Справа № 8123/10/1570
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2010-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 8123/10/1570
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2010 року Одеський
окружний адміністративний суд в
складі:

головуючого судді - Федусик А.Г.,

при секретарі - Пальоной І.М.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Одесі справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Шторм»до
Державної податкової інспекції у
Комінтернівському районі Одеської
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О
В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом
мотивуючи його тим, що на підставі
службового посвідчення серії УОД №058886,
виданого 09.12.2009 року ДПА в Одеській
області, начальником управління
податкового контролю юридичних осіб
Кмитюком М.А., заступником начальника
управління - начальником відділу
перевірок платників податків
управління податковою контролю
юридичних осіб Стояновим Д.Д., згідно із
п.1 ст.11 Закону України «Про державну
податкову службу в Україні»проведена
невиїзна документальна перевірка TOB
«Шторм»(далі ТОВ) з контрагентами,
якими сформовано податкові
зобов'язання та податковий кредит за
квітень, травень та червень 2010 року. За
результатами перевірки складений акт
«Про неможливість проведення
перевірки ТОВ «Шторм»з питань
підтвердження відомостей по
взаємовідносинам з контрагентами,
якими сформовано податкові
зобов'язання та податковий кредит в
квітні, травні та червні 2010 року» від
30.07.2010 року №1701/23/31657105. Позивач вважає
зазначену перевірку незаконною,
оскільки вона була проведена з грубим
порушенням діючого законодавства, а її
висновки не відповідають дійсним
обставинам. Крім цього, в акті
перевірки відповідачем були зроблені
висновки про нікчемність договорів,
укладених ТОВ «Шторм»з його
контрагентами, які не ґрунтуються на
законі. Також позивач посилався на те,
що ТОВ у травні, червні та липні 2010 року
надсилалися на адресу відповідача
податкові декларації з ПДВ за квітень,
травень та червень 2010 року, але ці
декларації не були прийняті ДПІ без
будь-якого обґрунтування, а висновки
відповідача, викладені в акті спірної
перевірки, ґрунтуються в тому числі і
на тому, що ТОВ «Шторм»зазначені
декларації за вказаний період не
надавалися. Зазначені дії відповідача
призвели до порушення прав та
інтересів ТОВ «Шторм»та стали
підставою для звернення до суду з цим
позовом, в якому позивач просив визнати
протиправними дії ДПІ у
Комінтернівському районі Одеської
області щодо проведення невиїзної
документальної перевірки ТОВ «Шторм»,
щодо складання акту перевірки «Про
неможливість проведення перевірки ТОВ
«Шторм» з питань підтвердження
відомостей по взаємовідносинам з
контрагентами, яким сформовано
податкові зобов'язання та податковий
кредит в квітні, травні та червні 2010
року»від 30.07.2010 року №1701/23/31657105, та щодо
неприйняття податкових декларацій ТОВ
«Шторм»з податку на додану вартість за
квітень 2010 року, травень 2010 року,
червень 2010 року, а також зобов'язати
відповідача прийняти податкові
декларації з ПДВ за зазначений період
та внести їх показники до електронної
бази даних звітності, що ведеться в
податкових органах на основі
показників звітних документів
платників податків.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені вимоги з
підстав, викладених у позові (т.1 а.с. 4-8,
33-39).

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти позову з
підстав, викладених у письмових
запереченнях (т.1 а.с. 40). В останнє
судове засідання представник
відповідача не з'явився. Про час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином. Про причини неявки суду
не повідомив.

З урахуванням думки представника суд
ухвалив про розгляд справи у
відсутність представника відповідача,
оскільки його неявка не є перешкодою
для розгляду справи.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши та проаналізувавши
надані докази, розглянувши справу в
межах заявлений вимог, суд встановив
наступне.

ТОВ «Шторм»зареєстроване 29.08.2001 року та
з 30.08.2001 року перебуває на обліку, як
платник податків, в ДПІ у
Комінтернівському районі Одеської
області (т.1 а.с. 10, 41).

30.07.2008 року працівниками ДПІ була
проведена невиїзна документальна
перевірка ТОВ «Шторм»з питань
підтвердження відомостей по
взаємовідносинам з контрагентами,
якими сформовано податкові
зобов'язання та податковий кредит в
квітні, травні та червні 2010 року.

