Справа № 815/3130/14
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3130/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Корой С.М.

секретар судового
засідання Філіппова Ю.В.

за участю сторін:

представника позивача
- Міщенка А.Л. (за довіреністю)

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Одеського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 про стягнення коштів у сумі 5315,69
гривень -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Одеського
обласного відділення Фонду
соціального страхування інвалідів
(далі - ООФ ФСС інвалідів) до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП
ОСОБА_2), в якому позивач просить суд
стягнути з ФОП ОСОБА_2, (АДРЕСА_1, код
ЄДРПОУ НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2, МФО 328384, Банк
АТ «Імексбанк») на користь Одеського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
рахунок управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області / Банк ГУ ДКСУ в
Одеській області, одержувач - УДКСУ в
Савранському районі, МФО 828011, р/р -
0411, код ЄДРПОУ - 37015477 / суму
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2013 році у
розмірі 5281,25 грн. та пеню за порушення
встановлених законодавством термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій у розмірі 34,44 грн.. Всього
підлягає стягненню

5315,69 гривень.

В своєму позові позивач зазначив, що
згідно із звітом про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за формою
№ 10-ПІ за 2013 рік, наданому відповідачем
до ФСС інвалідів, середньооблікова
чисельність штатних працівників за 2013
рік на

ФОП ОСОБА_2 склала 8 осіб. У
відповідності із вимогами чинного
законодавства України, зокрема ст. 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
відповідач повинен був створити 1
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда, проте не
створив жодного. На підприємстві
протягом року працював інвалід ОСОБА_3 1
місяць, тобто, виходячи з положень
Інструкції зі статистики чисельності
працівників, затвердженої наказом
державного комітету статистики
України від 28.09.2005 року № 286,
середньооблікова кількість працюючих
інвалідів протягом року становила
менше одного. За невиконання
вищевказаного нормативу, відповідно до
положень ст. 20 зазначеного Закону
відповідач повинен був сплатити
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 5281,25 грн. у строк до 15 квітня
року, наступного за роком, в якому
відбулося порушення нормативу, однак
станом на 06.05.2014 року відповідачем такі
санкції не сплачені. Крім того у зв'язку
із простроченням погашення
адміністративно-господарських санкцій
відповідно до ч. 2 ст. 20 вказаного Закону
відповідач повинен сплатити пеню у
розмірі 34,44 грн..

Відповідач надав до суду заперечення
(а.с.18-19), в яких зазначив, що Порядок
розрахунку середньооблікової
чисельності працівників, необхідної
для визначення кількості робочих місць
для працевлаштування інвалідів
відповідно до нормативу визначений п. 2
Інструкції зі статистики кількості
працівників, затвердженої наказом
державного комітету статистики
України від 28.09.2005 року № 286, якою
визначено, що при розрахунку кількості
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у відсотковому відношенні
від середньооблікової чисельності
працівників отриманий результат
округляється до цілого числа. При цьому
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, у яких по основному
місцю роботи працює 8 і більше осіб,
реєструються у відповідних
відділеннях ФСС інвалідів за своїм
місцезнаходженням. Так, відповідач
пояснила, що протягом 2013 року
використовувала найману працю.
Відповідно до укладених трудових
договорів, що зареєстровані нею у
Савранському РЦЗ, та табелів обліку
робочого часу середньооблікова
чисельність найманих працівників за 2013
рік склала у неї 6 осіб, у зв'язку чим
норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів для неї не
встановлюється. Відповідач наводить
відомості щодо працевлаштування у неї
осіб, згідно з якими протягом січня -
червня 2013 року середньооблікова
кількість працівників становила 5 осіб,
у липні 2013 року - 6 осіб, у серпні 2013 - 7
осіб, у вересні - грудні 2013 року - 8 осіб,
тоді як середньооблікова кількість
працівників за рік становить 6,25 осіб.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги та
обґрунтування адміністративного
позову у повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог
заперечувала, посилаючись при цьому на
доводи та обґрунтування, викладені в
наданому до суду запереченні.

