Справа № 826/4712/14
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 липня 2014 року № 826/4712/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Огурцова О.П. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовомФОП ОСОБА_1до Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києвіпровизнання
дій неправомірними, зобов'язання
вчинити дії, визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення № від 27.03.2014

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити дії.

23.04.2014 позивачем через канцелярію суду
було подано заяву про збільшення
позовних вимог, якою позовні вимоги
доповнено вимогою наступного змісту:
"Визнати протиправним і скасувати
податкове повідомлення - рішення №
від 27.03.2014р. складене Державною
податковою інспекцією у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
відносно ФОП ОСОБА_1". Зазначені
уточнення прийняті судом.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідачем
перевірки за результатами якої було
складено акт № 361/17-20/НОМЕР_2 від 20.11.2013
було проведено з порушенням вимог
Податкового кодексу України щодо
порядку проведення планових виїзних
перевірок. Також позивач посилався на
те, що в податковому повідомленні -
рішенні № від 27.03.2014 міститься
посилання на порушення позивачем норм
Податкового кодексу України порушення
яких актом № 361/17-20/НОМЕР_2 від 20.11.2013
встановлено не було.

Водночас позивач зазначив про те, що
висновки акту перевірки № 361/17-20/НОМЕР_2
від 20.11.2013 є необґрунтованими та
суперечать первинним документами, які
були в наявності у відповідача. При
цьому позивач наголошував на тому, що
оскільки перевірка проводилась
виключно в приміщенні податкового
органу, то відповідачем фактично
замість виїзної було проведено
невиїзну перевірку.

Представник позивача у судовому
засіданні 11.06.2014 підтримала позовні
вимоги та просила суд задовольнити
позов у повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог
заперечив, у судовому засіданні 14.05.2014
надав суду письмові заперечення, у яких
просив відмовити у задоволенні
адміністративного позову повністю.
Свої заперечення проти позову
відповідач обґрунтовує тим, що за
результатами проведеної перевірки
було встановлено, що позивачем до
перевірки не надано первинних
документів на підставі яких
здійснювалось визначення валових
витрат, а також факт того, що позивачем
до складу валових втрат віднесено суму
придбання товару, факт реалізації
якого не підтверджено у відповідні
періоди. Також відповідач посилався на
те, що за результатами проведеної
перевірки було встановлено факт
відсутності у позивача трудових
ресурсів для здійснення основного виду
діяльності а також відсутність
інформації про наявність
транспортного та торгівельного
обладнання, матеріалів (сировини),
товарних запасів, трудових ресурсів.

Представник відповідача у судових
засіданнях заперечення підтримав,
надав додаткові усні пояснення та
просив у задоволенні
адміністративного позову відмовити.

У судовому засіданні 11.06.2014
представники сторін не заперечували
проти розгляду справи в порядку
письмового провадження та подали
заяву, в якій просили здійснити розгляд
справи в порядку письмового
провадження, за відсутності
представників сторін.

З урахуванням наведеного суд,
відповідно до частини четвертої статті
122 Кодексу адміністративного
судочинства України, заслухавши у
судовому засіданні представників
позивача та відповідача ухвалив
продовжити розгляд справи у письмовому
провадженні.

Підчас судового розгляду справи, суд,

В С Т А Н О В И В:

В період з 31.10.2013 по 13.11.2013 Державною
податковою інспекцією у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
згідно направлень № 547/17-20П від 31.10.2013 та
№ 553/17-20П від 31.10.2013 та наказу від 21.10.2013
проведена документальна планова
виїзна перевірка фінансово -
господарської діяльності фізично
особи - підприємця ОСОБА_1 за період з
01.01.2011 по 31.12.2012 за результатами якої
складено акт № 361/17-20/НОМЕР_2 від 20.11.2013.

У вступній частині зазначено акту
вказано про те, що перевірку проведено
з відома та в присутності фізично особи
- підприємця ОСОБА_1 в приміщенні ДПІ у
Святошинському районі міста Києва.

В розділі 3 "ВИСНОВОК" акту №
361/17-20/НОМЕР_2 від 20.11.2013 зазначено
наступне: "Документальною плановою
винною перевіркою встановлені
порушення фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1;

п. 177.2 ст. 177 Розділу IV Податкового
Кодексу України від 02Л2.2010р. №2755-VI (із
змінами та доповненнями): встановлено
неналежне ведення обліку доходів та
витрат, що призвело до заниження
зобов'язань по податку з доходів
фізичних осіб за період з 01.01,2011 по
31.12.2012 на загальну суму 807 331,98 гривень.