За результатами цієї перевірки був
складений акт від 30.07.2010 року №1701/23/31657105
про неможливість проведення перевірки
(т.1 а.с. 9-26).

Суд вважає протиправними дії
відповідача щодо проведення
зазначеної перевірки та щодо складання
спірного акту з наступних підстав.

Згідно ст. 13 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні»№
509-ХІІ, посадові особи органів
державної податкової служби
зобов'язані дотримуватись Конституції
і законів України, інших нормативних
актів, прав та охоронюваних законом
інтересів громадян, підприємств,
установ, організацій, забезпечувати
виконання покладених на органи
державної податкової служби функцій та
повною мірою використовувати надані їм
права.

Право на проведення перевірок органів
ДПС визначено п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону
України № 509-ХІІ. Згідно цієї норми
закону органи державної податкової
служби у випадках, в межах компетенції
та у порядку, встановлених законами
України, мають право здійснювати
документальні невиїзні перевірки (на
підставі поданих податкових
декларацій, звітів та інших документів,
пов'язаних з нарахуванням і сплатою
податків та зборів (обов'язкових
платежів) незалежно від способу їх
подачі), а також планові та позапланові
виїзні перевірки своєчасності,
достовірності, повноти нарахування і
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), додержання валютного
законодавства юридичними особами, їх
філіями, відділеннями, іншими
відокремленими підрозділами, що не
мають статусу юридичної особи, а також
фізичними особами, які мають статус
суб'єктів підприємницької діяльності
чи не мають такого статусу, на яких
згідно із законами України покладено
обов'язок утримувати та/або сплачувати
податки і збори (обов'язкові платежі),
крім Національного банку України та
його установ.

Пунктом 1.2 Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого Наказом
Державної податкової адміністрації
України (далі ДПА) від 10.08.2005 року № 327,
встановлено, що невиїзною
документальною перевіркою вважається
перевірка, яка проводиться в
приміщенні органу державної
податкової служби на підставі поданих
податкових декларацій, звітів та інших
документів, пов'язаних з нарахуванням і
сплатою податків та зборів
(обов'язкових платежів), незалежно від
способу їх подачі.

Наказом ДПА України від 27.05.08 № 355
затверджені Методичні рекомендації
щодо порядку взаємодії між
підрозділами органів державної
податкової служби при організації та
проведенні перевірок платників
податків, в яких зазначено, що невиїзна
документальна перевірка проводиться у
приміщенні органу ДПС на підставі
поданих податкових декларацій, звітів
та інших документів, пов'язаних з
нарахуванням і сплатою податків та
зборів (обов'язкових платежів), та
документів, наданих платником податків
або отриманих від контролюючих,
правоохоронних та інших органів
державної влади, а також інших
відомостей, отриманих у встановленому
законодавством порядку (п.2.4).

П. 2.3 вказаних методичних рекомендацій
встановлено, що невиїзні документальні
перевірки можуть проводитися
посадовими особами органу ДПС з
письмового дозволу керівника
(заступника керівника) органу ДПС про
проведення перевірки за наявності
таких обставин:

- у разі надходження від платника
податків на запит органу ДПС пояснень
та документів, достатніх для
проведення невиїзної документальної
перевірки (в тому числі і з питань
перевірки відомостей, отриманих від
особи, яка мала правові відносини з
платником податків);

- у разі надходження до органу ДПС після
проведення планової та позапланової
виїзної перевірки платника податків
щодо дотримання ним вимог податкового
законодавства матеріалів перевірок
інших суб'єктів господарювання з
питань правових відносин з платником
податків, що свідчать про порушення
платником податків податкового
законодавства, та надання платником
податків пояснень та їх
документального підтвердження,
достатніх для проведення невиїзної
документальної перевірки, на
обов'язковий письмовий запит органу
ДПС;

- у разі надходження до органу ДПС у
встановленому порядку інформації та
даних, що свідчать про окремі порушення
платником податків податкового
законодавства, та надання платником
податків пояснень та їх
документального підтвердження,
достатніх для проведення перевірки, на
обов'язковий письмовий запит органу
ДПС; в інших випадках, передбачених
законодавством.