Суд, заслухавши осіб, що з'явились в
судове засідання, дослідивши доводи
адміністративного позову, заперечень
проти позову, наявні матеріали справи
та обставини, якими обґрунтовуються
вимоги, докази, якими вони
підтверджуються, встановив таке.

04 березня 2014 року ФОП ОСОБА_2 до
Одеського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів було
подано звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
за формою N 10-ПІ (а.с. 6-7), в якому, зокрема,
зазначено, що середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу становила 8 осіб, з
них середньооблікова кількість
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність, не визначена, кількість
інвалідів-штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог ст. 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» - 1
особа, середньорічна заробітна плата
штатного працівника фактично
становила 880,00 грн.

У розділі 2 вказаного звіту «Список
працюючих інвалідів штатних
працівників, які були зайняті на
підприємстві у 2013 році» наведено
інформацію про 1 особу, який працював у
ФОП ОСОБА_2 один повний місяць.

20.03.2014 року Одеським обласним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів на підставі даних звіту,
поданого ФОП ОСОБА_2, було розраховано
суму адміністративно-господарських
санкцій за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, яку належало самостійно
сплатити до бюджету на рахунок
Держказначейства в Одеській області в
строк до 15 квітня поточного року, із
зазначенням, що норматив повинен був
складати 1 особу, середньооблікова
кількість штатних працівників за
звітний рік, яким відповідно до чинного
законодавства встановлена
інвалідність, становила 0 осіб,
кількість робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів і не
зайнятих інвалідами становила 1,
середньорічна заробітна плата 10562,25
грн., а сума
адміністративно-господарських санкцій
становить 5281,25 грн. (а.с. 8).

Відповідно до положень ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

З наведених норм законодавства
вбачається, що умовою виникнення
обов'язку роботодавця забезпечувати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів є наявність у нього
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу, що
становить 8 і більше осіб. У
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, в яких за основним
місцем роботи працює менше 8 осіб
такого обов'язку не виникає.

Форма звіту про зайнятість і
працевлаштування інвалідів (Форма N
10-ПІ) затверджена наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 10.02.2007 року № 42. Цим же наказом
затверджена також і Інструкція щодо
заповнення форми N 10-ПІ (річна) «Звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів».

Відповідно до пп. 1.1. цієї Інструкції
Форма N 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість
і працевлаштування інвалідів» (далі -
звіт), що заповнюється за рік,
поширюється на всі підприємства,
установи і організації, у тому числі
підприємства громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю, у яких
працює за основним місцем роботи від 8 і
більше осіб (далі - роботодавці).

Пунктом 3 зазначеної Інструкції
передбачено, що у рядку 01
відображається середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу за рік, яка
визначається відповідно до пункту 3.2
Інструкції зі статистики кількості
працівників, затвердженої наказом
Державного комітету статистики
України від 28.09.2005 року № 286 та
зареєстрованої Міністерством юстиції
України 30.11.2005 року за № 1442/11722 (із
змінами).

У рядку 02 відображається
середньооблікова кількість штатних
працівників за рік, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність. Фізична особа, яка
використовує найману працю, якщо їй
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність, збільшує
показник рядка 02 на одиницю.

У рядку 03 відображається кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених роботодавцем, відповідно до
нормативу робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів, установленого статтею 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні».
Показник рядка 03 визначається для
роботодавців, у яких працює від 25 осіб,
шляхом множення показника рядка 01 на 4 %,
а для роботодавців, у яких працює від 8
до 25 осіб, дорівнює 1 особі.

Підпунктом 3.4. Інструкції при цьому
передбачено, що дані щодо
середньооблікової кількості штатних
працівників облікового складу (рядок
01), середньооблікової кількості
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність (рядок 02), та кількості
інвалідів, які повинні працювати на
робочих місцях (рядок 03),
відображаються в цілих одиницях. Якщо
при обчисленні виникає дробове число,
його необхідно округлити до цілого
(якщо після коми число 5 і більше, то
воно округлюється в бік збільшення).

