Справа № 0670/515/11
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2014 року м.
Київ К/9991/6061/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Житомирі

на постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 14.12.2011

у справі № 0670/515/11

за позовомФізичної особи - підприємця
ОСОБА_2доДержавної податкової
інспекції у м. Житомиріпроскасування
податкових
повідомлень-рішеньВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
(далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_2.)
звернувся до Житомирського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Житомирі (далі по тексту - відповідач,
ДПІ у м. Житомирі) про скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 22.03.2011 у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 14.12.2011
скасовано постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
22.03.2011 та прийнято нове рішення, яким
позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції про задоволення позову та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позову, посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, що ДПІ у м. Житомирі
проведена документальна планова
перевірка дотримання вимог
податкового та іншого законодавства
ФОП ОСОБА_2 за період з 01.10.2008 по 31.03.2010,
за результатами якої складено акт
№4997/17-1- від 29.07.2010, яким
встановлено порушення ст. 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян», пп.
«а» п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»; пп.
7.4.4 п. 7.4, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість».

На підставі акту перевірки
відповідачем 05.08.2010 були прийняті
податкові повідомлення-рішення
№/0 про визначення позивачу
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб від підприємницької
діяльності за основним платежем в
розмірі 168375,00 грн. і №/0 про
визначення позивачеві зобов'язання по
податку на додану вартість в розмірі
336752,00 грн. (у тому числі: за основним
платежем - 224501,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 112251,00 грн.).

Не погоджуючись з вказаними рішеннями,
відповідач оскаржив їх в
адміністративному порядку, за
результатами якого податковим органом
прийняті податкові
повідомлення-рішення №/1 від
08.10.2010, №/2 від 08.12.2010, №/3 від
06.01.2011 про визначення зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності за
основним платежем в розмірі 168375,00 грн.,
а також повідомлення-рішення №/1
від 08.10.2010, №/2 від 08.12.2010, №/3
від 06.01.2011 про визначення позивачеві
зобов'язання по податку на додану
вартість в розмірі 336752,00 грн. (у тому
числі: за основним платежем - 224501,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями -
112251,00 грн.).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що встановлення в судовому
процесі факту безпосереднього зв'язку
витрат з господарською діяльністю
платника податків (використання у
власній господарській діяльності
придбаних (виготовлених) товарів
(послуг) або ж призначення останніх для
такого використання) є підставою для
задоволення позову з приводу спору
щодо правомірності зменшення
платником податків об'єкту
оподаткування (податкових зобов'язань)
на суму витрат з придбання
(виготовлення) товарів (послуг) (суму
податку на додану вартість, нараховану
на вартість цих товарів (послуг)).

В свою чергу, факт безпосереднього
зв'язку витрат з господарською
діяльністю платника податків може бути
встановлений з врахуванням якісних
характеристик товару (послуг), які б
однозначно свідчили про призначення
придбаних (виготовлених) товарів
(послуг) для використання в
господарській діяльності платника
податків, відповідали б змісту цієї
діяльності.

Позивачем були укладені договори про
надання посередницьких послуг: 01.06.2008 -
з ТОВ «Акрос Плюс», 01.12.2008 - з ПП
«Консалтинг і груп», 01.11.2009 - з ТОВ «Ол
сервіс». Суть цих послуг полягала у:
проведені маркетингових досліджень,
знаходженні покупців і постачальників,
сприянні у відвантаженні товарів від
постачальників та покупцям, проведенні
цінової політики.

Протягом 2008-2010 років між позивачем та
зазначеними виконавцями були
підписані акти здачі-приймання робіт
(надання послуг).