Системний аналіз зазначених норм
вказує на те, що невиїзні документальні
перевірки проводяться податковим
органом на підставі наданих платником
податків не тільки декларацій, а й
інших документів, оскільки проводити
перевірку правильності та повноти
нарахування та сплати податків можливо
лише за наявності усіх необхідних
документів. У такому випадку лише
платник податків, тобто особа, яка
проводила нарахування та сплату
податків, може надати документи
первинного бухгалтерського обліку у
повному обсязі, без чого неможливо
зробити обґрунтовані та правильні
висновки.

Згідно методичних рекомендацій щодо
взаємодії органів державної
податкової служби при проведенні
перевірок податкових декларацій з
податку на додану вартість з
урахуванням інформації розшифровок
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з податку на додану вартість у
розрізі контрагентів, затверджених
наказом ДПА України № 266 від 18.04.2008 року
під час проведення документальної
невиїзної перевірки працівники
підрозділів оподаткування юридичних
осіб мають право: одержувати від
платників податків (посадових осіб
платників податків) пояснення з питань,
що виникають під час перевірок та
стосуються реалізації повноважень
органів державної податкової служби;
запрошувати платників податків або їх
представників для перевірки
правильності нарахування та
своєчасності сплати податків та зборів
(обов'язкових платежів) такими
платниками податків; вимагати від
платників податків, діяльність яких
перевіряється, усунення виявлених
порушень податкового законодавства (п.
4.2).

Згідно п. 4.9 Методичних рекомендацій
працівник підрозділу оподаткування
юридичних, фізичних осіб органу ДПС, на
обліку якого знаходиться платник ПДВ
(постачальник), що не подає податкову
звітність, та органу ДПС, на обліку
якого знаходиться платник ПДВ
(отримувач), відповідно пункту 3 статті
11, пункту 3 статті 111 Закону № 509
звертаються в письмовій формі до таких
платників ПДВ з метою одержання
пояснення та їх документальні
підтвердження щодо здійснення
господарських операцій постачання
товарів, послуг та правомірності
формування податкового кредиту
платником ПДВ (отримувачем).

Якщо платник ПДВ (постачальник) подає
податкову звітність, орган ДПС діє
відповідно до цих Методичних
рекомендацій (після прийняття, обробки
податкової звітності, передачі її на
центральний рівень, автоматизованої
перевірки розшифровок податкової
звітності, отримання таких результатів
проводиться перевірка такої звітності
підрозділами органу ДПС) (п. 4.10.).

Якщо платник ПДВ (постачальник) не
подає податкову звітність та пояснення
(передбачені пунктом 4.2 Методичних
рекомендацій) на звернення органу ДПС
протягом десяти робочих днів з дня
отримання запиту платником ПДВ,
працівник підрозділу оподаткування
юридичних, фізичних осіб: складає Акт
про неподання податкової декларації з
податку на додану вартість та готує
матеріали для прийняття
повідомлення-рішення відповідно до
Наказу ДПА України № 253 від 21.06.2001 року
(п.п. 4.11; 4.11.1).

Разом з тим, в судовому засіданні
встановлено, що в порушення зазначених
норм, а також вимог ч.1 ст.13 Закону
України № 509-ХІІ щодо вичерпного
використання своїх прав в ході
реалізації своїх повноважень,
відповідачем будь-які первинні
документи на підтвердження здійснення
господарської діяльності у ТОВ
«Шторм»не витребовувалися та
відповідно і не вивчалися, що не
оспорював в судовому засіданні
представник відповідача та
підтверджується спірним актом
перевірки.

Крім цього, зі спірного акту
вбачається, що на підставі аналізу
матеріалів податкової звітності,
реєстраційних документів, звітів та
інших документів, перевіряючи прийшли
до висновку про відсутність необхідних
умов для досягнення результатів
відповідної фінансово-господарської
діяльності в силу відсутності у ТОВ
«Шторм»технічного персоналу, основних
засобів, виробничих активів,
складських приміщень, транспортних
засобів, при встановлених обсягах
реалізації товарів (робіт, послуг). Це
на думку фахівців ДПІ дало змогу
поставити під сумнів факт здійснення
суб'єктом господарювання
задекларованого основного виду
діяльності. Крім того відповідачем в
акті робиться висновок про відсутність
трудових ресурсів, складських
приміщень, виробничих потужностей для
здійснення будь-яких видів діяльності,
проведення операцій з контрагентами,
які не виконують свої податкові
зобов'язання, здійснення операцій
через посередників з метою штучного
формування валових витрат та
податкового кредиту, відсутність
реального товарного характеру
операцій.