Основні методологічні положення щодо
визначення показників кількості
працівників у формах державних
статистичних спостережень з метою
одержання об'єктивної статистичної
інформації щодо зайнятості
працівників та розмірів їхньої оплати
праці встановлені в Інструкції зі
статистики кількості працівників,
затвердженій наказом державного
комітету статистики України від 28.09.2005
року № 286.

Відповідно до п. 2.3. Інструкції в
обліковій кількості штатних
працівників за кожний календарний день
враховуються особи, які фактично
працювали, а також відсутні на роботі з
будь-яких причин, тобто усі працівники,
які перебувають у трудових відносинах,
незалежно від виду трудового договору.

Пунктом 2.4. Інструкції встановлено, що
до облікової кількості включаються
штатні працівники, які: фактично
з'явилися на роботу, включаючи тих, які
не працювали з причин простою; прийняті
на роботу з випробувальним терміном;
прийняті або переведені за ініціативою
адміністрації на роботу на неповний
робочий день або неповний робочий
тиждень. В обліковій кількості ці
працівники враховуються за кожний
календарний день як цілі одиниці,
включаючи неробочі дні тижня, що
обумовлені при зарахуванні на роботу.

Згідно з п. 3.2. вказаної Інструкції
середньооблікова кількість штатних
працівників розраховується на
підставі щоденних даних про облікову
кількість штатних працівників, які
повинні уточнюватись відповідно до
наказів про прийом, переведення
працівника на іншу роботу та
припинення трудового договору.
Облікова кількість штатних
працівників за кожен день має
відповідати даним табельного обліку
використання робочого часу
працівників, на підставі якого
визначається кількість працівників,
які з'явились або не з'явились на
роботу.

Згідно з пп. 3.2.5. цієї Інструкції
середньооблікова кількість штатних
працівників за період з початку року (у
тому числі за квартал, півріччя, 9
місяців, рік) обчислюється шляхом
підсумовування середньооблікової
кількості штатних працівників за всі
місяці роботи підприємства, що минули
за період з початку року до звітного
місяця включно, та ділення одержаної
суми на кількість місяців у цьому
періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4, ... 12.

При цьому, виходячи з положень пп. 3.2.1.
Інструкції, середньооблікова
кількість штатних працівників за
місяць обчислюється шляхом
підсумовування кількості штатних
працівників облікового складу за
кожний календарний день звітного
місяця, тобто з 1 по 30 або 31 число (для
лютого - по 28 або 29), включаючи вихідні,
святкові та неробочі дні, і ділення
одержаної суми на число календарних
днів звітного місяця.

Відповідно до ст. 24-1 Кодексу законів
про працю України у разі укладення
трудового договору між працівником і
фізичною особою фізична особа або за
нотаріальним дорученням уповноважена
нею особа повинна у тижневий строк з
моменту фактичного допущення
працівника до роботи зареєструвати
укладений у письмовій формі трудовий
договір у державній службі зайнятості
за місцем свого проживання у порядку,
визначеному центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення.

Визначене у Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців місце проживання ФОП
ОСОБА_2 свідчить про існування у неї
обов'язку здійснювати реєстрацію
укладених нею трудових договорів у
Савранському районному центрі
зайнятості.

З метою забезпечення повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
цієї справи ухвалою від 17.06.2014 року суд
витребував у Савранського районного
центру зайнятості інформацію щодо
зареєстрованих в установленому
законодавством порядку у Савранському
районному центрі зайнятості трудових
договорів, що укладались фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2
(реєстраційний номер в ЄДР НОМЕР_3) та
залишались чинними протягом 2013 року із
зазначенням загальної кількості
чинних договорів у кожному місяці 2013
року та наданням належним чином
засвідчених копій відповідних
договорів.

