Справа № 2а-2114/08/1570   
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 2а-2114/08/1570
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2014 року Одеський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стеценко
О.О.

за участю секретаря -
Царькової К.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Одеського
окружного адміністративного суду
справу за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агротехпромнафта»
до Березівської міжрайоннної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області, за участю третьої
особи на стороні відповідача без
самостійних вимог - Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного
адміністративного суду звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агротехпромнафта»
(далі - Позивач, або ТОВ
«Агротехпромнафта») із позовом
(т.1 а.с. 2-4) до Березівської міжрайонної
державної податкової інспекції
Одеської області (далі - Відповідач, або
Березівською МДПІ Одеської області)
про визнання недійсним акту перевірки
№ 447/23-1/31160611 від 26.06.2007 року
(далі - Акт перевірки), визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення року
№ /0 від 26.06.2007 на суму
донарахованого податку на додану
вартість (далі - ПДВ) в розмірі 466549,57 грн.
та штрафних санкцій в розмірі 233278,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач
зазначив наступне.

В період з 11.06.2007 року по 22.06.2007 року
посадовими особами Відповідача була
проведена позапланова невиїзна
документальна перевірка ТОВ
«Агротехпромнафта» з питань
дотримання податкового та іншого
законодавства у правовідносинах з ПП
«Антарес плюс» за період з 30.08.2005 року
по 31.05.2007 року, за результатами якої
складено акт № 447/23-01/31160611 від 26.06.2007
року. На підставі зазначеного акту
перевірки Березівською МДПІ Одеської
області прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0 від
26.06.2007 року на суму донарахованого ПДВ в
розмірі 466549,57 грн. та штрафних санкцій в
розмірі 233278,80 грн. за порушення
Позивачем, на думку посадових осіб
Відповідача, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997 року.

Позивач вважає, що висновки викладені у
вказаному акті та прийняте на їх
підставі податкове
повідомлення-рішення є незаконними,
безпідставними і необґрунтованими, та
підлягають визнанню недійсними та
скасуванню, оскільки, на момент
здійснення господарських операцій з ПП
«Антарес плюс» це підприємство було
зареєстровано в ЄДРПОУ, окремо
зареєстровано податковим органом в
якості платника податків, в тому числі,
й мало свідоцтво платника ПДВ, в зв'язку
із чим, виписані цим підприємством
податкові накладні були достатньою
підставою для включення зазначених у
них сум до податкового кредиту з ПДВ за
відповідні податкові періоди.

Ухвалою Одеського окружного
адміністративного суду від 12.10.2010 року
провадження по справі в частині
позовних вимог щодо визнання недійсним
акту перевірки № 447/23-1/31160611 від 26.06.2007
року закрито на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС
України (т.2 а.с. 96-97).

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 12.10.2010 року,
залишеною без змін, ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 02.06.2011 року, в задоволенні позовних
вимог ТОВ «Агротехпромнафта»
відмовлено у повному обсязі (т.2 а.с. 99-103,
129-132).

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 13.02.2014 року постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 12.10.2010 та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 02.06.2011 року скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції (т.2 а.с. 275-278).

У судовому засіданні представник
Позивача заявлені позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та зазначив,
що наявність у Позивача виданих йому
продавцем (ПП «Антарес Плюс»)
податкових накладних, оформлених у
відповідності до вимог законодавства,
а також сплата продавцю вартості
товару з ПДВ є достатньою підставою для
формування податкового кредиту з ПДВ.
Також представник Позивача зазначив,
що порушення податкового
законодавства з боку
контрагентів-постачальників не можуть
бути підставою для зменшення
податкового кредиту з ПДВ,
сформованого Позивачем за відносинами
з такими контрагентами, оскільки
відсутні докази узгодженості таких дій
між сторонами відповідних
господарських операцій та їх
спрямованості на ухилення від сплати
податків. Товар отриманий Позивачем
від ПП «Антарес Плюс» в подальшому був
реалізований контрагентам: покупцям
Позивача, в тому числі ДП «Молода
Гвардія». Крім того, представник
Позивача, посилаючись на збіг річного
строку, передбаченого ч.1 ст.250
Господарського Кодексу України,
зазначив про неможливість притягнення
ТОВ «Агротехпромнафта» до
відповідальності за заниження
податкових зобов'язань.