Перевіркою ФОП ОСОБА_1 документально не
підтверджено реальність здійснення
господарських операцій із ТОВ "АВЕСТА№
47); ТОВ "ЕКСІМ-ЧЕРНІПВ" 60);
23 ПІДПРИЄМСТВО
"ПЕРЬЯСЛАВ-ХМЕЛЬНИЦЬКИЙАГРОКООПВИРОБН
ИК" КИЇВСЬКОЇ РЕГІОНАЛЬНОЇ СПІЛКИ
СПОЖИВЧОЇ КООПЕРАЦІЇ; 68) ТОВ
"УКРТАРАСТАНДАРТ"; 4, ПРИВАТНЕ
АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "М'ЯСО-МОЛОЧНМЙ
КОМПЛЕКС "СІВЕРСЬКИЙ" 56 ТОВ "ТОРІ
СЕРВІС" 23 ПП "АЛЕКСПРОМ" 89 ТОВ
"ЗАВОД ПРОДЮВАРІВ "НЕКТАР" 92 ТОВ
"ПРОДЦЕНТР-ПЛЮС" НОМЕР_3 ОСОБА_2 81
ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ МАГАЗИН №139 ДП
"АГРОКОМБ1НАТ "ПУЩА-ВОДИЦЯ" 0
КИЇВСЬКОЇ РЕГІОНАЛЬНОЇ СПІЛКИ
СПОЖИВЧОЇ КООПЕРАЦІЇ "БУЧАНСЬКИЙ
ГАРНИЙ ЗАВОД" 23 ТОВАРИСТВО З
ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФАБРИКА
ЗДОРОВО" 73 ТОВ "БІМАРКЕТ" 41
20 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІРМА "ЖАДАНА" 1
ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ПІДПРИЄМСТВО
БУЧАНСЬКОЇ ВИПРАВНОЇ КОЛОНІЇ
УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ ПЕНІТЕНЦІАРНОЇ
СЛУЖБИ УКРАЇНИ В М. КИЄВІ ТА КИЇВСЬКІЙ
ОБЛАСТІ (№85)" 72 ТОВАРИСТВО З
ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ АГРОФІРМА
СТОЛИЧНА" 0 КИЇВСЬКОЇ
РЕГІОНАЛЬНОЇ СПІЛКИ СПОЖИВЧОЇ
КООПЕРАЦІЇ "БУЧАНСЬКИЙ ГАРНИЙ ЗАВОД"
4 ПРАТ "ХЗ ГТВ" 02 ПП "ПРОГРЕС-М"
66 ТОВ ВТК "ПРОМТЕХКОМПЛЕКТ" 56
ПАТ "УКРТЕЛЕКОМ" 05 ТОВАРИСТВО З
ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "РЕАЛ-Г"
35 ТОВ "ЧИСТА ВОДА" 18 ТОВ "УМТК"
46 ТОВ "СЕНД К" 40 ТОВАРИСТВО З
ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬШСТЮ "РОССТОКК"
61 СГЇ "ФАВОРИТ КГС" 80 ТОВ
"АРТ-МАСТЕР" 35 ТОВ "ХІМПЕКС-БІО"
98 ПП "ДІНСТЕХ" 29 ТОВ
"ПРОМТЕХТРАНС-М" 5 ДП "НАУКОВИЙ
ТОКСИКОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР ІМЕНІ АКАДЕМІКА
Л.І. МЕДВЕДЯ МОЗ УКРАЇНИ" 0 ДП
"УКРМЕТРТЕСТСТАНДАР'Г за період з 01.01,2012
року по 31.03.2012 року.

