Справа № 826/8951/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2014 року 16:17 справа
№826/8951/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кузьменка В.А., суддів Катющенка В.П.,
Огурцова О.П., за участю секретаря
Калужського Д.О., розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1доДержавної
виконавчої служби Українитретя
особаМіністерство юстиції
Українипровизнання бездіяльності
протиправною, зобов'язання вчинити
діїОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
виконавчої служби України (далі по
тексту - відповідач, ДВС України), в
якому просить: 1) визнати бездіяльність
головного державного виконавця ДВС
України Єжова М.В. при виконанні
грудня 2013 року Європейським судом з
прав людини неправомірною; 2)
зобов'язати відповідача направити
вимогу до Міністерства юстиції
України, якою спонукати в десятиденний
термін виконати судове рішення від 12
Європейським судом з прав людини; 3)
зобов'язати відповідача накласти арешт
на кошти боржника - держави Україна, що
знаходяться у кредитних установах
країни; 4) зобов'язати відповідача
накласти арешт на майно боржника (цінні
папери, валютні цінності, легковий
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 червня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі №826/8951/14,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
Зі змісту позовних вимог вбачається, що
позивач оскаржує бездіяльність
державного виконавця ДВС України.
При цьому частиною третьою статті 181
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що відповідачем у
справах з приводу рішень, дій або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби є відповідний орган
державної виконавчої служби.
Таким чином, позивач вірно визначив
відповідачем у даній справі ДВС
В судове засіданні 03 липня 2014 року
позивача не прибув, попередньо подавши
заяву про розгляд справи за його
відсутності, представник відповідача
проти задоволення позовних вимог
заперечив, третя особа свого
представника не направила.
Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Враховуючи неприбуття позивача та
представника третьої особи та
положення частин четвертої та шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, беручи до уваги
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, в судовому засіданні 03
липня 2014 року суд ухвалив перейти до
розгляду справи в письмовому
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
Матеріали виконавчого провадження ВП
№41653235 підтверджують, що відповідно до
постанови головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень ДВС України Єжова М.В.
про відкриття виконавчого провадження
від 23 січня 2014 року, відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
рішення Європейського суду з прав
людини від 12 грудня 2013 року №40934/06 у
справі "Макар та інші проти України",
про: (а) протягом трьох місяців
держава-відповідач має виконати
рішення національних судів, ухвалених
на користь заявників, які залишаються
невиконаними, та сплатити 2000 (дві
тисячі) євро кожному заявнику або
його/її спадкоємцю за заявами,
наведеними у додатку 1, в якості
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, а також компенсацією
судових витрат, і які мають бути
сплачені разом з будь-якими податками,
що можуть нараховуватись, та
конвертовані в національну валюту за
курсом на день здійснення платежу; (b) зі
спливом зазначеного тримісячного
строку і до остаточного розрахунку на
ці суми нараховуватиметься простий
відсоток (simple interest) у розмірі граничної
позичкової ставки Європейського
центрального банку, яка діятиме в
період несплати, до якої має бути
додано три відсоткові пункти; боржнику
постановлено добровільно виконати
рішення Європейського суду з прав
людини у строк встановлений Законом
України "Про виконавче провадження" та
Законом України "Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини.

Позивач вважає тривале невиконання
рішення Європейського суду з прав
людини незаконною бездіяльністю
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
ДВС України Єжова М.В.

Відповідач проти задоволення позовних
вимог заперечив з підстав
відповідності своїх дій вимогам
законодавства та зазначив про
неможливість закінчення виконавчого
провадження, у зв'язку з відсутністю
законодавчих заходів, які б
забезпечували виконання рішення, а
також зазначив про безпідставність
позовних вимог щодо виконання рішення
Дніпровського районного суду міста
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 27 листопада 2007 року,
оскільки останнє не є рішенням, яке
підлягає виконанню згідно рішення
Європейського суду з прав людини від 12
грудня 2013 року №40934/06.

Третя особа у письмових поясненнях
посилається на відсутність
відповідних кошторисних призначень
для здійснення списання коштів.

Окружний адміністративний суд міста
Києва не погоджується з позовними
вимогами ОСОБА_1, виходячи з наступних
підстав.

Умови та порядок виконання рішень
судів та інших органів, що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку регулюються
Законом України "Про виконавче
провадження".

Пунктом 9 частини другої статті 17
Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено, що
відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи, як
рішення Європейського суду з прав
людини з урахуванням особливостей,
передбачених Законом України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини".

