Справа № 1304/8085/12, 2а-461/62/13
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року
Справа №
4697/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання
Гелецького П.В.,

представника позивача
Синьовського Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Львівської міської ради на постанову
Галицького районного суду м.Львова від
30.01.2013 року у справі за позовом
Департаменту житлового господарства
та інфраструктури Львівської міської
ради до Львівської міської ради про
визнання незаконною ухвали, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2012 року Департамент
житлового господарства та
інфраструктури Львівської міської
ради (далі - Позивач, Департамент)
звернувся до суду з позовом до
Львівської міської ради (далі -
Відповідач, Львівська м/р) про визнання
незаконною ухвали Львівської міської
ради від 24.05.2012 року №1576 «Про внесення
змін до ухвали міської ради від 26.04.2012
№1446 «Про внесення змін до міського
бюджету м.Львова на 2012 рік».

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що зазначена ухвала
суперечить вимогам чинного
законодавства України, порушує права
департаменту житлового господарства
та інфраструктури Львівської міської
ради, як головного розпорядника коштів,
оскільки погодження видатків
головними розпорядниками коштів із
комісіями ради не передбачено чинним
законодавством, а відтак є
протиправною та підлягає скасуванню,
як незаконна.

Постановою Галицького районного суду
м.Львова від 30.01.2013 року позов
задоволено повністю.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила Львівська м/р, подавши на неї
апеляційну скаргу.

Відповідач зазначає, що не
погоджується з висновком суду першої
інстанції та вважає, що постанова
підлягає скасуванню.

Як обґрунтування апеляційної скарги
звертає увагу на порушення судом норм
матеріального права. Зокрема, вказав на
те, що погодження профільними
постійними комісіями ради проведення
видатків з міського бюджету м. Львова є
одним із методів реалізації
контрольної функції Відповідача за
рішеннями Департаменту.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника Відповідача, який просить
задовольнити апеляційну скаргу,
представника Позивача, який просить в
задоволенні апеляційної скарги
відмовити, дослідивши обставини справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Департамент житлового господарства та
інфраструктури Львівської міської
ради, на підставі п.3 ч.2 ст.22 Бюджетного
кодексу України, Положення про
департамент житлового господарства та
інфраструктури Львівської міської
ради, затвердженого рішенням
Виконавчого комітету Львівської
міської ради від 31.07.2009 року №579 «Про
внесення змін до рішення виконавчого
комітету від 27.10.2006 №1206», ухвали
Львівської міської ради від 26.04.2012 року
№1446 «Про внесення змін до міського
бюджету м. Львова на 2012 рік» та додатку 4
до неї, є головним розпорядником коштів
за наступними кодами тимчасової
класифікації видатків та кредитування
(КТКВК): капітальний ремонт житлового
фонду місцевих органів влади,
погашення заборгованості з різниці і
тарифах на теплову енергію, що
вироблялася, транспортувалася та
постачалася населенню, яка виникла в
зв'язку із невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії, що
затверджувалася або погоджувалася
відповідними органами, благоустрій,
капітальні вкладення, проведення
невідкладних відновлювальних робіт,
будівництво та реконструкція
загальноосвітніх навчальних закладів,
житлове будівництво та придбання житла
для окремих категорій населення,
видатки на фінансування робіт,
пов'язаних з будівництвом,
реконструкцією, ремонтом і утриманням
автомобільних доріг загального
користування, внески органів місцевого
самоврядування у статутні фонди
суб'єктів підприємницької діяльності,
видатки на запобігання та ліквідацію
надзвичайних ситуацій та наслідків
стихійного лиха, інші видатки, а також
цільові фонди, утворені місцевими
органами виконавчої влади.

24.05.2012 року на пленарному засіданні
Львівської міської ради прийнято
ухвалу №1576 «Про внесення змін до
ухвали міської ради від 26.04.2012 №1446 «Про
внесення змін до міського бюджету
м.Львова на 2012 рік», згідно якої п.4,5
викладені в новій редакції: « 4.
Встановити, що: 4.1. Головні розпорядники
бюджетних коштів проводять видатки за
рахунок коштів бюджету розвитку
міського бюджету м.Львова та за рахунок
коштів цільового фонду розвитку
соціальної інфраструктури після
погодження з відповідною профільною
постійною комісією і постійною
комісією фінансів та планування
бюджету. 4.2. Головні розпорядники
бюджетних коштів беруть бюджетні
зобов'язання за спеціальним фондом
бюджету виключно у межах відповідних
фактичних надходжень спеціального
фонду бюджету. 5. Контроль за виконанням
ухвали покласти на міського голову».

Таким чином, оскаржуваною ухвалою
встановлено обов'язок позивача
проводити видатки за закріпленими за
ним КТКВК після погодження з
профільними постійними комісіями та
постійною комісією фінансів та
планування бюджету.

Вірно встановивши обставини справи,
суд першої інстанції правильно
застосував до правовідносин між
сторонами відповідні їм норми
матеріального права.

