Справа № 2-а-903/11/0210
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-903/11/0210
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Загороднюк А.Г.

судді: Драчук Т. О. Смілянець Е. С.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у
Крижопільському районі Вінницької
області на постанову Крижопільського
районного суду Вінницької області від
14 березня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України у
Крижопільському районі Вінницької
області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в
Крижопільському районі Вінницької
області про визнання дій відповідача
протиправними та зобов'язання
відповідача нарахувати та виплатити
недоплачену 30% надбавку до пенсії як
дитині війни, згідно зі ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Постановою Крижопільського районного
суду Вінницької області від 14 березня
2011 року позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, Відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати постанову суду першої
інстанції та відмовити в задоволені
позовних вимог Позивачу.

Згідно зі ст.ст.183-2, 197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Позивач є особою, що належить до
соціальної категорії громадян "діти
війни" в розумінні статті 1 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", а відтак, на нього повністю
розповсюджуються всі пільги та
соціальні гарантії, передбачені
зазначеним вище Законом України.

Згідно статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" особам,
що належать до соціальної категорії
громадян "діти війни", з 01.01.2006 року
Відповідач повинен був нараховувати та
виплачувати щомісячне підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений статтею 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №
1058, згідно якої мінімальна пенсія за
віком дорівнює прожитковому мінімуму,
встановленому для осіб, що втратили
працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб
щорічно встановлюється Законом
України "Про державний бюджет України"
на відповідний рік.

Законом України "Про державний бюджет
України на 2010 рік" збільшено розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Відповідно
зріс і розмір мінімальної пенсії.

На момент звернення Позивача до суду,
нарахування доплати до його пенсії в
розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком, відповідно до положень статті 6
вищезазначеного Закону Відповідачем
не здійснено, у зв'язку з чим він
звернувся до суду за захистом своїх
прав.

Всупереч статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
Позивачу щомісячне підвищення до
пенсії виплачувалось відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України "Про
соціальний захист дітей війни" має вищу
юридичну силу в порівняні з Постановою
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008
року № 530. Отже, Відповідач не
правомірно виплачував щомісячне
підвищення до пенсії в меншому розмірі
ніж це передбачено статтею 6
зазначеного Закону.

Своїми діями Відповідач допустив
звуження змісту та обсягу прав та
свобод позивача, передбачених статтею
22 Конституції України, в якій
зазначено, що права і свободи людини і
громадянина, закріплені цією
Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Виходячи з приписів частини 2 статті 152
Конституції України та дати ухвалення
рішень Конституційним Судом України,
колегія суддів погоджується з
висновками суду, щодо наявності у
Відповідача обов'язку нараховувати та
сплачувати Позивачу доплату до пенсії,
передбачену статтею 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни".

Однак, судом першої інстанції не
враховано пропущений позивачем строк
звернення до адміністративного суду,
не надано оцінку поважності причин
його пропуску та помилково зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Крижопільському районі Вінницької
області здійснити нарахування та
виплату Позивачу невиплаченого
підвищення до пенсії відповідно до
статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" в розмірі, що
обчислюється з урахуванням
встановленого законом прожиткового
мінімуму для осіб, що втратили
працездатність за періоди з 09.07.2007 року
по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 14.03.2011
року, вважаючи, що строк не пропущений в
силу ч.2 ст.87 Закону України "Про
пенсійне забезпечення".

Проте, судом не враховано приписи ч. 1
цієї ж статті, відповідно до якої
необхідною передумовою виплати
пенсіїї є її нарахування, і лише в
такому випадку невиплачені з вини
органів пенсійного фонду пенсіїї
підлягають стягненню без обмеження
строку.

Згідно частини 2 статті 99 КАС України
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про пропущення своїх прав,
свобод чи інтересів.

В силу приписів ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

При цьому, питання про поновлення чи
відмову в поновленні процесуального
строку вирішується в порядку,
передбаченому ст. 102 КАС України.

Отже, враховуючи відсутність клопотань
позивача щодо поновлення пропущеного
строку для звернення до суду, суд
першої інстанції позов в частині вимог,
які стосуються періоду починаючи з
09.07.2007 року по 15.08.2010 року, ще на стадії
відкриття провадження у справі повинен
був залишити без розгляду, та
продовжувати розгляд справи по суті
тільки щодо вимог, заявлених в межах
шестимісячного строку.

Таким чином, враховуючи положення ч. 2
ст. 99 КАС України, право позивача на
отримання щомісячної державної
соціальної допомоги у вигляді
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком підлягає
захисту за період з 15.08.2010 року,
оскільки позов подано до суду 15.02.2011
року.

Також, при винесенні рішення, судом
першої інстанції не було враховане те,
що пенсія - це щомісячна пенсійна
виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого Законами пенсійного
віку. Таким чином, пенсія є періодичним
платежем, виплата якої, за загальним
правилом, не обмежена у часі. Отже,
вирішуючи питання про зобов'язання
нарахувати та виплатити позивачу
пенсії, не має підстав обмежувати
відповідача за здійснення її
нарахування і виплати, певним часовим
проміжком.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції має право скасувати
її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до пункту 4 частини 1
статті 202 КАС України підставами для
скасування постанови або ухвали суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення є порушення норм матеріального
або процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи або
питання.

Враховуючи викладене, беручи до уваги
положення ст. 195 КАС України, яким суду
апеляційної інстанції надано право
перегляду рішень суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що постанова
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нової
постанови про часткове задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Крижопільському районі Вінницької
області задовольнити частково.

Постанову Крижопільського районного
суду Вінницької області від 14 березня
2011 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України у
Крижопільському районі Вінницької
області про перерахунок пенсії, -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити частково.

Позовні вимоги в частині зобов'язання
управління Пенсійного фонду України
в Крижопільському районі
Вінницької області нарахувати та
виплатити позивачу 30% надбавку до
пенсії, як дитині війни, відповідно до
статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком за
періоди з 09.07.2007 року по 15.08.2010 року, -
залишити без розгляду.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в Крижопільському районі
Вінницької області щодо відмови у
нарахуванні та виплаті ОСОБА_2
щомісячної доплати до пенсії як дитині
війни у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, відповідно до ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" протиправними.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Крижопільському районі
Вінницької області провести
перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2, з
підвищенням на 30% мінімальної пенсії
за віком, як дитині війни, відповідно до
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", виходячи з розміру,
встановленого ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", з 16.08.2010 року та
по день втрати права позивача на такий
вид підвищення до пенсії, із
врахуванням проведених виплат.

У решті позову відмовити.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Загороднюк А.Г.

Судді
Драчук Т. О.

Смілянець Е. С.