Справа № 823/2242/14
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

23 липня 2014 року
справа № 823/2242/14

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного
адміністративного суду Тимошенко В.П.,
розглянувши матеріали позовної заяви
ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби
України про скасування постанови та
зобов'язання вчинити дії,

ухвалив:

22 липня 2014 року до суду з позовною
заявою звернувся ОСОБА_1, в якій
просить:

- витребувати у відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби справу №43698156;

- скасувати постанову від 15.07.2014 ВП №
43698156;

- відновити виконавче провадження
згідно п.1 ст. 51 Закону України «Про
виконавче провадження» і зобов'язати
державного виконавця вчинити дії.

Вивчивши позовну заяву, суддя вважає,
що вона не відповідає вимогам статті 106
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому повинна бути залишена
без руху з нижчезазначених підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори, зокрема спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Так, зміст адміністративного позову -
це адресоване адміністративному суду
прохання позивача
процесуально-правового характеру
задовольнити його вимогу до
відповідача. Частина четверта вказаної
статті формулює позовні вимоги, що
можуть становити зміст
адміністративного позову. За своєю
суттю, це бажаний для позивача спосіб
захисту адміністративним судом прав,
свобод чи інтересів, які він вважає
порушеними.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справі «Рябих проти Росії» (заява №
52854/99) вирішено: право на справедливий
судовий розгляд, гарантоване ст.6 § 1
ЄКПЛ, повинно тлумачитися в світлі
Преамбули Конвенції, що проголошує
верховенство права спільною спадщиною
Високих Договірних Сторін. Одним з
основних аспектів верховенства права є
принцип юридичної певності, що, серед
іншого, вимагає, щоб остаточні рішення
судів не могли бути поставлені під
сумнів(п.51). Частиною 12 ст.267 КАС України
передбачено, що судовий контроль за
виконанням судових рішень у
адміністративних справах здійснюється
також у порядку, встановленому ст.181
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.181 КАС України
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Суддя зазначає, що судове рішення,
зокрема у справі № 2а/2370/4710/2012 - це акт
правосуддя, ухвалений згідно з нормами
матеріального та процесуального права
і згідно з конституційними засадами та
принципами адміністративного
судочинства є обов'язковим до
виконання на всій території України.
Судове рішення не повинно містити
положень, що би суперечили або
виключали одне одного, ускладнювали чи
унеможливлювали його виконання.
Резолютивна частина рішення є
завершальною і відображає результат
вирішення справи адміністративної
юрисдикції, а тому повинна містити
чіткі та вичерпні висновки щодо всіх
вимог, які були предметом позову.
Резолютивна частина судового рішення,
за загальним правилом, повинна містити:
висновок суду про задоволення позову
(клопотання, подання), апеляційної чи
касаційної скарги повністю або
частково чи відмову в його (її)
задоволенні повністю або частково, чи
залишення його (її) без задоволення;
висновок суду по суті вимог; розподіл
судових витрат; інших правових
наслідків ухваленого рішення; строк і
порядок набрання судовим рішенням
законної сили та його оскарження;
встановлений судом строк для подання
суб'єктом владних повноважень -
відповідачем до суду першої інстанції
звіту про виконання постанови, якщо
вона вимагає вчинення певних дій.

Як зазначено у частині 5 статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