Ухвалою суду, занесеною до журналу
судових засідань первісного
Відповідача - Березівську міжрайонну
державну податкову інспекцію Одеської
області замінено на її процесуального
правонаступника - Березівську
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів в
Одеській області(т.3 а.с. 36).

Представник процесуального
правонаступника Відповідача в судове
засідання для розгляду справи по суті
не з'явився, про час та місце проведення
судового засідання був повідомлений
належним чином. В матеріалах справи
наявні письмові заперечення
Відповідача, надані ним під час першого
розгляду справи у суді першої
інстанції. (т.1 а.с. 48-52). У вказаних
запереченнях представник Відповідача
зазначив, що в період з 11.06.2007 року по
22.06.2007 року була проведена позапланова
невиїзна документальна перевірка ТОВ
«Агротехпромнафта» з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства у
правовідносинах з ПП «Антарес плюс» за
період з 30.08.2005 року по 31.05.2007 року. Під
час проведення перевірки було
встановлено завищення Позивачем
податкового кредиту з ПДВ по
взаємовідносинам з ПП «Антарес Плюс»
на загальну суму 466549,57 грн. з огляду на
недійсність правочинів, укладених між
Позивачем та ПП «Антарес Плюс».

Ухвалою суду від 08.07.2014 року, занесеною
до журналу судового засідання, в
зв'язку із зміною місця реєстрації
Позивача (т. 3 а.с. 24), до участі у справі в
якості третьої особи на стороні
Відповідача без самостійних вимог було
залучено Державну податкову інспекцію
у Приморському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області (т.3 а.с.37).

Представник третьої особи на стороні
Відповідача без самостійних вимог у
судове засідання не з'явився, про дату,
час, місце проведення судового
засідання був повідомлений належним
чином, причини неявки не відомі, жодних
клопотань щодо відкладення розгляду
справи або про розгляд справи за її
відсутності до суду не надав.

Вислухавши пояснення представника
Позивача, дослідивши та
проаналізувавши надані докази у їх
сукупності, судом встановлено
наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агротехпромнафта»
зареєстровано 10.10.2000 року Березівською
районною державною адміністрацією (т.1
а.с.42), було зареєстровано платником ПДВ
згідно свідоцтва №21555705 від 23.10.2000 року.

В період з 11.06.2007 року по 22.06.2007 року, на
підставі наказу № 68 від 11.06.2007 року та
направлення на перевірку № 35 від 11.06.2007
року, посадовими особами Відповідача,
згідно п.1 ст.11 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні» №
509-ХІІ від 04.12.1990 року, була проведена
позапланова невиїзна документальна
перевірка ТОВ «Агротехпромнафта» з
питань дотримання податкового та
іншого законодавства у
правовідносинах з ПП «Антарес плюс» за
період з 30.08.2005 року по 31.05.2007 року, за
результатами якої складено акт
невиїзної позапланової перевірки №
447/23-01/31160611 від 22.06.2007 року (т.1 а.с.5-14).

На підставі Акту перевірки
Березівською МДПІ Одеської області
прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0 від
26.06.2007 року, яким ТОВ
«Агротехпромнафта» збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ в розмірі
699828,37 грн., з яких за основним платежем
466549,57 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями 233278,80 грн. (т.1 а.с.15).

Не погоджуючись з вказаним податковим
повідомленням-рішенням, Позивач його
оскаржив, однак остаточним рішенням
Державної податкової адміністрації
України №10947/6/25-0115 від 31.10.2007 року,
повторна скарга Позивача залишена без
задоволення, а податкове
повідомлення-рішення № /0 від
26.06.2007 року без змін (т.1 а.с. 19-23).

