Справа № 2а-9294/10/0670
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2014 року м.
Київ К/9991/6275/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Житомирської
області

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 23.12.2010

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13.10.2011

у справі № 2а-9294/10/0670

за позовом Малого приватного
підприємства «Нафтосоюз»

до Коростенської об'єднаної
державної податкової інспекції
Житомирської області

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Мале приватне підприємство
«Нафтосоюз» (далі по тексту - позивач,
МПП «Нафтосоюз») звернулось до суду з
позовом до Коростенської об'єднаної
державної податкової інспекції
Житомирської області (далі по тексту -
відповідач, Коростенська ОДПІ) про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 11.08.2010 №/0,
від 27.09.2010 №/1, від 24.11.2010 №/2.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 23.12.2010, яка
залишена без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13.10.2011, позовні вимоги задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем була
проведена камеральна (невиїзна)
перевірка податкової звітності з
податку на додану вартість позивача за
травень 2010 року, за результатами якої
складено акт №151/15-02 від 27.07.2010.

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення від 11.08.2010
№/0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 88964,21 грн. та
застосовано штрафні санкції в розмірі
4448,21 грн.

За результатами оскарження в
адміністративному порядку податкового
повідомлення-рішення від 11.08.2010
№/0 скарги позивача залишено без
задоволення, а податкове
повідомлення-рішення від 11.08.2010
№/0 без змін та прийнято нові
податкові повідомлення-рішення від
27.09.2010 №/1, від 24.11.2010 №/2,
якими позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 88964,21 грн. та
застосовано штрафні санкції в розмірі
4448,21 грн.

Підставою для визначення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість слугував висновок
податкового органу про порушення
позивачем пп. 7.2.3 п.7.2, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», що призвело до
завищення податкового кредиту з
податку на додану вартість у травні 2010
року на суму 88964, 21 грн. за рахунок чого
зменшено податкові зобов'язання по
сплаті податку до бюджету на вказану
суму. При цьому, податковий орган
виходив з неправомірного формування
податкового кредиту в декларації за
травень 2010 року, оскільки його
постачальниками ТОВ «Бастіон-2008», ПП
«Нафтогазбуд-Центр» в травні 2010 року
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість за господарськими
операціями з МПП «Нафтосоюз»
задекларовані не були.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступних обставин, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Пунктом 1.7 ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість»визначено,
що податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 6.1 ст. 6 та статтею 81
цього Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього
Закону датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг),
дата виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків
з використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

За результатом розгляду справи, було
встановлено факт оплати позивачем
податку на додану вартість в ціні
товару, на підставі належним чином
оформлених податкових накладних,
виписаних на його адресу особами, які
мають статус платників податку на
додану вартість.

Фактичне виконання спірних договорів
підтверджується належним чином
оформленими податковими накладними,
видатковими накладними та
товарно-транспортними накладними на
відпуск нафтопродуктів (нафти), копії
яких містяться в матеріалах справи.

Порушень позивачем порядку
відображення в деклараціях з податку
на додану вартість сум податкових
зобов'язань відповідачем не
встановлено, а порушення контрагентом
позивача податкового законодавства, на
думку судової колегії, не є підставою
для висновку про порушення саме
позивачем пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

При цьому, слід зазначити, що якщо
контрагент позивача не виконав свого
зобов'язання зі сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суди дійшли обґрунтованого
висновку щодо наявності підстав для
задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Житомирської області
відхилити.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 23.12.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13.10.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров