Справа № 597/1421/13-а 2а/597/81/13
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року
Справа № 876/337/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Заліщицького районного суду
Тернопільської області від 17 грудня 2013
року по справі № 597/1421/13-а, 2а/597/81/13 за
позовом ОСОБА_2 до Дуплинської
сільської ради про визнання
протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень, -

В С Т А Н О В И В:

07.11.2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з
адміністративним позовом, яким просила
визнати протиправним та скасувати
рішення №103 від 02 липня 2013 року 17 сесії 6
скликання Дуплинської сільської ради
«Про надання дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність
загальною площею 0,11 га для ведення
особистого селянського господарства в
АДРЕСА_1, громадянину ОСОБА_1.»;
зобов'язати відповідача на черговій
сесії розглянути питання про надання у
постійне користування земельної
ділянки загальною площею 0,11 га для
ведення особистого селянського
господарства в АДРЕСА_1 з обов'язковою
її участю.

Постановою Заліщицького районного
суду Тернопільської області від 17
грудня 2013 року адміністративний позов
задоволено повністю: визнано
протиправним та скасовано рішення №103
від 02 липня 2013 року 17 сесії 6 скликання
Дуплинської сільської ради «Про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність загальною площею
0,11 га для ведення особистого
селянського господарства в АДРЕСА_1,
громадянину ОСОБА_1»; зобов'язано
відповідача на черговій сесії
розглянути питання про надання у
постійне користування земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства в АДРЕСА_1 з
обов'язковою участю ОСОБА_2.

ОСОБА_1 постанову суду першої інстанції
оскаржив, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Просить постанову суду скасувати та
прийняти нову, якою в задоволенні
позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказує, що відповідно до ст. 152
Земельного кодексу України тільки
власник земельної ділянки або
землекористувач вправі вимагати
усунення будь-яких порушень його права
на землю. Виходячи з цього
безпідставними є позови осіб у яких
відсутні будь-які правовстановлюючі
документи щодо права власності чи
користування земельною ділянкою.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомленні про місце та час розгляду
справи, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути дану справу згідно
з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує
постанову суду першої інстанції, та
приймає нову постанову, якщо визнає, що
суд першої інстанції неповно з'ясував
обставини справи, що мають значення для
справи, порушив норми матеріального
права, що призвели до неправильного
вирішення справи.

Суд першої інстанції в своєму рішенні
вказує, що спірна земельна ділянка
знаходилась у користуванні громадянки
ОСОБА_3 згідно рішення 4 сесії 22
скликання № 22 від 29.11.1996 року
Дуплиської сільської ради
Заліщицького району Тернопільської
області і за своїм цільовим
призначенням була виділена для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд. Оскільки ОСОБА_3
з 1986 року не проживала і не
зареєстрована в АДРЕСА_2 вона дала
згоду на вилучення у неї вищевказаної
земельної ділянки для передачі у
постійне користування ОСОБА_4.

Рішенням 149 від 10.11.2000 року тринадцятої
сесії третього скликання Дуплиської
сільської ради Заліщицького району
Тернопільської області ОСОБА_4, було
надано у постійне користування
земельну ділянку розміром 0,11 га для
ведення особистого підсобного
господарства в АДРЕСА_1.

Починаючи із листопада 2000 року і до
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто до дня смерті
ОСОБА_4 вона із допомогою її дочки
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 обробляли дану
земельну ділянку, вносили мінеральні
та органічні добрива з метою
підтримання її родючості, постійно і
систематично сплачували земельний
податок за користування цією земельною
ділянкою. Після смерті ОСОБА_4 позивач
та її дочка ОСОБА_5 продовжували
обробляти вказану земельну ділянку та
сплачувати земельний податок за її
користування. Земельний податок ними
внесено по 2013 рік включно, що
стверджується довідкою № 127 від 26.06.2013
року.