Не погодившись з вказаним податковим
повідомленням-рішенням Позивач
звернувся до суду з позовом про
визнання його протиправним та
скасування.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представника Позивача,
оцінивши докази по справі у їх
сукупності, суд приходить до висновку
про те, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Так, п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість» № 168/97-ВР
від 03.04.1997 року, яким регулювався
порядок обчислення та сплати цього
податку, у тому числі питання
формування податкового кредиту, дати
його виникнення та умов нарахування на
момент виникнення спірних
правовідносин (далі - Закон №168),
визначено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону №168,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п.6.1 ст.6 та ст.8-1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду, зокрема, у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно пп.7.4.4 ст.7 Закону №168, якщо
платник податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Підпунктом 7.5.1 п.7.5 ст.7 вказаного Закону
визначено, що датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення однієї з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг). Згідно
з пп.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону №168 податкова
накладна видається платником податку,
який поставляє товари (послуги), на
вимогу їх отримувача, та є підставою
для нарахування податкового кредиту.
Відповідно до пп. 7.2.1 п. 7.2 ст.7 вказаного
Закону, платник податку зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну, що
має містити зазначені окремими
рядками: порядковий номер податкової
накладної; дату виписування податкової
накладної; повну або скорочену назву,
зазначену у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник ПДВ;
податковий номер платника податку
(продавця та покупця); місце
розташування юридичної особи або місце
податкової адреси фізичної особи,
зареєстрованої як платник ПДВ; опис
(номенклатуру) товарів (робіт, послуг)
та їх кількість (обсяг, об'єм); повну або
скорочену назву, зазначену у статутних
документах отримувача; ціну поставки
без врахування податку; ставку податку
та відповідну суму податку у цифровому
значенні; загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку. Підпунктом 7.2.3 п.7.2 ст.7 цього ж
Закону передбачено, що податкова
накладна складається у момент
виникнення податкових зобов'язань
продавця у двох примірниках. Оригінал
податкової накладної надаються
покупцю, копія залишається у продавця
товарів (робіт, послуг). Податкова
накладна є звітним податковим
документом і одночасно розрахунковим
документом. Податкова накладна
виписується на кожну повну або
часткову поставку товарів (робіт,
послуг).

Відповідно до пп. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону №168
не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними.

Водночас, ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Виходячи із системного аналізу
вказаних норм, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братись до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Тобто,
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування ПДВ має бути
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Таким чином, право на віднесення сум
ПДВ, сплачених при придбанні товару, до
податкового кредиту виникає у суб'єкта
господарювання у разі дотримання ним
наступних умов: фактичності придбання
такого товару, тобто, реальності
відповідної господарської операції;
наявності податкових накладних,
складених особою, зареєстрованою
платником податку, чи митних
декларацій на підтвердження придбання
такого товару та сплати відповідної
суми ПДВ; подальшого використання
придбаного товару в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності підприємства.

При цьому, сама по собі несплата
податку продавцем (у тому числі
внаслідок ухилення від сплати) в разі
фактичного здійснення господарської
операції не впливає на формування
податкового кредиту покупцем та суму
бюджетного відшкодування. Водночас,
наявність податкової накладної за
відсутності здійснення господарської
операції позбавляє покупця права на
формування податкового кредиту.

Як встановлено судом, 10.05.2006 року між
Позивачем та ПП «Антарес плюс» був
укладений Договір № 10/05-АА на поставку
мазуту та палива нафтового (пічного) з
додатками (т.1 а.с.153-154, 160-162) на загальну
суму 2799297,40 грн., в тому числі, ПДВ 466549,70
грн. Відповідно до п.2.1. вказаного
договору якість товару повинна
відповідати діючим ДСТУ та ТУ та
засвідчуватися паспортом якості та
(або) сертифікатом відповідності для
продукції, яка підлягає сертифікації.
Відповідно до п.4.3. сума договору
визначається на підставі накладних та
актів прийому-передачі.

На підтвердження отримання ТОВ
«Агротехпромнафта» від ПП «Антарес
Плюс» нафтопродуктів Позивачем надано
до суду видаткові накладні: №58 від
01.08.2006 року, №59 від 01.08.2006 року, №181 від
03.08.2006 року, №182 від 05.06.2006 року, №393 від
07.08.2006 року, №520 від 14.07.2006 року, №866 від
02.06.2006 року, №958 від 26.06.2006 року, №990 від
31.07.2006 року, №1209 від 30.06.2006 року (т.1а.с.
150-152, 163-164), податкові накладні: №71 від
01.08.2006 року, №72 від 01.08.2006 року, №193 від
03.08.2006 року, №194 від 05.06.2006 року, №405 від
07.08.2006 року, №532 від 14.07.2006 року, №890 від
02.06.2006 року, №970 від 26.06.2006 року, №1002 від
31.07.2006 року, №1233 від 30.06.2006 року (т.1 а.с
143-149, т.2 а.с. 63-64). На підставі вказаного
договору Позивачем було перераховано
ПП «Антарес Плюс» грошові кошти в
розмірі 140000,00 грн., що підтверджується
платіжними дорученнями (т.1 а.с.165).