Будь-які докази одержання за вказаними
договорами і актами досліджень
структури ринку, способів чи методів
позиціювання товарів, вивчення
сегментації ринку тощо позивачем не
надані ні під час перевірки, ані в
судовому процесі. Види наданих послуг,
згідно з актами здачі-приймання робіт
(надання послуг), носять загальний
характер, фактично відтворюють умови
договорів про надання посередницьких с
послуг і містять загальну вказівку про
надання таких послуг. Посередницькі
послуги, про які йдеться в зазначених
договорах і актах, як узагальнене
поняття, не завжди співпадають з
напрямками господарської діяльності
платника податків і не завжди можуть
бути оцінені як такі, що мають
безпосередній зв'язок із цією
діяльністю з метою оподаткування. Те ж
саме стосується і вживаного в
«дорученнях (та їх виконання)
посередникам від позивача згідно
договорів на посередницькі послуги»
формулювання щодо знаходження
покупців і постачальників, сприяння у
відвантаженні товарів від
постачальників та покупцям, проведення
цінової політики.

Висновок відповідача про включення
ОСОБА_2 до складу податкового кредиту
224501,00 грн. ПДВ за отримані від ТОВ
«Акрос плюс», ПП «Консалтин і груп» та
ТОВ «Ол сервіс» посередницькі послуги,
які документально не підтверджені,
відповідає фактичним обставинам
справи.

Колегія суддів погодилась з судом
апеляційної інстанції про задоволення
позову, з огляду на наступного.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України
«Про податок з доходів фізичних осіб»,
відповідно до пп. «а» п. 19.1 ст. 19 якого
платники податку зобов'язані вести
облік доходів і витрат у обсягах,
достатніх для визначення суми
загального річного оподатковуваного
доходу, у разі коли такий платник
податку зобов'язаний цим Законом
подавати декларацію або має право на
таке подання з метою повернення
надміру сплачених податків, у тому
числі при застосуванні права на
податковий кредит.

У п. 22.10 ст. 22 вказаного Закону
визначено, що Декрет Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» втратив чинність,
крім розділу IV у частині оподаткування
доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю, який
застосовується з урахуванням положень
п. 9.12 ст. 9 цього Закону та діє до
набрання чинності спеціальним законом
з питань оподаткування фізичних осіб -
суб'єктів господарської діяльності.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються, зокрема, суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу
валових витрат виробництва (обігу) та
основних фондів чи нематеріальних
активів, що підлягають амортизації.

У разі коли платник придбає товари
(роботи, послуги), вартість яких не
відноситься до складу валових витрат
виробництва (обігу) і не підлягає
амортизації, податки, що сплачені у
зв'язку з таким придбанням,
відшкодовуються за рахунок
відповідних джерел і до складу
податкового кредиту не включаються
(підпункт 7.4.4 цієї статті).

Згідно з пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість», якщо
платник податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Отже, з наведених законодавчих
приписів випливає, що витрати для цілей
визначення заниження оподатковуваного
доходу за період, що перевірявся, на
1122500,00 грн. внаслідок включення до
складу валових витрат суми одержаних
від ТОВ «Акрос плюс», ПП «Консалтинг
груп» та ТОВ «Ол сервіс»
посередницьких послуг та об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для визначення
об'єкта оподаткування і ПДВ мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції,
яка, в свою чергу, є підставою для
формування податкового обліку
платника.

В даному разі, як було встановлено
судом, факт надання позивачеві спірних
маркетингових послуг підтверджується
наявними у справі документами
первинного обліку, а саме - актами
приймання-передачі послуг, договорами,
податковими деклараціями тощо, що
містять достатню Інформацію відносно
змісту та вартості господарських
операцій, які були опосередковані
складенням цих документів.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з судом апеляційної
інстанції, який прийшов до висновку про
обґрунтованість заявленого позову, а
отже оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є протиправними
та підлягають скасуванню.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судом апеляційної
інстанції належним чином з'ясовані
обставини справи та дано їм відповідну
правову оцінку. Порушень норм
матеріального та процесуального права,
які могли призвести до зміни чи
скасування рішення суду не
встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Житомирі відхилити.

Постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 14.12.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І.
СтепашкоСудді(підпис)С.Е.Острович
(підпис)М.О. Федоров