Рішенням № 103 від 02.07.2013 року 17 сесії 6
скликання Дуплиської сільської ради
Заліщицького району спірна земельна
ділянка площею 0,11 га була відведена для
ведення особистого селянського
господарства жителю АДРЕСА_1 ОСОБА_1, за
його заявою, з надання йому дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення цієї земельної ділянки у
власність останнього.

Відповідно до статті 19 Земельного
кодексу України (в редакції чинній на
час виникнення спірних правовідносин 18
грудня 1990 року N 561-XII) сільські, селищні
Ради народних депутатів надають
земельні ділянки у користування для
всіх потреб із земель сіл, селищ, а
також за їх межами для будівництва
шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та
інших об'єктів, пов'язаних з
обслуговуванням населення (сфера
послуг), сільськогосподарського
використання, ведення селянського
(фермерського) господарства,
особистого підсобного господарства,
індивідуального житлового, дачного і
гаражного будівництва,
індивідуального і колективного
садівництва, городництва, сінокосіння
і випасання худоби, традиційних
народних промислів.

Громадяни, заінтересовані в одержанні
земельних ділянок, звертаються з
відповідним клопотанням (громадянин з
заявою) до місцевої Ради народних
депутатів, яка має право надавати
земельні ділянки.

У заяві громадянина про надання
земельної ділянки вказуються бажані її
розмір і місце розташування, мета
використання.

Відповідна місцева Рада народних
депутатів розглядає клопотання (заяву)
у строк не більше місяця, дає дозвіл на
складання проекту відведення
земельної ділянки і одночасно
повідомляє про це Раду народних
депутатів, на території якої
розташована намічувана для відведення
земельна ділянка.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується з власником землі або
землекористувачем та подається до
сільської, селищної, міської Ради
народних депутатів, яка розглядає його
у місячний строк і в межах своєї
компетенції приймає рішення про
надання земель.

Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу
України (в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин 18
грудня 1990 року N 561-XII) право власності на
землю або право користування наданою
земельною ділянкою виникає після
встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право.
Документи, що посвідчують право на
земельну ділянку, визначені ст. 23 цього
Кодексу. Проте дію зазначеної статті
зупинено стосовно власників земельних
ділянок, визначених ст. 1 Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року №15-92 «Про приватизацію
земельних ділянок» (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 3 зазначеного Декрету
встановлено, що право приватної
власності громадян на земельні
ділянки, передані їм для цілей,
передбачених статтею 1 цього Декрету, -
а саме ведення особистого підсобного
господарства, будівництва і
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка), садівництва, дачного і
гаражного будівництва посвідчується
відповідною Радою народних депутатів,
про що робиться запис у
земельно-кадастрових документах, з
наступною видачею державного акта на
право приватної власності на землю.
Отже, цією нормою визначено порядок
посвідчення права приватної власності
громадян на земельні ділянки та
документи, що посвідчують право на
земельну ділянку. Таким документом
може бути відповідний запис у
земельно-кадастрових документах.

Згідно з п. 6 Перехідних положень
Земельного кодексу України 2001 року з
урахуванням Рішення Конституційного
Суду України №5-рп/2005 від 22 вересня 2005
року також передбачає збереження права
користування земельними ділянками, які
на час введення в дію цього Кодексу
громадяни мали у постійному
користуванні.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Земельного
кодексу України (1990 року) та ч. ч. 3, 4 ст.
142 Земельного кодексу України (2001 року)
припинення права власності на землю
або права користування земельною
ділянкою у разі добровільної відмови
власника землі або землекористувача
провадиться за його заявою на підставі
рішення відповідної Ради народних
депутатів.

Примусове припинення права
користування земельною ділянкою,
вилучення (викуп) земельної ділянки
могло відбутись у судовому порядку,
передбаченому ч. 4 ст. 29, ч. 6 ст. 31
Земельного кодексу України (1990 року) та
ст. 143, ч. 10 ст. 149 Земельного кодексу
України (2001 року).