Також, як вбачається з матеріалів
справи, між тими ж саме підприємствами
29.06.2006 року був укладений зустрічний
договір комісії № 29/06 (т.1 а.с.101-103) та
підписані додатки до нього: № 2 від
04.07.2006 року (т.1 а.с.99); № 1 від 29.06.2006 року
(т.1 а.с.100). Згідно вказаного договору
Позивачу надавалось доручення на
придбання для ПП «Антарес плюс»
цукру-піску на загальну суму 1532550,00 грн.
та 472350,00 грн. На підтвердження
виконання умов вказаного договору
Позивачем до суду надано акти
приймання-передачі, акти виконаних
робіт, видаткові та податкові накладні
(т.1 а.с.97-98, 104-142).

Суд зазначає, що Позивачем не надано до
суду доказів на підтвердження
фактичного отримання останнім
придбаного товару, як для подальшого
використання у власній господарській
діяльності, так і з метою передачі ПП
«Антарес плюс» на підставі укладеного
Договору комісії, відсутні докази
наявності складських приміщень з метою
зберігання такого товару, докази
фактичного переміщення товару.

Відповідно до п. 11.1. Наказу
Міністерства транспорту України № 363
від 14.10.1997 року «Про затвердження
Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні»,
основними документами на перевезення
вантажів є товарно-транспортні
накладні та дорожні листи вантажного
автомобіля. Товарно-транспортна
накладна - це єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи. Дорожній лист -
документ установленого законодавством
зразка для визначення та обліку роботи
автомобільного транспортного засобу.
Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Відповідно
до п. 11.7 вказаних Правил, перший
екземпляр товарно-транспортної
накладної залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Форма товарно-транспортної накладної
затверджена наказом Міністерства
транспорту та Міністерства Статистики
України «Про затвердження типових форм
первинного обліку роботи вантажного
автомобіля» № 488/346 від 29.12.1995 року, п.2
якого передбачено, що
товарно-транспортні накладні у формі
первинного обліку повинні
застосовувати всі суб'єкти
господарювання незалежно від форми
власності.

Отже, товарно-транспортна накладна і
дорожні листи відноситься до первинної
транспортної документації, ведення
форм якої для всіх суб'єктів
господарської діяльності незалежно
від форм власності є обов'язковим. Суд
зазначає, що Позивачем не було надано
до суду документів, що підтверджують
фактичне перевезення та отримання
товару, а саме: товарно-транспортні
накладні та дорожні листи.

Як вбачається з матеріалів справи,
надані Позивачем на підтвердження
виконання укладених з ПП
«Антарес плюс» договорів видаткові
накладні не відповідають вимогам до
первинних документів бухгалтерського
обліку, які встановлені п.2.4. положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України №88 від 24.05.1995 року, а
саме: не містять таких обов'язкових
реквізитів первинних документів як
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції.
Крім того, податкові накладні №194 від
05.06.2006 року, №970 від 26.06.2006 року, №1223 від
30.06.2006 року взагалі не містять підпису
уповноваженої особи та печатки ПП
«Антарес Плюс» (т.2 а.с. 62-64).

Відповідно до пунктів 2 і 3 Інструкції
про порядок реєстрації виданих,
повернутих, і використаних
довіреностей на одержання цінностей,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України №99 від 16.05.1996 року,
сировина, матеріали, паливо,
запчастини, інвентар, худоба, насіння,
добрива, інструмент, товари, основні
засоби та інші товарно-матеріальні
цінності, а також нематеріальні активи,
грошові документи і цінні папери
відпускаються покупцям або
передаються безплатно тільки за
довіреністю одержувачів. Бланки
довіреностей видаються після їх
реєстрації у Журналі реєстрації
довіреностей, який має бути
пронумерований, прошнурований та
скріплений печаткою і підписами
керівника і головного бухгалтера
підприємства. Нумерація виданих
протягом року довіреностей є
наскрізною.

Позивачем не надано до суду доказів
видачі уповноваженим особам
довіреностей на право отримання
товарно-матеріальних цінностей від ПП
«Антарес Плюс» в зв'язку з чим
неможливо встановити факт отримання
Позивачем товарів від вищевказаного
контрагенту та посадових осіб
Позивача, уповноважених на отримання
вказаних товарів. Також Позивачем, не
надано до суду документів, які
підтверджують якість нафтопродуктів,
придбаних у ПП «Антарес Плюс» та
наявність яких вимагається п.2.1.
договору №10/05-АА від 10.05.2006 року.