У випадку невиконання
адміністративним органом судового
рішення у національному законодавстві
передбачено можливість примусового
виконання. У рішенні ЄСПЛ від 19.03.1997 у
справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v.
Greece) заявники стверджували, що відмова
адміністративних органів підкоритися
рішенням органу адміністративної
юстиції порушила їх право на
ефективний судовий захист своїх
цивільних прав. У своєму рішенні (п.40)
ЄСПЛ зазначив, що згідно з усталеною
практикою п. 1 ст. 6 ЄКПЛ гарантує
кожному розгляд судом спорів щодо його
цивільних прав і обов'язків; таким
чином реалізується право на суд. Однак,
як зазначив ЄСПЛ, це право було би
ілюзорним, якби правова система
держави дозволяла, щоб остаточне,
обов'язкове рішення залишалось
недіючим на шкоду однієї зі сторін.
Важко уявити, що ст.6, детально
визначивши процесуальні гарантії прав
сторін, залишила без захисту
реалізацію судових рішень. Якщо
вважати, що ст.6 говорить тільки про
доступ до правосуддя та судовий процес,
це призвело би до ситуацій, що є
несумісними із принципом верховенства
права. Виконання рішення, прийнятого
будь-яким судом, повинно таким чином
розглядатись як невід'ємна частина
«суду» у сенсі ст.6 ЄКПЛ. Дієвий захист
особи та відновлення законності
включає і обов'язок органу управління
діяти відповідно до рішення суду. У
зв'язку із цим ЄСПЛ зауважив, що
державна адміністрація є елементом
правової держави і її інтереси є
ідентичними цілям належного
здійснення правосуддя. Якщо державні
органи відмовляються виконувати або
затримують виконання судових рішень,
гарантії ст.6 втрачають сенс. На думку
судді ЄСПЛ Моренілла, яка збігається із
думкою більшості, у справі «Горнсбі
проти Греції» (Hornsby v. Greece) відкрито
більш динамічну стадію у розвитку
судової практики застосування поняття
«право на звернення до суду» у сфері
адміністративного судочинства, що
надає відповідного статусу рішенням
адміністративних судів: «у цьому
рішенні крок у напрямку гармонізації
гарантій адміністративного і
цивільного процесів, що сприяє
забезпеченню більш ефективного
захисту прав особи, коли вона має
справу з органами адміністративної
влади» (пункт 15 думки судді Моренілли,
що збігається з думкою більшості).

Оскільки у резолютивній частині
рішення від 20.05.2013 у справі
№ 2а/2370/4710/2012 визнано
неправомірними дії Генеральної
прокуратури України в частині
ненадання належної відповіді на заяву
ОСОБА_1 від 26.10.2012 року за вхідною датою
01.11.2012 року та зобов'язано Генеральну
прокуратуру України надати повну
відповідь на заяву ОСОБА_1 від 26.10.2012
року за вхідною датою 01.11.2012 року,
відповідно до вимог чинного
законодавства, то належний судовий
контроль - перевірку виконання
судового рішення може здійснити суд, що
прийняв рішення як останній етап
судового розгляду. Лист звернення від
24.06.2014 у даній справі як об'єкт
перевірки повноти відповіді на
виконання виконавчого листа у справі №
2а/2370/4710/2012 позивачем не надано.

У статті 1 Закону України від 21.04.1999 №
606-XIV «Про виконавче провадження»
поняття «виконавче провадження»
визначено як завершальна стадія
судового провадження. Наведене
узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо
застосування ст. 6 Конвенції, яка
гарантує право на справедливий суд. У
справі «Горнсбі проти Греції» ЄСПЛ 7
зазначив, що для цілей статті 6
Конвенції виконання рішення,
ухваленого будь-яким судом, має
розцінюватися як складова частина
«судового розгляду». Згідно ч.1 ст.267 КАС
України суд, який ухвалив судове
рішення у адміністративній справі, має
право зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Згідно ч.9 ст.267 КАС України
особа-позивач, на користь якої ухвалено
постанову суду, має право подати до
суду першої інстанції заяву про
визнання протиправними рішень, дій чи
бездіяльності, вчинених суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
виконання такої постанови суду або
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду. У такій заяві
зазначаються: найменування
адміністративного суду, до якого
подається заява; ім'я (найменування)
позивача, поштова адреса, а також номер
засобу зв'язку, адреса електронної
пошти, якщо вони відомі; ім'я
(найменування) відповідача, посада і
місце служби посадової чи службової
особи, поштова адреса, а також номер
засобу зв'язку, адреса електронної
пошти, якщо вони відомі; ім'я
(найменування) третіх осіб, які брали
участь у розгляді справи, поштова
адреса, номер засобу зв'язку, адреса
електронної пошти, якщо вони відомі;
номер адміністративної справи;
відомості про набрання постановою
законної сили та про наявність
відкритого касаційного провадження;
інформація про день отримання
виконавчого листа та пред'явлення його
до виконання; інформація про хід
виконавчого провадження; документ про
сплату судового збору, крім випадків,
коли його не належить сплачувати за
подання відповідної заяви; перелік
документів та інших матеріалів, що
додаються. На підтвердження обставин,
якими обґрунтовуються вимоги, позивач
зазначає докази, про які йому відомо і
які можуть бути використані судом.

Заява підписується позивачем або його
представником із зазначенням дня її
підписання. Таку заяву може бути подано
протягом десяти днів з дня, коли
позивач дізнався або повинен був
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів, але не пізніше дня
завершення строку пред'явлення до
виконання виконавчого листа, виданого
за відповідною постановою суду.