Вищевикладене свідчить про
відсутність у ФОП ОСОБА_1
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань по укладеним
договорам та відсутність фактичних
дій, спрямованих на виконання взятих на
себе зобов'язань, Останнє, в свою чергу,
свідчить про відсутність наміру
створення правових наслідків. Тобто,
такі договори носять фіктивний
характер,договори в межах
купівлі-продажу товарів (робіт, послуг),
від ФОП ОСОБА_1 в період з 01.01.2011 по 31.12.2012
із ТОВ "АВЕСТА" 47); ТОВ
"ЕКСІМ-ЧЕРНІГІВ" 60); 23)
ПІДПРИЄМСТВО "ПЕРЕЯСЛАВ-ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ
АГРОКООПВИРОЬНИК" КИЇВСЬКОЇ
РЕГІОНАЛЬНОЇ СПІЛКИ СПОЖИВЧОЇ
КООПЕРАЦІЇ; ,68) ТОВ
"УКРТЛРАСТАНДАРТ"; 41 ПРИВАТНЕ
АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ,'М"ЯЄО-МОЛОЧИИЙ
КОМПЛЕКС "СІВЕРСЬКИЙ" 56 ТОВ "ТОРІ
СЕРВІС" 23 ІIIІ "АЛЕКСИНОМ" 89
ТОВ "ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ "НЕКТАР" 92
ТОВ "ПРОДЦЕНТР-ПЛЮС" НОМЕР_3 ОСОБА_2
81 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ МАГАЗИН №139 ДП
АГРОКОМБІНАТ "ПУІЦА-ВОДИЦЯ" 0
КИЇВСЬКОЇ РЕГІОНАЛЬНОЇ СПІЛКИ
СПОЖИВЧОЇ КООПЕРАЦІЇ "БУЧАНСЬКИЙ
ТАРНИЙ ЗАВОД" 23 ТОВАРИСТВО З
ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФАБРИКА
ЗДОРОВО" 73 ТОВ "БІМАРКЕР 41
20 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІРМА "ЖАДАНА" 1
ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ПІДПРИЄМСТВО
БУНАНСЬКОЇ ВИПРАВНОЇ КОЛОНІЇ
УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ ПЕНІТЕНЦІАРНОЇ
СЛУЖБИ УКРАЇНИ В М. КИЄВІ ТА КИЇВСЬКІЙ
ОБЛАСТІ (№85)" 72 ТОВАРИСТВО З
ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ АГРОФІРМА
СТОЛИЧНА" 0 КИЇВСЬКОЇ
РЕГІОНАЛЬНОЇ СПІЛКИ СПОЖИВЧОЇ
КООПЕРАЦІЇ "БУЧАНСЬКИЙ ТАРНИЙ ЗАВОД"
4 ПРАТ "ХЗ ГТ В" 02 ПП
"ПРОГРЕС-М" 66 ТОВ ВТК
Т1РОМТЕХКОМПЛЕКТ" 5 ПAT "УКРТЕЛЕКОМ"
05 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "РЕАЛ-1" 35 ТОВ
"ЧИСТА ВОДА" 18 ТОВ "УМТК" 46 ТОВ
"СЕНД К" 40 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "РОССТОКК" 61 СП
"ФАВОРИТ КГС" 80 ТОВ "APT-MACТЕР" 35
ТОВ "ХІМПЕКС-БІО" 98 ПП "Д1НСТЕХ"
29 ТОВ "ПРОМТЕХТРАНС-М" 5 ДП
"НАУКОВИЙ ТОКСИКОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР ІМЕНІ
АКАДЕМІКА ЛЛ. МЕДВЕДЯ МОЗ УКРАЇНИ"
0 ДД "УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ" по
податковому кредиту та податковим
зобов'язанням с нікчемними.