Затвердження місцевого бюджету
належить до повноважень місцевої ради
і відбувається виключно у формі та
порядку, що передбачені главою 12
Бюджетного кодексу України від 08.07.2010
року № 2456-VI (далі - Бюджетний кодекс).

Структура і, відповідно, зміст рішення
про місцевий бюджет встановлені ч.2 ст.76
Бюджетного кодексу, згідно якої:

Рішенням про місцевий бюджет
визначаються:

1) загальна сума доходів, видатків та
кредитування місцевого бюджету (з
розподілом на загальний та спеціальний
фонди);

2) граничний обсяг річного дефіциту
(профіциту) місцевого бюджету в
наступному бюджетному періоді і
місцевого боргу на кінець наступного
бюджетного періоду; граничний обсяг
надання місцевих гарантій, а також
повноваження щодо надання таких
гарантій з урахуванням положень статті
17 цього Кодексу;

3) доходи місцевого бюджету за
бюджетною класифікацією (у додатку до
рішення);

4) фінансування місцевого бюджету за
бюджетною класифікацією (у додатку до
рішення);

5) бюджетні призначення головним
розпорядникам коштів місцевого
бюджету за бюджетною класифікацією з
обов'язковим виділенням видатків
споживання (з них видатків на оплату
праці, оплату комунальних послуг і
енергоносіїв) та видатків розвитку (у
додатках до рішення);

6) бюджетні призначення міжбюджетних
трансфертів (у додатках до рішення);

7) розмір оборотного залишку коштів
місцевого бюджету;

8) додаткові положення, що
регламентують процес виконання
місцевого бюджету.

Зі змісту наведених положень Кодексу
вбачається, що рішення про місцевий
бюджет як правовий акт, чітко
зумовлений поняттям бюджету як плану
формування та використання фінансових
ресурсів, має особливий предмет
регулювання, відмінний від інших
рішень місцевої ради - він стосується
виключно встановлення доходів та
видатків громади на відповідні
потреби, а тому таке рішення не може
скасовувати чи змінювати порядок
здійснення чи обсяг прав і обов'язків
інших суб'єктів, передбачених іншим
законодавством чи рішеннями місцевої
ради.

Таким чином, законом визначено
вичерпний перелік правовідносин, які
повинні регулюватися рішенням про
місцевий бюджет. При прийнятті
оспорюваного рішення всупереч
зазначеній правовій позиції
Відповідач вийшов за межі правового
регулювання бюджетних відносин:
встановив додаткові умови здійснення
виключних повноважень Департаменту.

Щодо доводів апеляційної скарги про
реалізацію Відповідачем в
оскаржуваному рішенні своїх
повноважень щодо контролю за
виконанням рішень ради та посилань на
положення ст.47 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» слід
зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», постійні комісії ради є
органами ради, що обираються з числа її
депутатів, для вивчення, попереднього
розгляду і підготовки питань, які
належать до її відання, здійснення
контролю за виконанням рішень ради, її
виконавчого комітету.

Пунктом 3 ч.2 ст.22 Бюджетного кодексу
України встановлено, що головними
розпорядниками бюджетних коштів за
бюджетними призначеннями, визначеними
іншими рішеннями про місцеві бюджети,
можуть бути виключно: місцеві державні
адміністрації, виконавчі органи та
апарати місцевих рад (секретаріат
Київської міської ради), структурні
підрозділи місцевих державних
адміністрацій, виконавчих органів
місцевих рад в особі їх керівників.
Якщо згідно із законом місцевою радою
не створено виконавчий орган, функції
головного розпорядника коштів
відповідного місцевого бюджету
виконує голова такої місцевої ради.

Відповідно до ч.6 ст.78 Бюджетного
кодексу України виконання місцевих
бюджетів за видатками та кредитуванням
здійснюється відповідно до статей 46-51
цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.49 Бюджетного кодексу
України розпорядник бюджетних коштів
після отримання товарів, робіт і послуг
відповідно до умов взятого бюджетного
зобов'язання приймає рішення про їх
оплату та надає доручення на
здійснення платежу органу, що здійснює
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, якщо інше не передбачено
бюджетним законодавством, визначеним
пунктом 5 частини першої статті 4 цього
Кодексу.

Таким чином, законодавством
передбачено суб'єктний склад та чіткий
порядок відносин щодо розпорядження
бюджетними коштами на виконання
рішення ради про місцевий бюджет.
Встановлення оскаржуваним рішенням
додаткових умов фактично змінює
порядок виконання рішення ради, а не є
формою контролю за виконанням такого
рішення.

Відтак, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
неправомірність ухвали Львівської
міської ради від 24.05.2012 року №1576 «Про
внесення змін до ухвали міської ради
від 26.04.2012 №1446 «Про внесення змін до
міського бюджету м.Львова на 2012 рік».

Доводи апеляційної скарги не
відповідають законодавству України та
не можуть бути підставою для її
задоволення.

З огляду на викладене, постанова суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, наявним в ній
доказам, прийнята з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для її скасування колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Львівської міської
ради залишити без задоволення.

Постанову Галицького районного суду
м.Львова від 30.01.2013 року у справі
№1304/8085/2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська

Повний текст виготовлено 18.07.2014 року