Також в акті працівники ДПС дійшли до
висновку про те, що операції між ТОВ
«Шторм»та контрагентами -
постачальниками не підтверджуються,
виходячи з врахування реального часу
здійснення операції, відсутності
майна, наявності трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень, засобів для транспортування
та іншого майна, отже здійснені без
мети реального настання правових
наслідків з метою заниження об'єкту
оподаткування, несплати податків, чим
порушено ст.ст. 203, 228 ЦК України щодо
укладання правочину, який суперечить
моральним засадам суспільства, а також
порушує публічний порядок, спрямований
на заволодіння майном держави,
дохідної частини бюджету, а отже згідно
зі ст.ст. 215 ч.1 та 2, 216 ч.1 ЦК мають ознаки
нікчемності.

Водночас з зазначеного акту
вбачається, що наведені у ньому
висновки фактично зроблені податковим
органом лише на підставі акту про
незнаходження позивача за
місцезнаходженням юридичної особи, та
у тому числі податкових декларацій ТОВ
«Штом»з ПДВ з квітня по червень 2010 року,
на відсутність яких вказували самі
перевіряючі особи в акті. Це не
заперечував і представник відповідача,
який пояснив в судовому засіданні, що
підставою для таких висновків
податкового органу був лише факт
відсутності позивача за
місцезнаходженням підприємства. Як
вбачається із тексту акту, наведені у
ньому висновки зроблені лише на
підставі податкової звітності
контрагентів шляхом співставлення
додатків № 5 за допомогою підсистеми
«Співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту на рівні ДПА
України». При цьому документи
бухгалтерського та податкового обліку
не надавались. З цим погодився і
представник відповідача. Таким чином
судом встановлено, що висновки
відповідача щодо факту відсутності
поставок за договорами, укладеними між
ТОВ «Шторм»та його контрагентами,
зроблені без вивчення первинних
документів та проведення відповідних
перевірок контрагентів позивача.

В ході розгляду справи відповідачем не
було надано суду будь-яких доказів на
підтвердження його висновків про
нікчемність угод між позивачем та його
контрагентами, про неможливість їх
виконання сторонами та про їх
безтоварність.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 Цивільного
кодексу України правочини є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу
України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу
України договір вважається укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно зі ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Відповідно до
ст. 207 ЦК України, правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його сторонами.
Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується сторонами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою для
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами
першою -третьою, п'ятою та шостою ст. 203
ЦК України

Відповідно до ст. 204 Цивільного
кодексу України, правочин, до яких
віднесені вище зазначені договори є
правомірними, якщо його недійсність не
встановлена законом, або якщо він не
визнаний судом недійсним.

В ході розгляду справи позивачем були
надані суду укладені з контрагентами
угоди, первинні документи на виконання
цих угод, та видані за цими угодами
податкові накладні, і в ході розгляду
справи відповідачем не було надано
суду доказів щодо недійсності чи
незаконності цих документів (т.1 а.с. 49-65,
71-252, т.2 а.с. 21-286, т.3 а.с. 1-63, 66-207).

Згідно п.п. 2.3.4. п. 2.3 розділу 2 порядку
оформлення результатів невиїзних
документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
наказом ДПА України від 10.08.2010 року № 327
не допускається відображення в акті
перевірки необґрунтованих даних, а
також суб'єктивних припущень
перевіряючими, які не мають
підтверджених доказів, та різного роду
висновків щодо дій посадових осіб
суб'єкта господарювання.

Згідно зі ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч.3 цієї статті у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації.

З урахуванням зазначеного, на підставі
встановлених в судовому засіданні
фактів, суд вважає, що здійснюючи
спірну перевірку та складаючи спірний
акт цієї перевірки, відповідач діяв не
на підставі та не у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України, необґрунтовано, тобто без
урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття цього рішення,
не добросовісно, без врахування права
позивача на прийняття участі в
здійсненні перевірки, у зв'язку з чим
позов ТОВ «Шторм»в цій частині
підлягає задоволенню в повному обсязі.

В ході розгляду справи відповідачем не
було надано суду належних доказів на
підтвердження правомірності
здійсненої спірної перевірки та
складеного акту.