Отже, згідно вимог ст.22, Ст.185, п.198.6 ст.198,
за період з 01.01.2012р. по 31.03.2012р. податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість з ТОВ "АВЕСТА" 47); ТОВ
"ЕКС1М-ЧЕРНІГІВ" 60); ПІДПРИЄМСТВО
"ПЕРЕЯСЛАВ-ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ
АГРОКООПВИРОБНИК" КИЇВСЬКОЇ
РЕГІОНАЛЬНОЇ СПІЛКИ СПОЖИВЧОЇ
КООПЕРАЦІЇ 68) ТОВ
"УКРТАРАСТАНДАРТ"; 41, ПРИВАТНЕ
АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "М'ЯСО-МОЛОЧНИЙ
КОМПЛЕКС ТВЕРСЬКИЙ" 56 ТОВ "ТОРІ
СЕРВІС" 23 ПП "АЛЕКСПРОМ" 89 ТОВ
"ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ "НЕКТАР" 92 ТОВ
ТІРОДЦЕНТР-ПЛЮС" НОМЕР_3 ОСОБА_2 81
ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ МАГАЗИН №139 ДП
АГРОКОМБІНАТ "ПУЩА-ВОДИЦЯ" 0
КИЇВСЬКОЇ РЕГІОНАЛЬНОЇ СПІЛКИ
СПОЖИВЧОЇ КООПЕРАЦІЇ "БУЧАНСЬКИЙ
ТАРНИЙ ЗАВОД" 23 73 ТОВ
"БІМАРКЕГ 41 20 ТОВАРИСТВО З
ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІРМА
"ЖАДАНА" 1 ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО
"ПІДПРИЄМСТВО БУЧАНСЬКОЇ ВИПРАВНОЇ
КОЛОНІЇ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ
ПЕНІТЕНЦІАРНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ В М.
КИЄВІ ТА КИЇВСЬКІЙ ОБЛАСТІ (№85)"
72 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ АГРОФІРМА СТОЛИЧНА"
0 КИЇВСЬКОЇ РЕГІОНАЛЬНОЇ СПІЛКИ
СПОЖИВЧОЇ КООІІЕРАЦІЇ "БУЧАНСЬКИЙ
ТАРНИЙ ЗАВОД" 4 ПРАТ "ХЗ ГТВ" 02
ПП "ПРОГРЕС-М" 66 ТОВ ВТК
"ПРОМТЕХКОМПЛЕКТ" 56 ПАТ
"УКРТЕЛБКОМ" 05 ТОВАРИСТВО З
ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "РЕАЛ-1"
35 ТОВ "ЧИСТА ВОДА" 18 ТОВ "УМТК"
46 ТОВ "СЕНДК" 40 ТОВАРИСТВО З
ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІ ПО ТОССТОКК"
61 СП "ФАВОРИТ КГС" 80 ТОВ
"АРТ-МАСТЕР" 35 ТОВ "ХІМПЕКС-БІО"
98 ПП"ДІНСТЕХ" 29 ТОВ
"ПРОМТЕХТРАНС-М" 5 ДП "НАУКОВИЙ
ТОКСИКОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР ІМЕНІ АКАДЕМІКА
Л.І. МЕДВЕДЯ МОЗ УКРАЇНИ" 0 ДП
"УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ складають 0 грн."

17.03.2014 ФОП ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві були подані
заперечення на акт № 361/17-20/НОМЕР_2 від
20.11.2013.

27.03.2014 на підставі акту перевірки №
361/17-20/НОМЕР_2 від 20.11.2013 прийнято
податкове повідомлення - рішення №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем - податок з
доходів фізичних осіб (від
підприємницької діяльності) на
загальну суму 1 009 164,97 грн., у тому числі
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) на 201 832,99 грн.

ФОП ОСОБА_1 вважаючи протиправними дії
податкового органу щодо складання акту
№ 361/17-20/НОМЕР_2 від 20.11.2013 та викладенню
в ньому висновків, а також не
погоджуючись з податковим
повідомленням - рішенням № від
27.03.2014 звернувся з відповідним позовом
до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд вважає позов таким, що
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Частинами першою та другою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до пункту 8 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
позивач - особа, на захист прав, свобод
та інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду

Частиною першою статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, встановлено, що кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини першої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на правовідносини,
що виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Згідно з пунктом 1 частини другої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема, на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Отже судовому захисту в
адміністративних судах України
підлягає лише порушене право, а отже
предмет оскарження за правилами
адміністративного судочинства повинен
мати юридичне значення, тобто впливати
на коло прав, свобод, законних
інтересів чи обов'язків, а також
встановлені законом умови їх
реалізації.

Таким чином до адміністративного суду
вправі звернутися кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється, водночас відповідно до
зазначених норм право особи на
звернення до адміністративного суду
обумовлено суб'єктивним уявленням
особи про те, що її право чи законний
інтерес потребує захисту, однак
обов'язковою умовою здійснення такого
захисту судом є наявність відповідного
порушення права або законного інтересу
на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення
права особи є зміна стану її
суб'єктивних прав та обов'язків, тобто
припинення чи неможливість реалізації
її права та/або виникнення додаткового
обов'язку.

Отже, рішення, дія чи бездіяльність
суб'єкта владних повноважень є такими,
що порушують права і свободи особи в
тому разі, якщо, по-перше, такі рішення,
дія чи бездіяльність прийняті владним
суб'єктом поза межами визначеної
законом компетенції, а по-друге,
оспорюванні рішення, дія чи
бездіяльність є юридично значимими,
тобто такими, що мають безпосередній
вплив на суб'єктивні права та обов'язки
особи шляхом позбавлення можливості
реалізувати належне цій особі право
або шляхом покладення на цю особу
будь-якого обов'язку.