Позивачем взагалі не надано будь-яких
доказів на підтвердження
бухгалтерського обліку придбаного
Товару.

Відповідно до витягу із Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців Серія АД №
785978 (т.2 а.с.36-37) засновником та особою,
яка має право вчиняти дії від імені ПП
«Антарес плюс» без доручення вказаний
ОСОБА_2, тобто, лише ця особа мала право
укладати договори, підписувати
видаткові та податкові накладні від
імені ПП «Антарес плюс».

Допитаний як свідок в рамках
розслідування кримінальної справи №
34 ОСОБА_2 14.06.2006 року
(до дати виписки зазначених вище
податкових накладних) пояснив, що він
лише видав за грошову винагороду
доручення на право реєстрації ПП
«Антарес плюс», але ніякі договори,
первинні бухгалтерські документи від
імені цього підприємства ніколи не
підписував (т.2 а.с.43-44).

Допитаний як обвинувачений в межах
тієї ж кримінальної справи ОСОБА_1
19.10.2006 року заявив, що передав печатки
підприємств «Оригінал» та «Антарес
плюс» ОСОБА_3 для складання та
оформлення бухгалтерських документів
про нібито здійснених поставок цими
двома підприємствами товарів та послуг
на адресу своїх контрагентів (т.2 а.с.46-49,
66-71).

Згідно обвинувального висновку по
кримінальній справі № 34 та
протоколу допиту в якості
обвинуваченої ОСОБА_3 від 19.10.2006 року, в
рамках розслідування тієї ж
кримінальної справи, остання заявила,
що усвідомлювала те, що ОСОБА_1 не є
засновником чи директором, в тому
числі, ПП «Антарес плюс», але під його
тиском засвідчувала підробною
печаткою документи від імені цього
підприємства, яке відкрито на
підставну особу, а також зазначила, що
ці документи є прикриттям безтоварних
операцій вказаного підприємства з його
контрагентами (т.2 а.с.55-58).

Висновком експертизи № 670 від 22.09.2006
року, проведеної в межах вказаної
кримінальної справи, було встановлено,
що вилучені під час обшуку у
обвинувачених договір з
ТОВ «Агротехпромнафта» №
10/05-АА від 10.05.2006 року, податкові
накладні № 958 від 26.06.2006 року, № 1209 від
30.06.2006 року, № 194 від 05.06.2006 року, № 970 від
26.06.2006 року, № 1233 від 30.06.2006 року, а також
доручення на отримання
товарно-матеріальних цінностей є
підробленими.

Вказані обставини були покладені в
основу вироку Приморського районного
суду м. Одеси від 29.05.2008 року по
кримінальній справі №1-331/08 (т.1 а.с.167-211),
який набрав законної сили 13.06.2008 року.

Вироком суду, який набрав законної
сили, встановлено, що підсудний ОСОБА_4
разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 створили цілий
ряд фіктивних підприємств, в тому
числі, ПП «Антарес плюс» на підставних
осіб без наміру фактично займатись
підприємницькою діяльністю (а.с.167 т.1).
Вказані особи за винагороду в розмірі
2,8-3% від суми обороту, з метою уникнення
суб'єктів підприємницької діяльності
від оподаткування, надавали цим
підприємствам послуги з переведення в
готівку безготівкових коштів (т.1 а.с.171).
Вказані послуги надавались, в тому
числі, за допомогою підробних
документів фіктивних підприємств,
таких як ПП «Антарес плюс» (т.1 а.с.173). За
перераховані безготівкові кошти
підприємствами членами злочинної
групи підприємцям видавались підробні
бухгалтерські документи, які нібито
свідчили про здійснення товарних
операцій, хоча такі операції були
безтоварними та фактично не
проводились (т.1 а.с.174). В той же період
часу ОСОБА_3 за вказівкою
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 підробила первинні
бухгалтерські документи ПП «Антарес
плюс», в тому числі, договір з ТОВ
«Агротехпромнафта» № 10/05-АА від 10.05.2006
року, видаткові накладні №182 від 05.06.2006
року, № 958 від 26.06.2006 року, №1209 від 30.06.2006
року, податкові накладні № 194 від 05.06.2006
року, № 970 від 26.06.2006 року, № 1233 від 30.06.2006
року, а також доручення на отримання
товарно-матеріальних цінностей (т.1
а.с.174, 177).