З матеріалів справи вбачається, що
відсутня заява ОСОБА_3 про припинення
права користування спірною земельною
ділянкою і відсутнє відповідне рішення
Ради народних депутатів. Таким чином,
рішення №149 від 10.11.2000 року Дуплиської
сільської ради, яким ОСОБА_4 було надано
у постійне користування дану земельну
ділянку для ведення особистого
підсобного господарства винесено
незаконно, оскільки така земельна
ділянка не була вилучена в громадянки
ОСОБА_3. З цих же підстав вона незаконно
надана і ОСОБА_1.

Крім того, посилання позивача на ту
обставину, що після смерті матері
ОСОБА_4 з 25.06.2012 року вона продовжувала
користуватися наданою їй у постійне
користування земельною ділянкою і
сплачувати земельний податок не
підтверджено доказами, оскільки в
матеріалах справи наявні квитанції,
які сплачувала ОСОБА_3 (а.с.8-9).

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають до
задоволення частково в частині
визнання протиправним та скасування
рішення №103 від 02 липня 2013 року,
оскільки рішення 149 від 10.11.2000 року
тринадцятої сесії третього скликання
Дуплиської сільської ради
Заліщицького району Тернопільської
області, яким ОСОБА_4, було надано у
постійне користування земельну
ділянку розміром 0,11 га для ведення
особистого підсобного господарства не
скасоване, а рішення про вилучення
даної земельної ділянки після смерті
ОСОБА_4, не прийняте.

Однак колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог в частині
зобов'язання Дуплинської сільської
ради Заліщицького району
Тернопільської області розгляд
питання про надання у постійне
користування земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства в АДРЕСА_1 проводити за
обов'язковою участю ОСОБА_2 з огляду на
наступне.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 118
Земельного кодексу України, громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
викопіювання з кадастрової карти
(плану) або інші графічні матеріали, на
яких зазначено бажане місце
розташування земельної ділянки,
погодження землекористувача (у разі
вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Статтею 81 Земельного кодексу України
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі безоплатної передачі із
земель державної і комунальної
власності.

Відповідно до п. г) ч. 1 ст. 121 Земельного
кодексу України громадяни України
мають право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка) у селах - не
більше 0,25 гектара, в селищах - не більше
0,15 гектара, в містах - не більше 0,10
гектара.

Відповідно до пункту 34 статті 26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні» виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради вирішуються, зокрема,
питання регулювання земельних
відносин.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу
України передбачено, що відповідний
орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні.

Тобто, з вищевказаного положення
закону можна зробити висновок, що
Дуплиська сільська рада може
розглянути питання про надання
позивачу у користування земельної
ділянки для ведення особистого
підсобного господарства тільки у разі
подання ним відповідного клопотання до
сільської ради у відповідності до ст. 118
Земельного кодексу України. Як
вбачається з матеріалів справи позивач
з даним клопотанням до Дуплиської
сільської ради не зверталася.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що позовні вимоги в
частині зобов'язання Дуплинської
сільської ради Заліщицького району
Тернопільської області розгляд
питання про надання у постійне
користування земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства в АДРЕСА_1 проводити за
обов'язковою участю ОСОБА_2 задоволенню
не підлягають, а тому постанову суду в
цій частині слід скасувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дір
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права, а тому
постанова суду підлягає скасуванню з
постановленням нової, якою позов
задоволити частково.

Керуючись ст.ст. 94, 100, 160, 195, ст. 197, п. 3 ч.1
ст.198, п. 4 ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Заліщицького районного суду
Тернопільської області від 17 грудня 2013
року по справі № 597/1421/13-а, 2а/597/81/13 -
скасувати в частині зобов'язання
Дуплинської сільської ради
Заліщицького району Тернопільської
області розгляд питання про надання у
постійне користування земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства в АДРЕСА_1
проводити за обов'язковою участю
ОСОБА_2, та в позові в цій частині
відмовити.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь в справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Р.Б. Хобор