Відповідно до пункту 3 розділу І
Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України № 984 від 22.12.2010 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12.01.2011 за № 34/18772 акт -
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Отже, акт перевірки є носієм доказової
інформації, яка в подальшому має
використовуватися контролюючим
органом для прийняття рішення щодо
визначення платникові грошових
зобов'язань, а висновки посадових осіб
контролюючого органу, викладені в акті
перевірки, є позицією цих осіб щодо
кваліфікації дій платника податків,
однак самі по собі не впливають на стан
суб'єктивних прав платника та не
створюють для нього будь-яких
додаткових обов'язків.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду Украйни
від 10.10.2012 у справі № К/9991/30241/12.

З огляду на зазначене, податковий орган
не позбавлений права викладати в акті
перевірки власні суб'єктивні висновки
щодо зафіксованих обставин, та в
подальшому, у разі виникнення спору
щодо рішень про визначення грошових
зобов'язань, що приймаються на підставі
такого акту, обґрунтовувати ними
власну позицію щодо наявності певних
допущених платником податків порушень,
а оцінка акту перевірки, в тому числі і
оцінка дій посадових осіб податкового
органу щодо його складання, викладення
у ньому висновків перевірки, а також
щодо самих висновків перевірки,
надається при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акту.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 25.06.2012 у справі № К/9991/16720/12.

Також, аналогічна позиція викладена в
ухвалі Верховного Суду України від
10.09.2013 у справі №21-237а13, в якій
зазначено наступне: "Враховуючи
викладене, колегія суддів Судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України дійшла
висновку, що акт перевірки не є
рішенням суб'єкта владних повноважень
у розумінні статті 17 КАС, не зумовлює
виникнення будь-яких прав і обов'язків
для осіб, робота (діяльність) яких
перевірялися, тому його висновки не
можуть бути предметом спору.
Відсутність спірних відносин, в свою
чергу, виключає можливість звернення
до суду, оскільки відсутнє право, що
підлягає судовому захисту. Акт
перевірки є носієм доказової
інформації про виявлені контролюючим
органом порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єктами господарювання, документом,
на підставі якого приймається
відповідне рішення контролюючого
органу, а тому оцінка акта, в тому числі
й оцінка дій службових осіб
контролюючого органу щодо його
складання, викладення у ньому
висновків перевірки, може бути надана
судом при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акта."

З огляду на викладене, враховуючи те, що
діяльність працівників контролюючого
органу зі складання акту перевірки є
лише службовою діяльністю таких осіб
на виконання своїх посадових
обов'язків та сама по собі не породжує
настання будь-яких юридичних наслідків
та не впливає на права та обов'язки
суб'єкта господарювання, а також те, що
акт перевірки та викладені у ньому
факти та висновки не можна розглядати
як рішення суб'єкта владних
повноважень, що породжує для платника
податків певні правові наслідки,
оскільки він є виключно носієм
доказової інформації про виявлені
податковим органом порушення вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства платниками податків,
обов'язковим документом, на підставі
якого приймається відповідне рішення
контролюючого органу, суд дійшов
висновку про те, що у даному випадку
позовні вимоги щодо визнання
протиправними дій відповідача щодо
складання акту перевірки №
361/17-20/НОМЕР_2 від 20.11.2013 та стосовно
формування в ньому певних висновків не
спрямовані на захист та відновлення
порушених прав та інтересів позивача, а
отже не підлягають задоволенню.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1
статті 75 Податкового кодексу України
документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Згідно з пунктом 77.4 статті 77
Податкового кодексу України про
проведення документальної планової
перевірки керівником контролюючого
органу приймається рішення, яке
оформлюється наказом. Право на
проведення документальної планової
перевірки платника податків надається
лише у випадку, коли йому не пізніше ніж
за 10 календарних днів до дня проведення
зазначеної перевірки вручено під
розписку або надіслано рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
копію наказу про проведення
документальної планової перевірки та
письмове повідомлення із зазначенням
дати початку проведення такої
перевірки.