ОСОБА_4 був визнаний винним у скоєні
злочинів, передбачених ч.2 ст.205, ч.ч. 2,3
ст.358 КК України.

Відповідно до ч.4 ст.72 КАС України вирок
суду у кримінальному провадженні або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду, в
питаннях, чи мало місце діяння та чи
вчинене воно цією особою.

Оскільки дії щодо заснування
контрагента Позивача ПП «Антарес плюс»
визнано судом такими, що
кваліфікуються як фіктивне
підприємництво, тобто, створення
суб'єкта підприємницької діяльності з
метою прикриття незаконної діяльності,
що за своєю суттю передбачає
відсутність наміру створення правових
наслідків, що обумовлені відповідною
господарською діяльністю, в тому числі,
окремими господарськими операціями,
суд вважає недоведеним Позивачем факт
реальності здійснення ним
господарських операцій із
контрагентом ПП «Антарес плюс».

Таким чином, з урахуванням наведених у
вказаному вироку висновків, надані до
суду первинні документи на
підтвердження здійснення
господарських операцій, окрім
наведених вище недоліків, також, є
такими, що підписані неповноважними
особами, що свідчить про їх
невідповідність описаним вище вимогам
законодавства, що визначають вимоги до
складання первинних документів. В
даному випадку податкові накладні
виписані від імені ПП «Антарес плюс»
невстановленими особами, тобто
особами, які не мали законних
повноважень на його представництво, на
вчинення від його імені юридично
значимих дій, не мають значення звітних
податкових та розрахункових
документів, з яким Закон №168 пов'язує
право платника ПДВ на включення сум
податку до податкового кредиту та не
можуть слугувати підставою для
формування валових витрат. Тобто,
зважаючи на те, що податкові накладні
від імені ПП «Антарес плюс» складені та
підписані невстановленими особами, суд
приходить до висновку, що надані ТОВ
«Агротехпромнафта» податкові накладні
від імені вказаного підприємства
складені в порушення вимог чинного
законодавства і тому не можуть
слугувати документами, які
підтверджують право Позивача на
включення до податкового кредиту сум
ПДВ за вказаними податковими
накладними та не можуть бути підставою
для формування валових витрат.

Така ж правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постановах
від 21.01.2011 року та від 05.03.2012 року (справи
№№ 21-37а10, 21-421а11) за наслідками розгляду
за винятковими обставинами у зв'язку з
наявністю підстави, встановленої п.1 ч.1
ст.237 Кодексу адміністративного
судочинства України. Зокрема, у
зазначених постановах Верховий Суд
України вказав, що оскільки ТОВ
«Фенстер-Омега» та ТОВ «Любомир-1»,
податкові накладні яких стали
підставою для формування ТОВ «Нафта»
податкового кредиту, зареєстровані в
Єдиному державному реєстрі
підприємств та організацій України і
Реєстрі платників ПДВ за зверненням
невстановлених осіб від імені осіб, які
заперечують свою участь у створенні та
діяльності цих товариств й у
підписанні будь-яких первинних
документів, виписані від їх імені
податкові накладні не можна вважати
належно оформленими та підписаними
повноважними особами звітними
документами, які посвідчують факт
придбання товарів, робіт чи послуг, а
тому віднесення відображених у них сум
ПДВ до податкового кредиту є
безпідставним. Також, Верховний Суд
України зазначив, що висновок Вищого
адміністративного суду України про
протиправність донарахування Позивачу
податкових зобов'язань з податку на
прибуток та ПДВ, який зроблений з
посиланням на те, що сама лише
наявність у ТОВ «Нафта» податкових
накладних, виписаних від імені його
контрагентів, є достатньою підставою
для включення сум ПДВ до податкового
кредиту, не ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права.
Неналежним чином оформлена (підписана
невідомою особою) податкова накладна
не може бути підставою для нарахування
податкового кредиту при наявності
фактів, що ставлять під сумнів
реальність наданої послуги.

Доводи Позивача, про те, що він діяв
добросовісно, а відтак у Відповідача не
має правових підстав для позбавлення
останнього право на податковий кредит,
суд вважає безпідставними з огляду на
наступне.