Листом від 07.07.2014 року № 500 Савранський
районний центр зайнятості на виконання
вищезгаданої ухвали суду повідомив про
кількість діючих протягом 2013 року
трудових договорів, що укладались
відповідачем із найманими
працівниками та були зареєстровані у
відповідному центрі зайнятості
(а.с.70-92).

Дослідивши зазначену інформацію, суд
встановив, що до липня 2013 року у ФОП
ОСОБА_2 працювало 5 осіб, з якими
відповідачем укладались трудові
договори у періоди, що передували 2013 р.
Зазначене також підтверджується
табелями обліку робочого часу за
відповідні періоди. З урахуванням
наведеного середньооблікова кількість
працівників ФОП ОСОБА_2 за періоди
січень-червень 2013 роки становила 5 осіб
( а.с.33-44)

08.07.2013 року відповідачем укладено
трудовий договір із ОСОБА_4, який був
розірваний сторонами 22.07.2013 року
(а.с.82-83). З урахуванням наведеного,
виходячи з положень Інструкції зі
статистики кількості працівників,
затвердженій наказом державного
комітету статистики України від 28.09.2005
року № 286, а також табелю обліку
робочого часу за липень 2013 року (а.с.38)
середньооблікова кількість
працівників ФОП ОСОБА_2 у липні 2013 року
становила 5 осіб (7 днів х 5 осіб + 15 днів х
6 осіб +9 днів х 5 осіб : 31 календарний
день = 5,48).

У серпні 2013 року відповідачем укладено
ще три трудові договори: від 01.08.2013 року
- із ОСОБА_5(а.с.84-85), від 09.08.2013 року - із
ОСОБА_6 (а.с.86-87) та від 09.08.2013 року - із
ОСОБА_7 (а.с.88). З урахуванням наведеного,
виходячи з положень Інструкції зі
статистики кількості працівників,
затвердженій наказом державного
комітету статистики України від 28.09.2005
року № 286, а також табелю обліку
робочого часу за серпень 2013 року (а.с.37)
середньооблікова кількість
працівників у серпні 2013 року у ФОП
ОСОБА_2 становила 7 осіб ( 8 днів х 6 осіб +
23 дні х 8 осіб : 31 календарний день = 7,48).
Відповідно до табелю обліку робочого
часу за вересень 2013 року (а.с. 36)
середньооблікова кількість
працівників ФОП ОСОБА_2 у вересні 2013
року становила 8 осіб (30 днів х 8 осіб : 30
календарних днів = 8,0).

21.10.2013 року відповідачем укладено
трудовий договір із ОСОБА_8, якого було
звільнено 31.10.2013 року (а.с.90-91). З
урахуванням наведеного, виходячи з
положень Інструкції зі статистики
кількості працівників, затвердженій
наказом державного комітету
статистики України від 28.09.2005 року № 286,
а також табелю обліку робочого часу за
жовтень 2013 року (а.с.35) середньооблікова
кількість працівників ФОП ОСОБА_2 у
жовтні 2013 року становила 8 осіб (19 днів х
8 осіб + 11 днів х 9 осіб : 31 календарний
день = 8,09). Виходячи з табелю обліку
робочого часу за листопад 2013 року,
середньооблікова кількість
працівників

ФОП ОСОБА_2 у листопаді 2013 року
становила 8 осіб (30 днів х 8 осіб : 30
календарних днів = 8,0).

30.12.2013 року ФОП ОСОБА_2 уклала трудовий
договір із ОСОБА_3, який є інвалідом ІІІ
групи (а.с.92), та з урахуванням додатково
найманого наприкінці календарного
місяця працівника згідно з табелем
обліку робочого часу у грудні 2013 року
середньооблікова кількість
працівників ФОП ОСОБА_2 становила 8 осіб
(29 днів х 8 осіб + 2 дні х 9осіб : 31
календарний день = 8,06).

Виходячи з наведеного,
середньооблікова кількість
працівників ФОП ОСОБА_2 за 2013 рік
становила 6 осіб (5+5+5+5+5+5 +5+7+8+8+8+8: 12
місяців = 6,17).