Посилання представника відповідача на
неможливість витребування у ТОВ
будь-яких первинних документів на
підтвердження здійснених ним
господарських операцій у зв'язку з
незнаходженням позивача за місцем
реєстрації суд вважає безпідставними,
оскільки в ході розгляду справи
відповідачем не було надано суду
доказів того, що ДПІ перевіряла місце
знаходження ТОВ. Крім цього,
відповідачем не було надано суду
доказів щодо неможливості повідомити
ТОВ про проведення перевірки та
витребувати необхідні для перевірки
первинні документи з огляду на те, що
ТОВ знаходиться на обліку в ДПІ близько
10 років, і навіть податкові декларації,
які подавалися позивачем до ДПІ,
містять засоби зв'язку, які фактично
відповідач і не намагався використати,
що не оспорював в судовому засіданні
представник відповідача.

В обґрунтування правомірності
проведеної перевірки представник
відповідача посилався на те, що
позивачем не були подані до ДПІ
податкові декларації з ПДВ за
квітень-червень 2010 року, про що
зазначено у спірному акті перевірки.

Викладені доводи відповідача суд
вважає безпідставними та до уваги не
приймає з наступних підстав.

Так, згідно п.п. 4.1.2 ст. 4 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»від 21
грудня 2000 року № 2181-ІІІ прийняття
податкової декларації є обов'язком
контролюючого органу. Податкова
декларація приймається без
попередньої перевірки зазначених у ній
показників через канцелярію, чий
статус визначається відповідним
нормативно-правовим актом. Відмова
службової (посадової) особи
контролюючого органу прийняти
податкову декларацію з будь-яких
причин або висування нею будь-яких
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
декларації, зменшення або скасування
від'ємного значення об'єктів
оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється та розцінюється як
перевищення службових повноважень
такою особою, що тягне за собою її
дисциплінарну та матеріальну
відповідальність у порядку,
визначеному законом.

Податкова звітність, отримана
контролюючим органом від платника
податків як податкова декларація, що
заповнена ним всупереч правилам,
зазначеним у затвердженому порядку її
заповнення, може бути не визнана таким
контролюючим органом як податкова
декларація, якщо в ній не зазначено
обов'язкових реквізитів, її не
підписано відповідними посадовими
особами, не скріплено печаткою
платника податків. У цьому випадку,
якщо контролюючий орган звертається до
платника податків з письмовою
пропозицією надати нову податкову
декларацію з виправленими показниками.

Згідно Методичних рекомендацій щодо
централізованого приймання та
комп'ютерної обробки податкової
звітності платників податків в органах
ДПС України - податкова звітність це
сукупність документів, що подаються
платниками податків до органів
державної податкової служби у строки,
встановлені законодавством, на
підставі яких здійснюються
нарахування та/або сплата податків,
зборів (обов'язкових платежів) (п.2).
Згідно з п 4.5 Методичних рекомендацій
якщо надана органу ДПС платником
податків податкова звітність
заповнена ним з порушенням правил,
зазначених у затвердженому порядку
заповнення, то вона може бути не
визнана таким органом ДПС як податкова
декларація, а саме:

1) у ній не зазначено обов'язкових
реквізитів або не проставлено прочерк
у показниках, які не заповнюються;

2) її не підписано відповідними
посадовими особами (факсиміле не
дозволяється);

3) не скріплено печаткою платника
податків;

4) відсутні обов'язкові додатки до
податкової звітності, передбачені
порядком заповнення відповідної
звітності;

5) неможливо прочитати текст або цифри
внаслідок пошкодження (наприклад,
документи, залиті чорнилом або іншою
рідиною, потерті);

6) наявні порвані аркуші, підчищення,
помарки, виправлення, дописки і
закреслювання;

7) подана ксерокопія звітних
документів;

8) звітність з податку на додану
вартість, подана неплатником ПДВ.

У таких випадках працівники
структурного підрозділу ОДПС, до
функцій якого належить приймання
податкової звітності, в усній формі
попереджають платника податків про
виявлені недоліки і право невизнання
органом ДПС такої податкової звітності
відповідно до норм Закону № 2181.