Положенням пункту 4 частини 1 статті 106
КАС України визначена вимога до
позовної заяви, яка передбачає
необхідність зазначення позивачем
змісту позовних вимог згідно з
частинами четвертою і п'ятою статті 105
цього Кодексу і виклад обставин, якими
позивач обґрунтовує свої вимоги, а в
разі подання позову до декількох
відповідачів - зміст позовних вимог
щодо кожного з відповідачів. Позовна
заява повинна містити інформацію про
те, які саме права, свободи або
інтереси, на думку позивача, було
порушено рішенням, діями
(бездіяльністю) органу владних
повноважень.

Що стосується даного позову, то
позивачем не дотримано вказаної
вимоги, оскільки в позовній заяві
позивач не зазначає, які саме норми
закону порушено відповідачем при
винесенні оскаржуваної постанови, не
зазначено фактичних та юридичних
обставин справи з посиланням на докази,
які додані до адміністративного
позову. Також позивачем не зазначено
яким чином оскаржувана постанова
порушує його права, свободи чи
інтереси.

Відповідно статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про:

1) скасування або визнання нечинним
рішення відповідача - суб'єкта владних
повноважень повністю чи окремих його
положень;

2) зобов'язання відповідача - суб'єкта
владних повноважень прийняти рішення
або вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача - суб'єкта
владних повноважень утриматися від
вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача - суб'єкта
владних повноважень коштів на
відшкодування шкоди, завданої його
незаконним рішенням, дією або
бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої
дії;

6) встановлення наявності чи
відсутності компетенції (повноважень)
суб'єкта владних повноважень;

7) примусове відчуження земельної
ділянки, інших об'єктів нерухомого
майна, що на ній розміщені, з мотивів
суспільної необхідності.

В адміністративному позові, позивач
просить відновити виконавче
провадження, що суперечить нормам
статті 105 КАС України.

Положенням пункту 2 частини 1 статті 106
КАС України визначена вимога до
позовної заяви, яка передбачає
необхідність зазначення ім'я
(найменування) позивача, поштова
адреса, а також номер засобу зв'язку,
адреса електронної пошти, якщо такі
відомі.

В поданому адміністративному позові
позивачем не зазначено номер засобу
зв'язку, адресу електронної пошти
позивача.

Згідно з частиною 3 статті 106 КАС
України до позовної заяви додаються її
копії та копії всіх документів, що
приєднуються до неї, відповідно до
кількості відповідачів і третіх осіб,
крім випадків подання
адміністративного позову суб'єктом
владних повноважень. До позовної заяви
не додано копії документів для
відповідача, зазначених у додатках.
Суддя зазначає, що усі документи, що
надаються позивачем до суду, повинні
також містити їх копії відповідно до
кількості відповідачів і третіх осіб.

Відповідно п.14 постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 13.12.2010 №3 «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» позовні заяви про оскарження
рішень, дій або бездіяльності
посадових осіб державної виконавчої
служби оплачуються судовим збором
відповідно до Закону України «Про
судовий збір». За подання таких
позовних заяв судовий збір сплачується
на загальних підставах. Частино 3
статті 106 КАС України визначено, що до
позовної заяви додається також
документ про сплату судового збору,
крім випадків, коли його не належить
сплачувати. Документи про сплату
судового збору подаються суду в
оригіналі. Якщо позивач звільнений від
сплати судового збору, то у позовній
заяві потрібно вказати на це з
посиланням на конкретну норму закону,
яка надає йому такі пільги та,
відповідно до частини 2 статті 106 КАС
України, надати докази віднесення до
категорії осіб, звільнених від сплати
судового збору.

Враховуючи викладене, позивачу
необхідно надати строк для усунення
зазначених недоліків.

Керуючись статтями 105, 106, 108 КАС України,
суддя

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної
виконавчої служби України про
скасування постанови та зобов'язання
вчинити дії - залишити без руху.

Позивачу надати строк до 31 липня 2014
року для усунення недоліків,
зазначених у мотивувальній частині
ухвали.

У разі невиконання вимог, зазначених в
ухвалі, позовна заява буде повернута
позивачеві.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, яка може бути подана до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом п'яти днів з дня
проголошення ухвали. Якщо ухвалу було
постановлено у письмовому провадженні
або без виклику особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя
В.П. Тимошенко