Закон України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" регулює відносини,
що виникають у зв'язку з обов'язком
держави виконати рішення
Європейського суду з прав людини у
справах проти України; з необхідністю
усунення причин порушення Україною
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод і протоколів до
неї; з впровадженням в українське
судочинство та адміністративну
практику європейських стандартів прав
людини; зі створенням передумов для
зменшення числа заяв до Європейського
суду з прав людини проти України.

Статтею 2 Закону України "Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини"
визначено, що рішення є обов'язковим
для виконання Україною відповідно до
статті 46 Конвенції.

Порядок виконання Рішення
визначається цим Законом, Законом
України "Про виконавче провадження",
іншими нормативно-правовими актами з
урахуванням особливостей, що
передбачені цим Законом.

В частині виконання рішення
Європейського суду з прав людини від 12
грудня 2013 року №40934/06 про виконання
рішення національного суду, ухваленого
на користь заявника, яке залишається
невиконаним, суд звертає увагу на
наступне.

Оскільки чинним законодавством не
встановлено механізму виконання
рішень національних судів, які
підлягають виконанню згідно рішень
Європейського суду з прав людини, суд
керується нормами Закону України "Про
виконавче провадження".

Згідно додатку 1 до рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Макар та інші проти України"
виконанню підлягає рішення
Дніпровського районного суду міста
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 12 жовтня 2010 року.

Частиною першою статті 17 Закону
України "Про виконавче провадження"
передбачено, що примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 19
Закону України "Про виконавче
провадження" встановлено, що державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Суд звертає увагу на те, що доказів на
підтвердження звернення позивача до
державної виконавчої служби із заявою
про примусове виконання рішення
Дніпровського районного суду міста
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 12 жовтня 2010 року та
пред'явлення виконавчого документа до
виконання, матеріали справи не містять.

Згідно пункту 11 Порядку взаємодії
Державної виконавчої служби України та
Секретаріату Урядового уповноваженого
у справах Європейського суду з прав
людини під час забезпечення
представництва України в
Європейському суді з прав людини та
виконання рішень Європейського суду з
прав людини, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 23
вересня 2013 року №1989/5, у разі якщо
рішення національного суду, в якому
передбачається вжиття заходів
зобов'язального (немайнового)
характеру, не може бути виконане
протягом одного місяця з дня отримання
ДВС автентичного перекладу тексту
відповідного рішення Європейського
суду, державний виконавець, на
виконанні в якого перебувало рішення
національного суду, звертається до
суду із заявою про зміну способу і
порядку виконання рішення із
обов'язковим повідомленням суду про
необхідність залучення представника
Секретаріату як спеціаліста в галузі
застосування Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод та
виконання рішень Європейського суду.

Разом з тим, судом встановлено, що
виконавчий документ, виданий на
підставі рішення Дніпровського
районного суду міста
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 12 жовтня 2010 року на
виконанні державної виконавчої служби
відсутній, відповідно вжиття державним
виконавцем будь-яких заходів з метою
його примусового виконання не
вбачається можливим.

При цьому, як свідчить зміст позовної
заяви, позивач оскаржує бездіяльність
державного виконавця щодо невиконання
рішення Європейського суду з прав
людини в частині обов'язку виконати
рішення Дніпровського районного суду
міста Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 27
листопада 2007 року, однак у межах
спірних правовідносин судом не
встановлено, а позивачем не доведено
існування обов'язку виконання
останнього, оскільки згідно рішення
Європейського суду з прав людини від 12
грудня 2013 року №40934/06 виконанню
підлягають саме рішення національних
судів, наведені у додатку 1 до нього.

При цьому суд звертає увагу на те, що
додаток 1 не містить жодних посилань на
рішення Дніпровського районного суду
міста Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 27
листопада 2007 року, тобто вказане
рішення не є предметом розгляду
Європейським судом з прав людини у
справі "Макара та інші проти України",
відповідно обов'язок його примусового
виконання відсутній.

Стосовно виконання рішення
Європейського суду з прав людини від 12
грудня 2013 року №40934/06 в частині сплати
позивачу 2000 (дві тисячі) євро, в якості
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, а також компенсацією
судових витрат, суд приходить до
наступних висновків.