Якщо платник податків наполягає на
прийнятті звітності, то звітність
приймається, реєструється та разом зі
службовою запискою передається до
галузевого підрозділу для подальшого
зберігання у звітній частині особової
справи платника податків. На
примірнику, що залишається у платника
податків, проставляється штамп
"ОТРИМАНО, попереджено про можливість
невизнання".

Структурним підрозділом ОДПС, до
функцій якого належить приймання
податкової звітності у триденний
термін від дня отримання звітності (але
не пізніше наступного дня від
граничного строку подання),
надсилається платнику податків
повідомлення про невизнання ОДПС
податкової звітності як податкової
декларації із зазначенням підстав
неприйняття та пропозицією надати нову
податкову декларацію, оформлену
належним чином.

В судовому засіданні було встановлено,
що податкові декларації з ПДВ за
квітень 2010 року, травень 2010 року,
червень 2010 року позивачем направлялися
до ДПІ, що підтверджується копіями
поштових повідомлень про їх отримання
відповідачем, та і не оспорювалося в
судовому засіданні представником
відповідача (т.1 а.с. 42-48, 66, т.2 а.с. 1-20, т.3
а.с. 64-65).

З пояснень представника відповідача
вбачається, що єдиною підставою для
неприйняття поданих позивачем
зазначених декларацій стала
інформація про вилучення у ТОВ його
печатки, при цьому відповідачем не
перевірялася відповідність відбитку
печатки ТОВ на зазначених декларація
її оригіналу і не приймалося до уваги,
що ця печатка була повернута позивачу
після вилучення.

Таким чином судом встановлено, що
відповідачем без будь-яких законних
підстав не були прийняті подані
позивачем податкові декларації з ПДВ
за квітень 2010 року, травень 2010 року,
червень 2010 року, їх показники не були
внесені до електронної бази даних
звітності, що у свою чергу стало однією
з підстав для проведення незаконної
перевірки 30.07.2008 року та призвело до
необґрунтованих висновків, викладених
у спірному акті перевірки від 30.07.2010
року №1701/23/31657105.

З зазначених підстав суд вважає
обґрунтованими вимоги позивача щодо
визнання протиправними дій
відповідача щодо неприйняття
зазначених податкових декларацій та
зобов'язання ДПІ прийняти ці
декларації та внести їх показники до
електронної бази даних звітності, що
ведеться в податкових органах на
основі показників звітних документів
платників податків, та вважає
необхідним задовольнити ці вимоги в
повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів,
висновків експертів. Належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст.159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В ході розгляду справи позивач довів
суду ті обставини, на які він посилався
в обґрунтування заявлених вимог, а
відповідач не надав суду належних
доказів на підтвердження своїх
заперечень проти позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.19
Конституції України, Законом України
„Про державну податкову службу",
Законом України „Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами", ЦК України,
Порядком оформлення результатів
невиїзних документальних, виїзних
планових та позапланових перевірок з
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженим наказом ДПА України №327
від 10.08.2005 року, Методичними
рекомендаціями щодо централізованого
приймання та комп'ютерної обробки
податкової звітності платників
податків в органах ДПС України,
Методичними рекомендаціями щодо
взаємодії органів державної
податкової служби при проведенні
перевірок податкових декларацій з
податку на додану вартість з
урахуванням інформації розшифровок
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з податку на додану вартість у
розрізі контрагентів, затверджених
наказом ДПА України № 266 від 18.04.2008 року,
ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 69-71, 86, 159-163 КАС України,
суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Шторм»задовольнити.
Визнати дії Державної
податкової інспекції у
Комінтернівському районі Одеської
області щодо проведення невиїзної
документальної перевірки ТОВ «Шторм»
та складання акту перевірки від 30.07.2010
року №1701/23/31657105 протиправними.

Визнати дії Державної податкової
інспекції у Комінтернівському районі
Одеської області щодо неприйняття
податкових декларацій ТОВ «Шторм» з
податку на додану вартість за квітень
2010 року, травень 2010 року, червень 2010
року протиправними.

Зобов'язати Державну податкову
інспекцію у Комінтернівському районі
Одеської області прийняти податкові
декларації ТОВ «Шторм» з податку на
додану вартість за квітень 2010 року,
травень 2010 року, червень 2010 року та
внести їх показники до електронної
бази даних звітності, що ведеться в
податкових органах на основі
показників звітних документів
платників податків.

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя

А.Г.Федусик

12 жовтня 2010 року