Так, ч.7 ст.179 Господарського кодексу
України передбачено, що господарські
договори укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Відповідно до положень ст.180 Цивільного
кодексу України зміст господарського
договору становлять умови договору,
визначені угодою його сторін,
спрямованою на встановлення, зміну або
припинення господарських зобов'язань,
як погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст.207 Цивільного кодексу
України правочин, який вчиняє юридична
особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Отже, сторони договору, в тому числі
купівлі-продажу, зобов'язані знати про
повноваження свого контрагента, тобто
вчинити дії щодо перевірки повноважень
осіб, які від його імені укладають
договори та виконують його. Платник не
може вважатися добросовісним, якщо при
виборі контрагента він не проявив
необхідного ступеня обережності
шляхом перевірки наявності
повноважень у особи, яка вчиняє
юридично значимі дії та підписує
документи від імені контрагента.

В даному випадку Позивач не
скористався своїм правом забезпечити
документальне підтвердження
відомостей, зазначених у первинних
документах, тим самим взявши на себе
ризик негативних наслідків своєї
бездіяльності, зокрема, таких як
неможливість документально
підтвердити права на податковий
кредит.

Суд не приймає до уваги видаткові,
податкові накладні, платіжні доручення
(т.1 а.с. 239-250, т.2 а.с. 1-21, 50-57), надані
Позивачем на підтвердження факту
реалізації ним паливно-мастильних
матеріалів, отриманих від ПП «Антарес
Плюс» контрагентам - покупцям Позивача,
в тому числі ДП «Молода Гвардія»,
оскільки судом не встановлена
товарність операцій з придбання
Позивачем вказаних паливно-мастильних
матеріалів у ПП «Антарес Плюс».

Крім того, суд вважає необґрунтованими
посилання представника Позивача на
збіг річного строку, передбаченого ч.1
ст.250 Господарського Кодексу України,
як на підставу неможливості
притягнення ТОВ «Агротехпромнафта» до
відповідальності за заниження
податкових зобов'язань. Відповідно до
ч.1 ст.250 Господарського Кодексу України
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Суд зазначає, що на час прийняття
Відповідачем оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення №
/0 від 26.06.2007 року порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), включаючи збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків
контролюючими органами, у тому числі за
порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності,
визначався Законом України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»

Відповідно до п.п.15.1.1. п.15.1. ст.15 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 року, за винятком
випадків, визначених підпунктом 15.1.2
цього пункту, податковий орган має
право самостійно визначити суму
податкових зобов'язань платника
податків у випадках, визначених цим
Законом, не пізніше закінчення 1095 дня,
наступного за останнім днем граничного
строку подання податкової декларації,
а у разі, коли така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання. Якщо
протягом зазначеного строку
податковий орган не визначає суму
податкових зобов'язань, платник
податків вважається вільним від такого
податкового зобов'язання, а спір
стосовно такої декларації не підлягає
розгляду в адміністративному або
судовому порядку. З матеріалів справи
вбачається, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № /0 від
26.06.2007 року було прийнято Відповідачем
з дотриманням 1095-денного строку,
передбаченого п.п.15.1.1. п.15.1. ст.15
вищевказаного Закону. В зв'язку з
викладеним посилання Позивача на збіг
строку, передбаченого ч.1 ст.250 ГУ
України є безпідставним.

Згідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); добросовісно;
розсудливо.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2
ст.71 КАС України в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
Відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

На підставі викладеного, суд прийшов до
висновку, що податкове
повідомлення-рішення №
/0 від 26.06.2007 року, яким ТОВ
«Агротехпромнафта» збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ в розмірі
699828,37 грн. (з яких за основним платежем -
466549,57 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 233278,80 грн.) є правомірним та
скасуванню не підлягає.

З урахуванням встановлених у судовому
засіданні фактів, суд прийшов до
висновку, що Позивач не довів суду ті
обставини, на які посилався в їх
обґрунтування позовних вимог, а тому
вони задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агротехпромнафта»
до Березівської міжрайонної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області, за участю третьої особи на
стороні відповідача без самостійних
вимог -Державної податкової інспекції
у Приморському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Березівської міжрайонної державної
податкової інспекції № /0 від
26.06.2007 року, яким Товариству з обмеженою
відповідальністю «Агротехпромнафта»
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 699828,37 грн. з яких за
основним платежем - 466549,57 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями -
233278,80 грн. - відмовити.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Одеський окружний
адміністративний суд шляхом подання в
десятиденний строк з дня її
проголошення апеляційної скарги. У
разі застосування судом частини
третьої ст. 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень було
повідомлено про можливість отримання
копії постанови суду безпосередньо в
суді, то десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Стеценко О.О.

21 липня 2014 року.