Згідно статті 3 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" виконання Рішення здійснюється
за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до статті 7 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" протягом десяти днів від дня
отримання повідомлення Суду про
набуття Рішенням статусу остаточного
Орган представництва: а) надсилає
Стягувачеві повідомлення з
роз'ясненням його права подати до
державної виконавчої служби заяву про
виплату відшкодування, в якій мають
бути зазначені реквізити банківського
рахунка для перерахування коштів; б)
надсилає до державної виконавчої
служби оригінальний текст і переклад
резолютивної частини остаточного
рішення Суду у справі проти України,
яким визнано порушення Конвенції,
оригінальний текст і переклад
резолютивної частини остаточного
рішення Суду щодо справедливої
сатисфакції у справі проти України,
оригінальний текст і переклад рішення
Суду щодо дружнього врегулювання у
справі проти України, оригінальний
текст і переклад рішення Суду про
схвалення умов односторонньої
декларації у справі проти України.
Автентичність перекладу засвідчується
Органом представництва.

Державна виконавча служба упродовж
десяти днів з дня надходження
документів, зазначених у пункті "б" цієї
частини, відкриває виконавче
провадження.

Неподання Стягувачем заяви про виплату
відшкодування не є перешкодою для
виконання Рішення.

Матеріали виконавчого провадження
підтверджують, що Секретаріатом
Урядового уповноваженого у справах
Європейського суду з прав людини
надіслано до державної виконавчої
служби текст і переклад резолютивної
частини остаточного рішення
Європейського суду з прав людини від 12
грудня 2013 року №40934/06.

У свою чергу, державним виконавцем
відкрито виконавче провадження з
примусового виконання вказаного
рішення Європейського суду з прав
людини у строк встановлений Законом
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини", про що свідчить
постанова про відкриття виконавчого
провадження від 23 січня 2014 року ВП
№41653235.

Статтею 8 Закону України "Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини"
передбачено, що виплата стягувачеві
відшкодування має бути здійснена у
тримісячний строк з моменту набуття
Рішенням статусу остаточного або у
строк, передбачений у Рішенні.

У разі порушення строку, зазначеного в
частині першій цієї статті, на суму
відшкодування нараховується пеня
відповідно до Рішення.

Протягом одного місяця від дня
відкриття виконавчого провадження за
Рішенням Орган представництва
надсилає до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
постанову про відкриття виконавчого
провадження та документи, передбачені
у пункті "б" частини першої статті 7
цього Закону.

Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, протягом 10 днів від
дня надходження зазначених у частині
третій цієї статті документів здійснює
списання на вказаний стягувачем
банківський рахунок, а в разі його
відсутності - на депозитний рахунок
державної виконавчої служби коштів з
відповідної бюджетної програми
Державного бюджету України. Порядок
збереження коштів на депозитному
рахунку державної виконавчої служби
визначається Законом України "Про
виконавче провадження".

Підтвердження списання відшкодування,
отримане від центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, та
підтвердження виконання всіх вимог,
зазначених у резолютивній частині
остаточного рішення Суду у справі
проти України, яким визнано порушення
Конвенції, резолютивній частині
остаточного рішення Суду щодо
справедливої сатисфакції у справі
проти України, у рішенні Суду щодо
дружнього врегулювання у справі проти
України, у рішенні Суду про схвалення
умов односторонньої декларації у
справі проти України, є для державної
виконавчої служби підставою для
закінчення виконавчого провадження.

Наведена правова норма встановлює
порядок виплати стягувачу
відшкодування за рішенням
Європейського суду з прав людини та
покладає обов'язок списання коштів на
Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів.

Таким чином, обов'язковою умовою для
реалізації виплати відшкодування є
надіслання органом представництва
постанови про відкриття виконавчого
провадження та документів,
передбачених у пункті "б" частини
першої статті 7 цього Закону до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, що є підставою для
списання коштів з відповідної
бюджетної програми Державного бюджету
України.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що
докази на підтвердження факту
направлення органом представництва
зазначених документів до центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, як і підтвердження
списання відшкодування, в матеріалах
справи відсутні, відповідно відсутні і
підстави для закінчення виконавчого
провадження.

З огляду на зазначене, враховуючи, що
вжиття державним виконавцем будь-яких
інших заходів з метою виконання рішень
Європейського суду з прав людини, крім
визначених Законом України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" законодавством не передбачено,
суд приходить до висновку, що
відповідачем дотримано порядок
виконання рішення Європейського суду з
прав людини, з урахуванням
особливостей, що передбачені Законом
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини".

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає, що позивачем не доведено
обставин, на яких ґрунтуються його
вимоги, а тому, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень законодавства України та
доказів, наявних у матеріалах справи,
адміністративний позов ОСОБА_1
задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.А. Кузьменко

Судді
В.П. Катющенко

О.П. Огурцов