Таким чином, оскільки середньооблікова
кількість працівників ФОП ОСОБА_2 за 2013
рік становила менше 8 осіб, у неї не
виникало обов'язку утворювати протягом
2013 року робочого місця, призначеного
для працевлаштування інвалідів.
Водночас, суд звертає увагу на факт
наведення відповідачем у звіті про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів (Форма N 10-ПІ) за 2013 рік
інформації, яка не відповідає
фактичним обставинам, що і стало
підставою для нарахування
відповідачеві штрафних санкцій, що,
втім, не свідчить про обґрунтованість
стягнення відповідних штрафних
санкцій в силу фактичного недопущення
відповідачем порушення, яке передбачає
накладення
адміністративно-господарських
санкцій.

Крім того, суд враховує, що частиною 1
ст. 18 вказаного Закону передбачено, що
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 18 цього
Закону підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 18-1
Закону державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

Аналіз наведених норм права свідчить
про те, що працевлаштування інвалідів
здійснюється або шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємства, або шляхом звернення до
державної служби зайнятості, яка в свою
чергу здійснює пошук підходящої роботи
для працевлаштування такого інваліда.
Жодною нормою законодавства України не
встановлений обов'язок підприємства
здійснювати пошук інвалідів для їх
працевлаштування на цьому
підприємстві.

Судом встановлено, що у грудні 2013 року,
після настання факту стабільного
працевлаштування у ФОП ОСОБА_2 8
найманих працівників, що могло
створити у неї обов'язок для
працевлаштування у 2014 році принаймні
одного інваліда, відповідачем складено
та в установленому законодавством
порядку подано звітність про наявність
вакансій за формою № 3-ПН, в якій
повідомлялось про наявність вакансії
охоронника, в якій зроблена позначка
про можливість працевлаштування на
вказаній вакансії інваліда (а.с.45). За
результатами подачі відповідачем
зазначеного звіту й був
працевлаштований інвалід ОСОБА_3 Тим
самим, з урахуванням збільшення
наприкінці року середньооблікової
місячної кількості працівників до 8
осіб, відповідачем вживались всі
необхідні заходи з метою недопущення
відповідного порушення у наступному
звітному періоді.

Згідно з нормами ст. 20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Підстави господарсько-правової
відповідальності визначені ст.218
Господарського кодексу України, якою
встановлено, що підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Водночас з цим,
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком або збором (обов'язковим
платежем), а є заходом впливу до
правопорушника у сфері господарювання
у зв'язку із допущенням ним
правопорушення. При цьому обов'язковою
вимогою для застосування таких санкцій
до правопорушника є наявність складу
такого правопорушення, в тому числі
наявність вини особи, до якої
застосовуються санкції.

Втім, судом не встановлено факту
господарського правопорушення з боку

ФОП ОСОБА_2 за таких підстав суд вважає,
що відсутні правові підстави для
застосування до відповідача
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів та,
відповідно, стягнення пені за
порушення строків сплати
адміністративно-господарських
санкцій.

На підставі встановленого, керуючись
приписами ст.ст.11, 162 КАС України, суд
вважає, що вимоги позивача є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163,
167, 186, 254 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Одеського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення суми
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2013 році,
та пені за порушення встановлених
законодавством строків сплати
адміністративно-господарських санкцій
у загальній сумі 5315,69 гривень -
відмовити.

Судові витрати розподілити відповідно
до приписів ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Одеський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги. Апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови
виготовлений та підписаний суддею
24.07.2014 року.

Суддя
С.М. Корой

У задоволенні адміністративного
позову Одеського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення суми
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2013 році,
та пені за порушення встановлених
законодавством строків сплати
адміністративно-господарських санкцій
у загальній сумі 5315,69 гривень -
відмовити.

Судові витрати розподілити відповідно
до приписів ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Одеський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги. Апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови
виготовлений та підписаний суддею
24.07.2014 року.

Суддя
С.М. Корой

24 липня 2014 року.