанов, попереджень, внесення подань,
складання актів та протоколів, надання
доручень, розпоряджень, вимог, подання
запитів, заяв, повідомлень або інших
процесуальних документів у випадках,
передбачених Законом та іншими
нормативно-правовими актами.

Статтями 95-97 Податкового кодексу
України встановлено порядок виконання
судових рішень щодо стягнення
податкового боргу, зокрема п. 95.1 статті
95 закріплено, що контролюючий орган
здійснює за платника податків і на
користь держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Представник відповідача у судовому
засіданні зазначив, що при винесенні
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження на підставі
виконавчого листа №802/232/14-а державний
виконавець керувався інформаційним
листом Вищого адміністративного суду
України № 1484/12/13-13 від 24 жовтня 2013 року в
якому роз'яснено особливий порядок
виконання виконавчих документів про
стягнення податкового боргу; листом
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області № 13118/7/11-00-24 від 16
грудня 2013 року, в якому начальників
територіальних органів державних
податкових інспекцій зобов'язано
припинити практику передачі до органів
ДВС виконавчих листів (в т.ч. повторне
пред'явлення раніше винесених наказів
суду) про стягнення податкового боргу
відповідно до ст.ст. 95-99 Податкового
кодексу України; дорученням Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області № 773/2/0-14 від 31 квітня 2014 року, в
якому начальників територіальних
відділів державної виконавчої служби
зобов'язано вжити всіх заходів щодо
завершення виконавчих проваджень про
стягнення податкового боргу з
боржників-юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців і недопущення в
подальшому прийняття до виконання
виконавчих документів зазначеної
категорії (а.с. 19-23).

При цьому, суд приймає до уваги доводи
відповідача щодо наявності окремого
порядку стягнення податкового боргу
платників податків, визначеного
статтями 95-99 Податкового кодексу
України та відносно того, що механізм
виконання судових рішень про стягнення
коштів у рахунок погашення податкового
боргу передбачений главою 12 Інструкції
про безготівкові розрахунки в Україні
в національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21 січня 2004 року № 22.

Відносно посилань відповідача на
Інформаційний лист Вищого
адміністративного суду України №
1484/12/13-13 від 24 жовтня 2013 року "Щодо
порядку виконання судових рішень про
стягнення з платників податків коштів
у рахунок погашення податкового боргу"
суд зазначає, що інформаційні листи
мають рекомендаційний характер.

Разом з тим, суд звертає увагу
відповідача, що вказаним листом Вищий
адміністративний суд України надав
роз'яснення щодо відсутності підстав
для видачі виконавчих листів про
примусове виконання судових рішень у
порядку статей 257 та 258 Кодексу
адміністративного судочинства
України, тому що процедура погашення
податкового боргу є самостійною
процедурою, яка регулюється окремими
нормами, а саме Податковим кодексом
України, а не законодавством про
виконавче провадження.

При цьому, вказаний лист не надає
рекомендацій щодо необхідності
відмовляти у відкритті виконавчих
проваджень за наявності виданого
виконавчого листа адміністративним
судом про стягнення з юридичної особи
податкового боргу.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що приймаючи оскаржувану
постанову, відповідач не врахував всіх
обставин, що мають істотне значення в
спірних правовідносинах, що призвело
до помилкового висновку про те, що
стягнення податкового боргу з
юридичних осіб виконується виключно
органами Міністерства доходів та
зборів України та виключає здійснення
виконавчого провадження органами
державної виконавчої служби. А тому,
постанова ВП № 43798753 про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа) винесена на
підставі виконавчого листа №802/232/14-а
виданого 18 липня 2014 року підлягає
скасуванню.

Окрім того, главою 4 Закону України "Про
виконавче провадження" визначено
загальний порядок звернення стягнення
на майно боржника.

Так, пунктом 1 ч. 32 Закону України "Про
виконавче провадження" визначено, що
заходами примусового виконання рішень
є: звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням викладеного вище, суд
вважає, що адміністративний позов
підлягає задоволенню.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутності витрат позивача
- суб'єкта владних повноважень,
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, судові
витрати (судовий збір) стягненню з
відповідача не підлягають (ст. 94 КАС
України).

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову відділу Державної
виконавчої служби Вінницького
районного управління юстиції про
відмову у відкритті виконавчого
провадження ВП № 43798753 від 25 червня 2014
року.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна