Справа № 817/1383/14
Суддя: Зозуля Д. П.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1383/14

21 липня 2014 року 16год. 35хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Зозулі Д. П. за участю
секретаря судового засідання Минько
Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: представники Дубич Тарас
Володимирович, Манько Денис
Миколайович,

відповідача: представник Дячук Ігор
Миколайович,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нафтоком ОІЛ" до
Сарненської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Нафтоком ОІЛ"
звернулось в суд з позовом до
Сарненської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень № , № , №
та № від 31.03. 2014 року.

Представники позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали,
надали пояснення, викладені у позовній
заяві, та просили суд задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав у
повному обсязі, надав суду пояснення,
суть яких відображена у письмових
запереченнях на позов (а.с.160-175 том 1),
просив в позові відмовити повністю.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників
сторін, дослідивши подані письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позов підлягає до
задоволення частково з огляду на
наступне.

Так, судом встановлено, що з 4 лютого по 7
березня 2014 року Сарненською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області проведено планову
виїзну перевірку ТОВ "Нафтоком ОІЛ" з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2011 року по 31.12.2012 року. ЇЇ
результати оформлені актом №129/22/32384883
від 17.03.2014 року (а.с.17-89 том 1).

На акт перевірки позивачем подавались
письмові заперечення, які розглянуті
комісією відповідача 27.03.2014 року
відповідно до протоколу №4/17-14-22/32384883. З
мотивами, що зазначені в запереченні
Сарненська ОДПІ не погодилась (а.с.27-32
том 4).

На підставі акту перевірки Сарненською
ОДПІ 31.03.2014 року винесено податкові
повідомлення-рішення:

форми "П" №, яким ТОВ "Нафтоком
ОІЛ" зменшено від'ємне значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток на
3010770,00 грн., в тому числі на 2990929,00 грн. -
за 2011 рік та на 19841,00 грн. - за 2012 рік (а.с.90
том 1);

форми "Р" №, яким ТОВ "Нафтоком
ОІЛ" збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем "податок на
прибуток приватних підприємств" на
3636062,00 грн., в тому числі 3046234,00 грн. - за
основним платежем та 589828,00 грн. - за
штрафною санкцією (а.с.93 том 1);

форми "Р" №, яким ТОВ "Нафтоком
ОІЛ" збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем "податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів" на 1544212,00 грн., в тому
числі 1029473,00 грн. - за основним платежем
та 514739,00 грн. - за штрафною санкцією
(а.с.91 том 1);

форми "Р" №, яким ТОВ "Нафтоком
ОІЛ" збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем "плата за
користування надрами місцевого
значення" на 1129239,95 грн., в тому числі
752826,63 грн. - за основним платежем та
376413,32 грн. - за штрафною санкцією (а.с.92
том 1).

Що стосується податку на прибуток, то
підставою для його нарахування
слугували висновки Сарненської ОДПІ
про заниження ТОВ "Нафтоком ОІЛ"
валових доходів на 10189777,00 грн. по
операціях з обліку заборгованості по
векселях, виписаних для ТОВ
"Єврокровля" та на 524193,00 грн. по
операціях з обліку безповоротної
фінансової допомоги, а також про
завищення ТОВ "Нафтоком ОІЛ" валових
витрат на 392526,00 грн. внаслідок
неправильного визначення собівартості
продукції, на 68299,00 грн. по операціях з
ТОВ "Технік Експерт", та на 5045386,00 грн. по
операціях з ТОВ "Юніверсал Карго Транс".
При цьому, вказані порушення не в
кожному періоді потягнули за собою
нарахування ТОВ "Нафтоком ОІЛ" податку
на прибуток, оскільки платник податків
за період з 01.10.2011 року по 31.12.2012 року
декларував від'ємне значення об'єкта
оподаткування за III квартали 2011 року на
рівні 1002153,00 грн., за 2011 рік на рівні
2990929,00 грн., за I квартал 2012 року на рівні
3185501,00 грн., за перше півріччя 2012 року на
рівні 458696,00 грн., за 2012 рік на рівні 19841,00
грн. Лише за III квартали 2012 року позивач
декларував позитивне значення об'єкта
оподаткування на рівні 690,00 грн.

Аналізуючи та перевіряючи долученими
до матеріалів справи доказами
вищезазначені господарські операції
суд зазначає наступне.

Що стосується висновків Сарненської
ОДПІ про заниження ТОВ "Нафтоком ОІЛ"
валових доходів на 10189777,00 грн. по
операціях з обліку заборгованості по
векселях, виписаних для ТОВ
"Єврокровля", то такі ґрунтуються на
тому, що в ході перевірки станом на
01.10.2011 року по кредиту рахунка 511
"Довгострокові векселі, видані в
національній валюті" у позивача
обліковувалась заборгованість за
виданими векселями в сумі 12325265,00 грн., в
тому числі в сумі 10189777,00 грн. по
векселям АА №1726587 та АА №1726588
складеними 19.11.2010 року з датою
погашення 19.11.2013 року, які передані по
акту прийому-передачі векселів від
19.11.2010 року для ТОВ "Єврокровля". При
цьому, аналізом інформації про судові
рішення, отриманою на офіційному сайті
ЄДРСР податковим органом було
встановлено, що ухвалою господарського
суду Донецької області №45/221б від 29.03.2011
року затверджено звіт ліквідатора,
ліквідаційний баланс ТОВ "Єврокровля"
та ліквідовано юридичну особу - ТОВ
"Єврокровля". Враховуючи вказане
рішення та інформацію баз даних про
податкову звітність ТОВ "Єврокровля" в
2010 році, податковий орган констатував,
що вказане товариство не індосувало,
видані йому ТОВ "Нафтоком ОІЛ" векселі,
а відтак сума за такими векселями
визначена податковим органом як
заборгованість позивача, яка не
підлягає погашенню в силу закінчення
строку позовної давності, а тому
розглядається як безповоротна
фінансова допомога яка, в свою чергу,
підлягала включенню до складу валового
доходу позивача в IV кварталі 2011 року
(а.с.21-23 том 1). Оскільки ж позивач дану
суму не відніс до складу своїх валових
доходів даного періоду, Сарненська
ОДПІ зробила висновок про заниження
ТОВ "Нафтоком ОІЛ" валових доходів на
10189777,00 грн., що з урахуванням того, що
ТОВ "Нафтоком ОІЛ" за 2011 рік
задекларовано від'ємне значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток на рівні 2990929,00 грн., потягнуло
за собою зняття усієї цієї суми
від'ємного значення за податковим
повідомленням-рішенням № від
31.03.2014 року та донарахування платнику
податків за даний період грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
рівні: (10189777,00 грн. - 2990929,00 грн.) х 23% =
1655735,00 грн. за податковим
повідомленням-рішенням № від
31.03.2014 року.

Господарські операції позивача з ТОВ
"Єврокровля", на розрахунки по яких
позивачем видавалися векселя АА №1726587
та АА №1726588 від 19.11.2010 року на загальну
суму 10189777,00 грн., оформлені договором
№02/03-1ЕК від 02.03.2007 року, специфікаціями
до даного договору, видатковими та
податковими накладними (а.с.67-68, 151-250 том
3, а.с.1-12 том 4). До суті і змісту таких
операцій жодних зауважень у
податкового органу не виникало.
Можливість проведення за згаданим
договором вексельних розрахунків під
сумнів не ставилася, як не ставилася
під час перевірки під сумнів і
реальність вказаних господарських
операцій. Передача вказаних векселів
ТОВ "Нафтоком ОІЛ" для ТОВ "Єврокровля"
оформлена актом прийому-передачі
векселів від 19.11.2010 року, який в
оригіналі долучено до матеріалів
справи (а.с.19 том 4) і досліджено судом.

Відповідно до пп.135.5.4. п.135.5. ст.135
Податкового кодексу України, до складу
доходів включається вартість товарів,
робіт, послуг, безоплатно отриманих
платником податку у звітному періоді,
визначена на рівні не нижче звичайної
ціни, суми безповоротної фінансової
допомоги, отриманої платником податку
у звітному податковому періоді,
безнадійної кредиторської
заборгованості, крім випадків, коли
операції з надання/ отримання
безповоротної фінансової допомоги
проводяться між платником податку та
його відокремленими підрозділами, які
не мають статусу юридичної особи.

В свою чергу, за правилами пп.14.1.257 п.14.1.
ст.14 Податкового Кодексу України,
безповоротна фінансова допомога - це:
сума коштів, передана платнику
податків згідно з договорами
дарування, іншими подібними договорами
або без укладення таких договорів (1);
сума безнадійної заборгованості,
відшкодована кредитору позичальником
після списання такої безнадійної
заборгованості (2); сума заборгованості
одного платника податків перед іншим
платником податків, що не стягнута
після закінчення строку позовної
давності (3); основна сума кредиту або
депозиту, що надані платнику податків
без встановлення строків повернення
такої основної суми, за винятком
кредитів, наданих під безстрокові
облігації, та депозитів до запитання у
банківських установах, а також сума
процентів, нарахованих на таку основну
суму, але не сплачених (списаних) (4);
сума процентів, умовно нарахованих на
суму поворотної фінансової допомоги,
що залишається неповерненою на кінець
звітного періоду, у розмірі облікової
ставки Національного банку України,
розрахованої за кожний день фактичного
використання такої поворотної
фінансової допомоги (5).

Також, відповідно до п.14.1.11 п.14.1. ст.14
Податкового Кодексу України,
безнадійна заборгованість - це
заборгованість, що відповідає одній з
таких ознак: заборгованість за
зобов'язаннями, щодо яких минув строк
позовної давності (а); прострочена
заборгованість фізичної або юридичної
особи, що не погашена внаслідок
недостатності майна зазначеної особи,
за умови, що дії кредитора, спрямовані
на примусове стягнення майна боржника,
не призвели до повного погашення
заборгованості (б); заборгованість
суб'єктів господарювання, визнаних
банкрутами у встановленому законом
порядку або припинених як юридичні
особи у зв'язку з їх ліквідацією (в);
заборгованість, яка виявилася
непогашеною внаслідок недостатності
коштів, одержаних після звернення
кредитором стягнення на заставлене
майно відповідно до закону та договору,
за умови, що інші дії кредитора щодо
примусового стягнення іншого майна
позичальника, визначені
нормативно-правовими актами, не
призвели до повного покриття
заборгованості (г); заборгованість,
стягнення якої стало неможливим у
зв'язку з дією обставин непереборної
сили, стихійного лиха (форс-мажорних
обставин), підтверджених у порядку,
передбаченому законодавством (ґ);
прострочена заборгованість померлих
фізичних осіб, а також осіб, які у
судовому порядку визнані безвісно
відсутніми, недієздатними або
оголошені померлими, а також
прострочена заборгованість фізичних
осіб, засуджених до позбавлення волі
(д).

Разом з тим, роблячи висновки, що
заборгованість позивача перед ТОВ
"Єврокровля", яке 29.03.2011 року оголошене
банкрутом, в IV кварталі 2011 року набула
статусу безповоротної фінансової
допомоги, податковий орган неправильно
застосував вищезазначені норми
податкового права, протиправно
звузивши їх зміст.

Так, згідно з вказаними нормами, для
цілей податкового обліку
розглядається як безповоротна
фінансова допомога лише та сума
заборгованості, щодо якої закінчився
строк позовної давності, а не будь-яка
заборгованість, що має статус
безнадійної.

Згідно ст.256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Враховуючи ту обставину, що ТОВ
"Єврокровля" 29.03.2011 року ліквідоване в
межах процедури банкрутства,
Сарненська ОДПІ зробила висновки, що
оскільки підприємство-кредитор
ліквідоване без правонаступництва, то
господарське зобов'язання щодо
погашення векселів, отримувачем яких
він є, припинилося, а відтак і строк
позовної давності збіг.

Однак, податковим органом не враховано
особливості даного господарського
зобов'язання, зокрема ті, що
передбачені Конвенцією, якою
запроваджено Уніфікований закон про
переказні векселі та прості векселі
від 07.06.1930 року (дата набуття чинності в
Україні 06.01.2000 року).

Так, згідно зі ст.70 Уніфікованого
закону про переказні векселі та прості
векселі, що є додатком 1 до Конвенції,
позовні вимоги до акцептанта, які
випливають з переказного векселя,
погашаються із закінченням трьох
років, які обчислюються від дати
настання строку платежу. А в силу вимог
ст.77 цього Уніфікованого закону,
вказані вище строки застосовуються і
до простих векселів.

Як вбачається з матеріалів справи
векселі акцептанта (тобто особи, яка
підписала вексель) - ТОВ "Нафтоком ОІЛ"
були видані 19.11.2010 року зі строком
платежу 19.11.2013 року. Актом перевірки
№129/22/32384883 від 17.03.2014 року охоплено
період діяльності ТОВ "Нафтоком ОІЛ" з
01.10.2011 року по 31.12.2012 року. Таким чином, в
період що перевірявся, строк позовної
давності передбачений ст.257 ЦК України
за зобов'язаннями позивача, які
виникли, внаслідок видачі ним векселів
АА №1726587 та АА №1726588 від 19.11.2010 року на
загальну суму 10189777,00 грн., не сплив. Як
наслідок, висновок податкового органу
про отримання позивачем від ТОВ
"Єврокровля" безповоротної фінансової
допомоги є передчасним та не
узгоджується з вимогами пп.14.1.257 п.14.1.
ст.14 Податкового Кодексу України.

Слід зауважити, що в межах справи про
банкрутство ТОВ "Єврокровля"
вищезазначені векселі не включалися до
ліквідаційної маси і ліквідаторами не
вживалися заходи щодо їх погашення ТОВ
"Нафтоком ОІЛ". Вказані обставини
вбачаються з матеріалів перевірки
позивача та не заперечуються
учасниками судового процесу.

Згідно ст.11 Уніфікованого закону про
переказні векселі та прості векселі,
будь-який переказний вексель, навіть
виданий без прямого застереження про
наказ, може бути переданий шляхом
індосаменту. Вказані положення щодо
передачі переказного векселя
застосовуються і до простих векселів, в
силу положень ст.77 Уніфікованого
закону.

Таким чином, вказані векселі могли бути
передані ТОВ "Єврокровля" шляхом
вчинення передавального напису
(індосаменту) іншим суб'єктам
господарської діяльності. Більше того,
позивачем надано докази тому, що прості
векселі АА №1726587 та АА №1726588 від 19.11.2010
року на загальну суму 10189777,00 грн. були
індосовані ТОВ "Єврокровля", внаслідок
чого вексель АА №1726587 на суму 5000000,00 грн.
був пред'явлений до оплати ТОВ
"Нафтоком ОІЛ", його векселедержателем -
ВАТ "Донбасстейдінг" 28.12.2012 року, а
вексель АА №1726588 на суму 5189777,35 грн. був
пред'явлений до оплати ТОВ "Нафтоком
ОІЛ", його векселедержателем - ВАТ
"Донбасстейдінг" 04.11.2013 року (а.с.20-21 том
4).

Більше того, ТОВ "Нафтоком ОІЛ" впродовж
2013 року здійснювало оплату по
пред'явлених векселях і на кінець 2013
року заборгованість по векселю АА
№1726587 на суму 5000000,00 грн. склала 87132,09
грн., а по векселю АА №1726588 на суму 5189777,35
грн. - 4861551,61 грн. (а.с.69-76 том 3).

З аналізу вищезазначених норм права в
розрізі фактичних обставин справи суд
прийшов до висновку, що строк оплати по
векселях АА №1726587 та АА №1726588 від 19.11.2010
року на загальну суму 10189777,00 грн. станом
на IV квартал 2011 року не настав, а відтак
у податкового органу не було правових
підстав вважати припиненими
господарські зобов'язання позивача
щодо погашення векселів, а строк
позовної давності - таким, що збіг. Як
наслідок, висновки посадових осіб
Сарненської ОДПІ щодо наявності у ТОВ
"Нафтоком ОІЛ" безповоротної
фінансової допомоги у вигляді суми
заборгованості, щодо якої закінчився
строк позовної давності, є таким, що не
підтверджується документально і
такими, що зроблені внаслідок хибного
застосування норм податкового права.
Окремо слід зауважити, що такі висновки
є необґрунтованими і в частині
податкового періоду, в який на їх думку
сума заборгованості набула статусу
безповоротної фінансової допомоги,
оскільки рішення господарського суду
про ліквідацію ТОВ "Єврокровля"
датоване 29.03.2011 року, що відноситься до I
а не до IV кварталу 2011 року. Також слід
зауважити, що наведені в акті перевірки
твердження податкового органу про те,
що ТОВ "Єврокровля" не індосувало,
видані йому ТОВ "Нафтоком ОІЛ" векселі,
ґрунтуються виключно на тому, що в
податкових деклараціях за 2010 рік ТОВ
"Єврокровля" не зазначено про
здійснення ним операцій з цінними
паперами, а за 2011 дане Товариство
звітності не подавало. Разом з тим,
наведена інформація може свідчити лише
про порушення податкового обліку, які
можливо допустило ТОВ "Єврокровля", але
аж ніяк не може спростувати факт
здійснення ТОВ "Єврокровля" індосату
векселів АА №1726587 та АА №1726588 від 19.11.2010
року.

Таким чином, висновки про заниження ТОВ
"Нафтоком ОІЛ" валових доходів через
невіднесення до їх складу
безповоротної фінансової допомоги, у
вигляді суми заборгованості перед ТОВ
"Єврокровля", що не може бути стягнута з
огляду на закінчення строку позовної
давності, через ліквідацію даного
кредитора, які кореспондуються з
висновками про необхідність зменшення
позивачу суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування за 2011 рік на
2990929,00 грн. та донарахування платнику
податків за IV квартал 2011 року грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
рівні: (10189777,00 грн. - 2990929,00 грн.) х 23% =
1655735,00 грн. є неправомірними та
безпідставними. Як наслідок, спірні
податкові повідомлення-рішення №
та № від 31.03.2014 року у відповідній
частині підлягають визнанню
протиправними і скасуванню.

Що стосується висновків Сарненської
ОДПІ про заниження ТОВ "Нафтоком ОІЛ"
валових доходів на 524193,00 грн. по
операціях з обліку безповоротної
фінансової допомоги, то такі
ґрунтуються на тому, що в ході
перевірки відповідно до аналізу Дт 717
рахунку - Кт 791 рахунку встановлено, що
сума оподаткованого доходу за ним у IV
кварталі 2011 року становила 524193,00 грн. і
підлягала включенню до рядку 03
декларації "інші доходи". Натомість ТОВ
"Нафтоком ОІЛ" включила в даний рядок
лише доходи в розмірі 18832,00 грн., що є
доходами по Дт 714 рахунку, тобто доходи
по Дт 717 рахунку платником взагалі не
включено.

Оскільки ж позивач дану суму не відніс
до складу своїх валових доходів даного
періоду, Сарненська ОДПІ зробила
висновок про заниження ТОВ "Нафтоком
ОІЛ" валових доходів на 524193,00 грн., що
потягнуло за собою донарахування
платнику податків за даний період
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на рівні: 524193,00 грн. х 23% = 120564,00
грн. за податковим
повідомленням-рішенням № від
31.03.2014 року.

Вказане порушення мало місце і жодними
доказами не було спростовано позивачем
в ході судового розгляду.

Однак, з урахуванням того, що ТОВ
"Нафтоком ОІЛ" за 2011 рік було
задекларовано від'ємне значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток на рівні 2990929,00 грн., яке як
встановлено судом вище, не було підстав
зменшувати за податковим
повідомленням-рішенням № від
31.03.2014 року, база для нарахування
позивачу грошового зобов'язання з
податку на прибуток за дане порушення
відсутня.

Так, об'єктом оподаткування
відповідного періоду в силу вимог пп.
134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу
України, є прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135-137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно, збільшення показника
доходів IV кварталу 2011 року на 524193,00 грн.,
при умові, що результат даного періоду
від'ємний і майже в шість разів
перевищує показник, на який
збільшуються валові доходи, не дає
підстав для збільшення платнику
податків грошового зобов'язання з
податку на прибуток, позаяк об'єкт
оподаткування, все одно залишиться
від'ємним.

Таким чином, у Сарненської ОДПІ не було
правових підстав для донарахування ТОВ
"Нафтоком ОІЛ" за даний період
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на рівні 120564,00 грн. за
податковим повідомленням-рішенням
№ від 31.03.2014 року.

А самостійно приймати рішення про
зменшення позивачу від'ємного значення
об'єкту оподаткування за 2011 рік на 524193,00
грн. суд не може, як і не може визнати
податкове повідомлення-рішення №
від 31.03.2014 року про зменшення від'ємного
значення на цю частину правомірним,
оскільки в основу вказаного рішення
податковим органом були покладені не
висновки про заниження позивачем
валового доходу через не включення до
інших доходів надходжень по Дт 717
рахунку, а висновки про заниження ТОВ
"Нафтоком ОІЛ" валових доходів по
операціях з обліку заборгованості по
векселях (а.с.52 том 4). Відповідно суд не
може перебирати не себе функцію
податкового органу і самостійно міняти
підставу, що слугувала для винесення
одного податкового
повідомлення-рішення, підставою, що
слугувала для винесення іншого
податкового повідомлення-рішення.
Наведене повністю узгоджується з
позицією Верховного Суду України, який
у постанові від 05.12. 2006 року по справі №
21-527во06 вказав, що наслідком
встановлення судом невідповідності
частини рішення суб'єкта владних
повноважень вимогам чинного
законодавства є визнання такого акта
частково протиправним, при умові, що цю
частину може бути ідентифіковано
(виокремлено, названо) та що без неї
оспорюваний акт в іншій частині
(частинах) не втрачає свою цілісність,
значення. Зокрема, частково
протиправним можна визнати якусь
частину, пункт, речення рішення або
рішення в частині нарахування певної
суми окремого виду податку чи збору,
накладення штрафних (фінансових)
санкцій в якійсь сумі.

Наведене аналогічним чином стосується
і висновків Сарненської ОДПІ про
заниження ТОВ "Нафтоком ОІЛ" в IV
кварталі 2011 року валових витрат на
392526,00 грн. внаслідок неправильного
визначення собівартості продукції, які
жодними належними і допустимими
доказами не були спростовані позивачем
в ході судового розгляду, і які
потягнули за собою донарахування
платнику податків за даний період
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на рівні: 392526,00 грн. х 23% = 90281,00
грн. за податковим
повідомленням-рішенням № від
31.03.2014 року.

Що стосується висновків Сарненської
ОДПІ про завищення ТОВ "Нафтоком ОІЛ"
валових витрат на 68299,00 грн. по
операціях з ТОВ "Технік Експерт", то
такі ґрунтуються на тому, що в ході
перевірки встановлена відсутність
належного документального
підтвердження даних господарських
операцій, а саме договорів, ТТН,
доручень на отримання ТМЦ та інших
документів на підтвердження факту
господарських відносин. Податковим
органом, за результатами аналізу
підсистеми "Аналітична система" АІС
"Податковий блок" встановлено, що до ЄДР
внесено запис про відсутність
підтвердження відомостей про ТОВ
"Технік Експерт", дане Товариство не
подавало звітності за 2012 рік, а його
свідоцтво платника ПДВ анульовано
19.10.2012 року, а відтак видаткові і
податкові накладні виписані ним для
позивача неправомірно. Оскільки ж
позивач суму поставки по операціях з
ТОВ "Технік Експерт" без ПДВ відніс до
складу своїх валових витрат 2012 року, в
тому числі III кварталу 2012 року - 5950,00 грн.
та IV кварталу 2012 року - 62349,00 грн.,
Сарненська ОДПІ зробила висновок про
завищення ТОВ "Нафтоком ОІЛ" валових
витрат 68299,00 грн., що з урахуванням того,
що ТОВ "Нафтоком ОІЛ" за III квартали 2012
року позивач декларував позитивне
значення об'єкта оподаткування на
рівні 690,00 грн., а за IV квартали 2012 року -
від'ємне значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток на
рівні 19842,00 грн., потягнуло за собою
зняття усієї цієї суми від'ємного
значення за податковим
повідомленням-рішенням № від
31.03.2014 року та донарахування платнику
податків за даний період грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
рівні: 5950,00 грн. х 21% = 1250, 00 грн. (за III
квартал 2012 року) та (62349,00 грн. - 19842,00 грн.
- 690,00 грн.) х 21% = 8782,00 грн. (за IV квартал 2012
року) за податковим
повідомленням-рішенням № від
31.03.2014 року.

Господарські операції позивача з ТОВ
"Технік Експерт" оформлені договором
поставки №01/09 від 03.09.2012 року зі
специфікацією (а.с.23-25 том 4),
видатковими накладними №575 від 20.09.2012
року, №658 від 19.10.2012 року, №652 від 07.11.2012
року та податковими накладними (а.с.53-56,
59 том 3), які в оригіналах долучені до
матеріалів справи і досліджені судом.
Розрахунки між сторонами проведені
частково, в безготівковому порядку
(а.с.52,58 том 3). На підтвердження
повноважень осіб, які розписалися на
видаткових накладних в отриманні ТМЦ
від ТОВ "Технік Експерт", позивачем
надано витяг з журналу реєстрації
довіреностей за 2007 - 2014 роки (а.с.101-102 том
2), оригінал оглянуто в судовому
засіданні. На підтвердження
транспортування товару позивач надав
товарно-транспортні накладні ТОВ "Нова
пошта" (а.с.57, 99-103 том 3). На підтвердження
використання отриманих від ТОВ "Технік
Експерт" ТМЦ у власній господарській
діяльності позивач надав в оригіналах
вимоги на склад форми №М-11 та акти на
списання (а.с.60-64, а.с.104-108 том 3).

В силу вимог пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України, витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

В свою чергу, витрати операційної
діяльності, відповідно до підпункту
138.1.1. цього пункту, включають:
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

А в силу вимог пункту 138.2 цієї статті,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.6 цієї статті,
собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 цього Кодексу, не включаються
до складу валових витрат, витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Пред'явлені позивачем та досліджені
судом документи є первинними
документами у розумінні статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" №996-XIV
від 16.07.1999 року, а з інших даних
вбачається, що фактичний рух активів та
зміни у власному капіталі платника
податків у зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце. Крім того,
позивачем підтверджено, а відповідачем
не спростовано і факт використання
позивачем придбаних у ТОВ "Технік
Експерт" ТМЦ у власній господарській
діяльності. Не спростовано також і
господарський сенс таких операцій.

Що стосується зауважень відповідача
про відсутність у позивача
довіреностей на отримання у ТОВ "Технік
Експерт" ТМЦ, то такі є алогічними,
оскільки в силу вимог Інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженою
наказом Міністерства фінансів України
№99 від 16.05.1996 року, що зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 12.06.1996
року за №293/1318, довіреність на
одержання цінностей від постачальника
видається довіреній особі під
розписку, реєструється в журналі
реєстрації довіреностей і залишається
у постачальника, тому у позивача, який
був одержувачем, а не постачальником
товару у взаємовідносинах з ТОВ "Технік
Експерт" ТМЦ, такого документу не
повинно бути.

Що стосується зауважень відповідача до
порядку заповнення
товарно-транспортних накладних, то
будь-які недоліки в оформленні даних
документів є порушенням
автомобільного, а не податкового
законодавства.

Нормою пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Податкового
кодексу України, встановлено
презумпцію правомірності рішень
платника податку в тому разі, якщо
норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків. Це
поширюється також і на кваліфікацію
господарських операцій з метою
формування платником податків валових
витрат для визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток та
податкового кредиту для визначення
об'єкта оподаткування з податку на
додану вартість, і за її змістом,
відповідні витрати і податковий кредит
вважаються сформованими платником
податків правомірно. Однак
контролюючий орган не позбавлений
можливості довести в установленому
порядку факт невідповідності
задекларованих наслідків
господарської операції платника
податків у податковому обліку
фактичним обставинам.

В ході податкової перевірки,
результати якої оскаржуються,
Сарненська ОДПІ не зібрано, а в ході
судового розгляду - не надано, жодного
доказу на підтвердження факту
нереальності вчинення господарських
операцій між ТОВ "Нафтоком ОІЛ" та ТОВ
"Технік Експерт".

При цьому суд критично оцінює висновки
акту перевірки відповідача про те, що у
ТОВ "Технік Експерт" відсутні трудові
ресурси та виробничі потужності,
економічно необхідні для здійснення
господарської діяльності, оскільки
вказані обставини не можуть бути
доказом неспроможності виконання тих
чи інших господарських операцій з
огляду на відсутність законодавчого
обмеження щодо використання у
господарській діяльності лише власних
основних та оборотних засобів, як і
найманої праці шляхом укладення
трудових, а не цивільно-правових
договорів.

Податковий орган не надав будь-яких
належних доказів щодо фіктивності
господарських операцій, за наслідками
яких позивачем було сформовано валові
витрати, та не навів жодних фактичних
даних, які б викликали сумнів у
реальності виконання операцій з
поставки товарів позивачу.

Посилання відповідача на
невідображення в звітності
контрагента позивача відповідних
господарських операцій судом до уваги
не беруться, позаяк вказані обставини
не підтверджені жодними належними і
допустимими доказами по справі і
взагалі можуть нести негативні
наслідки лише для таких платників, що
повністю кореспондується зі ст.61
Конституції України.

Відповідно, суд вважає висновки
відповідача про завищення позивачем
валових витрат на 68299,00 грн. по
операціях з ТОВ "Технік Експерт", які
кореспондуються з висновками про
необхідність зменшення позивачу суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування за 2012 рік на 19841,00 грн. та
донарахування платнику податків
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на рівні 1250,00 грн. + 8782,00 грн. =
10032,00 грн. неправомірними та
безпідставними. Як наслідок, спірні
податкові повідомлення-рішення №
та № від 31.03.2014 року у відповідній
частині підлягають визнанню
протиправними і скасуванню.

Що стосується висновків Сарненської
ОДПІ про завищення ТОВ "Нафтоком ОІЛ"
валових витрат на 5045386,00 грн., в тому
числі за I квартал 2012 року на 1486310,00 грн.,
за II квартал 2012 року на 3525958, грн., за III
квартал 2012 року на 33118,00 грн. по
операціях з ТОВ "Юніверсал Карго Транс",
то такі ґрунтуються на відсутності
належного доку-ментального
підтвердження даних господарських
операцій, а саме: позивачем не надано
залізничні накладні та акти виконаних
робіт, які б підтверджували факт участі
саме ТОВ "Юніверсал карго транс" у
здійсненні даних господарських
операцій. В перевізних документах,
наданих до перевірки платником
залізничного тарифу зазначено ДП
"Український транспортний логістичний
центр", яке має цифровий код
експедитора та право здійснювати
перевезення вантажів залізницями
України, а не ТОВ "Юніверсал карго
транс". Крім того, відсутні відомості
про те, що ТОВ "Юніверсал карго транс"
має спеціальний код для перевезення
вантажів залізницями України та
сертифікат на надання відповідних
послуг з установленим рівнем безпеки.

Господарські операції позивача з ТОВ
"Юніверсал Карго Транс" оформлені
договором про організацію перевезень
вантажів №230/2013 від 01.03.2013 року та
додатковою угодою №1 від 07.10.2013 року,
які в оригіналах долучені до
матеріалів справи і досліджені судом
(а.с.38-49 том 4). За умовами такого
договору, ТОВ "Юніверсал Карго Транс",
як експедитор, за дорученням ТОВ
"Нафтоком ОІЛ" на підставі його заявок,
зобов'язалося організувати
перевезення вантажів позивача в
залізничному рухомому складі й
пов'язані з цим послуги шляхом
укладення договорів з підприємствами -
власниками (балансоутримувачами)
залізничного рухомого складу, іншими
юридичними особами. Також господарські
операції позивача з ТОВ "Юніверсал
Карго Транс" оформлені заявками на
послуги (а.см.111-150 том 3), актами
виконаних робіт та звітами
експедитора, до яких долучено
залізничні накладні (а.с.201-250 том 1,
а.с.1-250 том 2, а.с.1-29 том 3), які в
оригіналах долучені до матеріалів
справи та досліджені судом. На доказ
оплати послуг даного експедитора
позивачем надано витяг із виписки по
банківському рахунку (а.с.42-49 том 3).

Пред'явлені позивачем та досліджені
судом документи в повному обсязі
відповідають вимогам, які ставляться
до первинних документів та, відповідно,
належним чином підтверджують
здійснення відповідних господарських
операцій.

Що стосується доводів податкового
органу про те, що вказані документи не
можуть бути прийняті до уваги позаяк в
перевізних документах, платником
залізничного тарифу зазначено ДП
"Український транспортний логістичний
центр", а не ТОВ "Юніверсал карго транс",
судом відхиляються з огляду на
наступне.

Так, в силу вимог ст.1 Закону України
"Про транспортно-експедиторську
діяльність" №1955-IV від 01.07.2004 року
експедитор (транспортний експедитор) -
це суб'єкт господарювання, який за
дорученням клієнта та за його рахунок
виконує або організовує виконання
транспортно-експедиторських послуг,
визначених договором транспортного
експедирування. Тобто, експедитор може
самостійно надавати
транспортно-експедиційні послуги, а
може й залучати до цього інших осіб.

ТОВ "Юніверсал карго транс" самостійно
не надав ТОВ "Нафтоком ОІЛ",
транспортно-експедиційні послуги, а
залучив до цього ДП "Український
транспортний логістичний центр", з яким
має договірні стосунки, що оформлені
договором №009-2011 від 07.12.2011 року,
пунктом 2.4.6. якого передбачено, що ДП
"Український транспортний логістичний
центр" для проведення обліку платежів
та розрахунків надало ТОВ "Юніверсал
карго транс" підкоди по ЄТехПД
залізниці (Єдиному технологічному
центру по обробці перевізних
документів) в діапазоні 9999, що
підтверджено листом №УТЛЦ-10/1065 від
11.05.2012 року. Наведені обставини
встановлені відповідно до рішення в
адміністративній справі №813/272/13-а від
24.05.2013 року, яке набрало законної сили,
відповідно до ч.1 ст.72 КАС України.

Пунктом 2.4.11. договору про організацію
перевезень вантажів №230/2013 від 01.03.2013
року, укладеного між позивачем та ТОВ
"Юніверсал Карго Транс" визначено, що
експедитор надає клієнту код 9313263
платника транспортних послуг для
внесення в перевізні документи,
подальшого відправлення (отримання)
вантажів у залізничному рухомому
складі та проведення розрахунків за
надані послуги. Даний код входить в
діапазон підкодів, наданих ДП
"Український транспортний логістичний
центр" для ТОВ "Юніверсал карго транс".
Код 9313263 зазначений в графах 14 усіх
залізничних накладних, де ТОВ "Нафтоком
ОІЛ" виступає відправником.

Таким чином сукупністю зазначених
документів повністю підтверджується
участь ТОВ "Юніверсал карго транс" в
організації перевезення вантажів
позивача в залізничному рухомому
складі.

Відповідно, судом встановлено, що
надання ТОВ "Юніверсал карго транс"
послуг з організації перевезення
вантажів позивача в залізничному
рухомому складі повністю підтверджено
належним чином оформленими первинними
документами, на підставі яких
здійснюється податковий облік. Факт
використання таких послуг в рамках
господарської діяльності позивача,
спрямованої на одержання прибутку, під
сумнів не ставився.

Що стосується зауважень відповідача з
приводу відсутності в документообігу
позивача відвантажувальних доручень
та експедиторських інструкцій, то
вказані документи є необхідними лише
при здійсненні міжнародних перевезень,
а позивачем замовлялися і
отримувалися послуги з внутрішніх
перевезень. Решта зауважень
стосуються документів, які не є
первинними документами
бухгалтерського і податкового обліку.

Таким чином, суд констатує, що ТОВ
"Нафтоком ОІЛ" в повній мірі
дотрималося вимог пп.138.2, пп.138.4 ст138,
пп.177.2, пп.177.4 ст.177 Податкового кодексу
України, оскільки віднесло до валових
витрат документально підтверджені
видатки, які безпосередньо пов'язані з
отриманням доходу, дотримавшись при
цьому і вимог щодо звітного періоду, в
якому визнано доходи від реалізації
товарів.

За наведеного, висновки Сарненської
ОДПІ про завищення ТОВ "Нафтоком ОІЛ"
валових витрат на 5045386,00 грн., в тому
числі за I квартал 2012 року на 1486310,00 грн.,
за II квартал 2012 року на 3525958, грн., за III
квартал 2012 року на 33118,00 грн. по
операціях з ТОВ "Юніверсал Карго Транс"
є безпідставними. Оскільки вказані
висновки кореспондуються з
нарахуванням позивачу грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
рівні 1169622,00 грн. за податковим
повідомленням-рішенням № від
31.03.2014 року, вказане податкове
повідомлення-рішення підлягає
визнанню протиправним та скасуванню у
відповідній частині.

Окремо суд відзначає, що при розрахунку
даної частини грошового зобов'язання,
податковий орган констатував про
завищення ТОВ "Нафтоком ОІЛ" від'ємного
значення об'єкта оподаткування,
зокрема у I- III кварталах 2012 року (а.с.52
том 4). Аналіз даного розрахунку наряду
з висновками, що відображені на аркушах
25-26 акту перевірки (а.с.41-42 том 1) дають
підставу стверджувати, що за
результатами перевірки Сарненська
ОДПІ визнала неправомірним формування
позивачем показнику рядку 06.6.
декларацій, тобто від'ємне значення
об'єкта оподаткування попереднього
податкового року, яке ТОВ "Нафтоком ОІЛ"
визначалося наступним чином: за IV
квартал 2011 року в сумі 722881,00 грн., I
квартал 2012 року - 2990929,00 грн., півріччя 2012
року - 747732,00 грн., III квартали 2012 року -
523557,00 грн., за весь 2012 рік - 523557,00 грн. В
основу таких висновків покладено,
зокрема, і обставини зменшення суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 1002153,00 грн. за податковим
повідомленням-рішенням № від
16.03.2012 року, яке, в той же час, скасовано
судовимм рішенням, яке набрало
законної сили (а.с.54-64 том 4), а тому
згадані висновки теж не можна вважати
обґрунтованими і правомірними.

Сукупність наведених вище обставин
доводить, що податкові
повідомлення-рішення Сарненської ОДПІ
від 31.03.2014 року форми "П" №, яким
ТОВ "Нафтоком ОІЛ" зменшено від'ємне
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток на 3010770,00 грн. та
форми "Р" №, яким ТОВ "Нафтоком
ОІЛ" збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем "податок на
прибуток приватних підприємств" на
3636062,00 грн. є протиправними, а тому позов
у цій частині підлягає до задоволення.

Що стосується податку на додану
вартість, то підставою для його
нарахування слугували висновки
Сарненської ОДПІ про завищення ТОВ
"Нафтоком ОІЛ" податкового кредиту з
ПДВ на 1012106,00 грн. по операціях з ТОВ
"Юніверсал Карго Транс", на 9520,00 грн. - по
операціях з ТОВ "Технік Експерт" та на
7847,00 грн. - по операціях з ТОВ
"Тельманівський кар'єр". Вказані
порушення в кожному періоді потягнули
за собою нарахування ТОВ "Нафтоком ОІЛ"
ПДВ та застосування відповідних
штрафних санкцій за податковим
повідомленням-рішенням форми "Р"
№ від 31.03.2014 року.

В силу вимог п.200.1 ст.200 Податкового
кодексу України, сума податку на додану
вартість, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. В свою чергу,
податковий кредит звітного періоду,
відповідно до п.198.3 ст.198 цього Кодексу,
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу (17%, або 0%) протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
споруджен-ням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. При цьому, право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В силу вимог п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Долучені до матеріалів справи
документи свідчать про те, що
постачальником послуг ТОВ "Юніверсал
Карго Транс" були виписані позивачу
податкові накладні, що містять всі,
передбачені статтею 201 Податкового
кодексу України, реквізити та
відповідають вимогам наказу
Міністерства фінансів України №1379 від
01.11.2011 року "Про затвердження форми
податкової накладної та Порядку
заповнення податкової накладної",
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22.11.2011 року за №1333/20071,
що був чинним до 01.03.2014 року (а.с.30-41 том
3). На момент виписування податкових
накладних контрагент позивача був є
зареєстрованим платником ПДВ, що не
ставиться під сумнів податковим
органом.

Відповідно, податковий кредит,
сформований позивачем на підставі
податкових накладних, виписаних ТОВ
"Юніверсал Карго Транс" вважається
підтвердженим.

Що стосується зв'язку господарських
операцій позивача з ТОВ "Юніверсал
Карго Транс" з господарською
діяльністю позивача, то такий в повнім
мірі доведений первинними документами,
які досліджені судом в рамках
перевірки правомірності зменшення
позивачу валових витрат по операціях з
ТОВ "Юніверсал Карго Транс".

Окремо слід зауважити про відсутність
розбіжностей між задекларованим
позивачем податковим кредитом і
задекларованими ТОВ "Юніверсал Карго
Транс" податковим зобов'язанням за
відповідні податкові періоди, оскільки
протилежного за даними Системи
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні Міністерства доходів України під
час перевірки не зафіксовано.

З огляду на вказане, висновки
відповідача про завищення позивачем
податкового кредиту на загальну суму
1012106,00 грн. є безпідставними.
Відповідно, податкове
повідомлення-рішення № від 31.03.2014
року у відповідній частині є
протиправним.

Що стосується висновків Сарненської
ОДПІ про завищення ТОВ "Нафтоком ОІЛ"
податкового кредиту на 9520,00 грн. по
операціях з ТОВ "Технік Експерт", в тому
числі у вересні на 1190,00 грн. та в
листопаді 2012 року на 8330,00 грн., то такі
ґрунтуються на тому, що за результатами
аналізу підсистеми "Аналітична
система" АІС "Податковий блок"
податковим органом встановлено, що
свідоцтво платника ПДВ даного
контрагента анульовано 19.10.2012 року та
існує розбіжність між задекларованим
позивачем податковим кредитом і
задекларованими ТОВ "Юніверсал Карго
Транс" податковим зобов'язанням в
листопаді 2012 року на 8330,00 грн.

В силу вимог п.198.6. ст.198 Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

В свою чергу, за правилами п.201.8
ст.201 цього Кодексу, право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно з вимогами п.184.5, п.184.6 ст.184
Податкового кодексу України, з моменту
анулювання реєстрації особи як
платника податку така особа
позбавляється права на віднесення сум
податку до податкового кредиту,
виписку податкових накладних; у разі
анулювання реєстрації особи як
платника податку останнім звітним
(податковим) періодом є період, який
розпочинається від дня, що настає за
останнім днем попереднього
податкового періоду, та закінчується
днем анулювання реєстрації.

Як вбачається з досліджених судом
податкових накладних, накладна №9 на
суму ПДВ 1190,00 грн. виписана ТОВ "Технік
Експерт" 06.09.2012 року (а.с.53 том 3), а
накладна №1 на суму ПДВ 8330,00 грн.
виписана ТОВ "Технік Експерт" 06.11.2012
року.

Оскільки за даними офіційного
веб-сайту Міністерства доходів України
свідоцтво платника ПДВ - ТОВ "Технік
Експерт" анульовано 19.10.2012 року (а.с.51
том 4), то 06.11.2012 року воно не мало права
виписувати податкову накладну №1 на
суму ПДВ 8330,00 грн.

Відповідно, податковий кредит позивача
на вказану суму підтверджено
податковою накладною, оформленою з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу, а тому він правомірно знятий
Сарненською ОДПІ за результатами
податкової перевірки позивача. При
цьому, суд не приймає в якості
належного і допустимого доказу
податкову накладу № 26 на суму ПДВ 8330,00
грн. виписану ТОВ "Технік Експерт" 18.10.2012
року (а.с. 55 том 3), як належне
підтвердження права позивача на
віднесення відповідної суми до складу
податкового кредиту, оскільки під час
перевірки така накладна не подавалась,
натомість на дану суму ПДВ
пред'являлась податкова накладна №1
від 06.11.2012 року, про що зазначено в акті
перевірки (а.с.54 том 1).

Що стосується податкового кредиту
вересня 2012 року, то він належним чином
підтверджений, оскільки на час
виписування податкової накладної №9
від 06.09.2012 року на суму ПДВ 1190,00 грн. ТОВ
"Технік Експерт" було зареєстрованим
платником ПДВ.

Таким чином податкове
повідомлення-рішення № від 31.03.2014
року підлягає скасуванню в частині
нарахування ПДВ на суму 1190,00 грн., і не
підлягає скасуванню на суму 8330,00 грн.

Що стосується висновків Сарненської
ОДПІ про завищення ТОВ "Нафтоком ОІЛ"
податкового кредиту з ПДВ на 7847,00 грн. в
грудні 2011 року по операціях з ТОВ
"Тельманівський кар'єр", то такі
ґрунтуються на відсутності у позивача
податкової накладної №224 від 31.10.2011
року на ПДВ 43,00 грн. та розрахунків
коригувань кількісних та вартісних
показників до податкових накладних №205
від 30.12.2011 року на ПДВ 76,00 грн. та №191 від
01.12.2011 року на ПДВ 7728,00 грн.

Вказану документацію позивач суду не
надав, як жодним чином і не спростував
існування вказаних порушень.

Відповідно, податкове
повідомлення-рішення № від 31.03.2014
року в цій частині є правомірним і
скасуванню не підлягає.

Що стосується плати за користування
надрами, то підставою для її
нарахування слугували висновки
Сарненської ОДПІ про те, що товариством
занижено податкове зобов'язання з
плати за користування надрами згідно
даних бухгалтерського та податкового
обліку за рахунок обчислення вартості
видобутої корисної копалини
(мінеральної сировини) за фактичними
цінами реалізації одиниці
відповідного виду видобутої корисної
копалини (а.с.84 том 1).

При цьому слід відзначити, що саме
такий порядок обчислення був
рекомендований ТОВ "Нафтоком ОІЛ"
Сарненською МДПІ у податковій
консультації №529/15-51 від 17.01.2013 року
(а.с.109-110 том 1). А відповідно до п.53.1 ст.53
Податкового кодексу України, не може
бути притягнуто до відповідальності
платника податків, який діяв
відповідно до податкової консультації,
наданої йому у письмовій або
електронній формі.

Як вбачається із матеріалів справи, в
ході проведення перевірок встановлено,
що позивач видобуває корисні копалини
(граніт) відповідно до Спеціального
дозволу на користування надрами №3667
від 31.12.2004 року; мета користування
надрами: видобування гранітів,
придатних для виробництва
буто-щебеневої продукції.

В силу вимог пп.263.2.1. п.263.2 ст. 263
Податкового кодексу України (в
редакції, що діяла на час існування
відповідних правовідносин) об'єктом
оподаткування плати за користування
надрами для видобування корисних
копалин по кожній наданій в
користування ділянці надр, що
визначена у відповідному спеціальному
дозволі, є обсяг видобутої у
податковому (звітному) періоді
корисної копалини (мінеральної
сировини) або обсяг погашених у
податковому (звітному) періоді запасів
корисних копалин.

А згідно з пп.263.2.2. цієї статті до
об'єкта оподаткування належать:

а) обсяг корисної копалини (мінеральної
сировини), видобутої з надр на
території України, її континентального
шельфу і виключної (морської)
економічної зони, у тому числі обсяг
мінеральної сировини, що утворюється в
результаті виконання первинної
переробки, що провадиться іншими ніж
платник суб'єктами господарювання на
умовах господарських договорів про
послуги з давальницькою сировиною;

б) обсяг корисної копалини (мінеральної
сировини), видобутої (вилученої) з
відходів (втрат, хвостів тощо)
гірничодобувного виробництва, у тому
числі обсяг мінеральної сировини, що
утворюється в результаті виконання
первинної переробки, що провадиться
іншими ніж платник суб'єктами
господарювання на умовах
господарських договорів про послуги з
давальницькою сировиною, якщо для її
видобутку відповідно до законодавства
необхідно отримати спеціальний дозвіл;

в) обсяг погашених запасів корисних
копалин.

З огляду на викладене, об'єктом
оподаткування плати за користування
надрами для гірничодобувного
підприємства, яке самостійно виконує
первинну переробку, є лише обсяг
добутої ним мінеральної сировини.
Буквальний зміст вказаної норми
свідчить, що обсяг мінеральної
сировини, яка утворюється в результаті
виконання первинної переробки, є
об'єктом оподаткування лише в тому
випадку, якщо таку первинну переробку
виконує інший ніж платник суб'єкт
господарювання на умовах
господарських договорів про послуги з
давальницькою сировиною.

В силу вимог п.263.3 ст.263 Податкового
кодексу України, види видобутої
корисної копалини (мінеральної
сировини) визначаються платником
відповідно до затверджених
законодавством переліків видів
корисних копалин, а також кодифікації
товарів та послуг з урахуванням
затверджених платником схем руху
видобутої корисної копалини
(мінеральної сировини) на виробничих
дільницях та місцях зберігання з
урахуванням складу вихідної сировини,
умов конкретного виробництва,
особливостей технологічного процесу
та вимог до кінцевої продукції.

Позивач фактично видобуває бутовий
камінь та здійснює його переробку в
щебінь різних фракцій. Господарська
діяльність позивача включає добування
корисних копалин, дроблення масиву
гірської породи вибуховими методами, в
межах копальні та переробки сировини
шляхом дроблення, в межах
технологічних одиниць з первинної
переробки, з метою забезпечення
формування уламків гірської породи, за
розмірами, які відповідно до чинних
стандартів будівельної продукції,
відповідають щебеневим фракціям.
Класифікація уламків гірничої маси,
тобто первинна переробка виконується у
позивача екскаватором CASE 460, який
відокремлює дві фракції: камінь
бутовий фракції 0-250 мм та камінь
бутовий фракції 250-500 мм. Після цього
камінь бутовий фракції 250-500 мм.
дробиться завдяки гідро молоту на базі
екскаватору CASE 330. Після такої
первинної переробки камінь бутовий
фракції 0-250 мм використовується як
сировина для виготовлення щебеню на
спеціалізованому автоматизованому
обладнанні шляхом його подрібнення в
щекових та роторних дробарках та
просіювання на грохотах через сита
заданих розмірів для отримання
необхідних фракцій щебеню. Таким чином
щебінь є не мінеральною сировиною, а є
продукцією переробки.

Відповідно суд вважає хибними висновки
податкового органу про те, що об'єктом
оподаткування плати за користування
надрами є обсяг товарної продукції
позивача, а не обсяг видобутих ним
корисних копалин.

В силу вимог пп. 263.5.1. п. 263.5 ст. 263
Податкового кодексу України, базою
оподаткування є вартість обсягів
видобутих у податковому (звітному)
періоді корисних копалин (мінеральної
сировини), яка окремо обчислюється для
кожного виду корисної копалини
(мінеральної сировини) для кожної
ділянки надр на базових умовах
поставки (склад готової продукції
гірничодобувного підприємства).

При цьому пп. 263.5.2. цієї статті містить
відсилочну норму, що порядок
визначення вартості одиниці
відповідного виду видобутої корисної
копалини (мінеральної сировини)
встановлено пунктом 263.6.

В свою чергу, за правилами пп. 263.6.1. п. 263.6
ст. 263 Податкового кодексу України,
вартість відповідного виду видобутої у
податковому (звітному) періоді
корисної копалини (мінеральної
сировини) обчислюється платником для
кожної ділянки надр на базових умовах
поставки (склад готової продукції
гірничодобувного підприємства) за
більшою з таких її величин: за
фактичними цінами реалізації
відповідного виду видобутої корисної
копалини (мінеральної сировини); за
розрахунковою вартістю відповідного
виду видобутої корисної копалини
(мінеральної сировини).

Податковим органом в акті перевірки
констатовано, що позивач обчислював
вартість видобутої корисної копалини
(мінеральної сировини) за фактичними
цінами реалізації одиниці
відповідного виду видобутої корисної
копалини, тобто в повній мірі
дотримався вимог податкового
законодавства.

Відповідно до цього, суд вважає, що у
Сарненської ОДПІ не було правових
підстав для збільшення ТОВ "Нафтоком
ОІЛ" грошового зобов'язання за платежем
"плата за користування надрами
місцевого значення" за податковим
повідомленням-рішенням № від
31.03.2014 року.

Окремо слід зауважити, що в акті
перевірки не наведено ні методики, ні
розрахункових величин, з яких виходив
податковий орган, здійснюючи позивачу
перерахунок даного виду платежу.

Сукупністю наведених обставин
доводиться, що вищезазначене податкове
повідомлення-рішення є протиправним і
підлягає скасуванню повністю.

Згідно з положеннями частини другої
статті 8 Кодексу адміністративного
судочинства України суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Суд акцентує увагу на тому, що
відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини. Так, у
пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у
справі "Компанія "Вестберґа таксі
Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд
визначив, що "…адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.".

Сарненська ОДПІ під час розгляду даної
адміністративної справи не довела
правомірності оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень №, № та
від 31.03.2014 року повністю, а
податкового повідомлення-рішення
№ від 31.03.2014 року - частково.

За усього наведеного позов підлягає до
задоволення частково, а саме податкові
повідомлення-рішення №, №
та від 31.03.2014 року підлягають
визнанню протиправними та скасуванню
повністю, а податкове
повідомлення-рішення № від 31.03.2014
року - в частині збільшення суми
грошового зобов'язання на 1013296,00 грн.
(1029473,00 грн. - 8330,00 грн. - 7847,00 грн.) та
штрафної санкції на 506650,00 грн. (50%
основного платежу).

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачу відмовлено. Враховуючи
викладене та те, що позов задоволено
частково на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень,
позивачу слід присудити із Державного
бюджету України 480 (чотириста
вісімдесят) грн. 84 коп. судового збору,
сплаченого згідно платіжного
доручення № 113 від 14.05. 2014 р. (а.с. 2 том 1).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Сарненської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області форми "П" № від 31.03. 2014
року, форми "Р" № від 31.03. 2014 року
та форми "Р" № від 31.03. 2014 року.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Сарненської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області форми "Р" в частині збільшення
суми грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість за
основним платежем на суму 1013296 грн. 00
коп., за штрафними фінансовими
санкціями на суму 506650 грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Присудити на користь позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нафтоком ОІЛ" із
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 480 (чотириста вісімдесят)
грн. 84 коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Зозуля Д.
П.