Підпунктом 77.6 пункту 77 Податкового
кодексу України, встановлено, що допуск
посадових осіб органів податкової
служби до проведення документальної
планової виїзної перевірки
здійснюється згідно із статтею 81 цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81
Податкового кодексу України посадові
особи органу державної податкової
служби мають право приступити до
проведення документальної виїзної
перевірки, фактичної перевірки за
наявності підстав для їх проведення,
визначених цим Кодексом, та за умови
пред'явлення або надіслання у випадках,
визначених цим Кодексом, таких
документів: направлення на проведення
такої перевірки, в якому зазначаються
дата видачі, найменування органу
державної податкової служби, реквізити
наказу про проведення відповідної
перевірки, найменування та реквізити
суб'єкта (об'єкта), перевірка якого
проводиться (прізвище, ім'я, по батькові
фізичної особи - платника податку, який
перевіряється), мета, вид (планова або
позапланова), підстави, дата початку та
тривалість перевірки, посада та
прізвище посадової (службової) особи,
яка проводитиме перевірку; копії
наказу про проведення перевірки;
службового посвідчення осіб, які
зазначені в направленні на проведення
перевірки. Непред'явлення або не
надіслання у випадках, визначених цим
Кодексом, платнику податків (його
посадовим (службовим) особам або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції) цих документів
або пред'явлення зазначених
документів, що оформлені з порушенням
вимог, встановлених цим пунктом, є
підставою для недопущення посадових
(службових) осіб органу державної
податкової служби до проведення
документальної виїзної або фактичної
перевірки.

Таким чином, документальною виїзною
перевіркою вважається перевірка, яка
проводиться за місцезнаходженням
платника податків, при цьому право на
проведення зазначеної перевірки
виникає у податкового органу тільки за
умови вручення під розписку або
надіслано рекомендованим листом з
повідомленням про вручення не пізніше
ніж за 10 календарних днів до дня
початку перевірки платнику податків
копії наказу про проведення
документальної планової перевірки та
письмового повідомлення із
зазначенням дати початку проведення
такої перевірки, а приступити до її
проведення він має право за умови
пред'явлення або надіслання також
направлення на проведення перевірки та
службового посвідчення осіб, які
зазначені в направленні.

Копія наказу № 637 від 21.10.2013 та
повідомлення про проведення перевірки
відповідно до наданої відповідачем
суду копії фіскального чеку № 5054 від
21.10.2013 були направлені позивачу 21.10.2013 о
20:46.

Відповідно до акту № 361/17-20/НОМЕР_2 від
20.11.2013 перевірка позивача проводилась з
період з 31.10.2013 по 13.11.2013.

Таким чином з наявних в матеріалах
справи документів вбачається, що наказ
№ 637 від 21.10.2013 та повідомлення про
проведення перевірки були направлені
позивачу пізніше ніж за 10 календарних
днів до дня початку перевірки.

Крім того суд звертає увагу на те, що
фіскальний чек № 5054 від 21.10.2013 може
засвідчувати лише факт направлення
позивачу поштовою кореспонденції,
водночас не може належним чином
засвідчувати факт того, що на адресу
позивача було направлено саме копію
наказу № 637 від 21.10.2013 та повідомлення
про проведення перевірки.

Доказів на підтвердження факту
пред'явлення чи надіслання позивачу
направлень № 547/17-20П від 31.10.2013 та
№ 553/17-20П від 31.10.2013 та службових
посвідчень згідно з якими було
проведено перевірку за результатами
якої складено акт № 361/17-20/НОМЕР_2 від
20.11.2013 відповідачем суду надано не було,
як і не було надано копій відповідних
документів.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про відсутність підстав
вважати, що у відповідача не виникало
права на проведення документальної
планової виїзної перевірки позивача.

Водночас суд звертає увагу на те, що в
акті № 361/17-20/НОМЕР_2 від 20.11.2013 зазначено
проте, що перевірку проведено в
приміщенні ДПІ у Святошинському районі
міста Києва.

Факт того, що перевірка за результатами
якої складено акт № 361/17-20/НОМЕР_2 від
20.11.2013 проводилась виключно в
приміщенні податкового органу було
підтверджено представником
відповідача у судовому засіданні.

Таким чином відповідачем на підставі
наказу № 637 від 21.10.2013, яким призначено
проведення планової виїзної перевірки
позивача проведено та складено акт №
361/17-20/НОМЕР_2 від 20.11.2013 в якому
зазначено, що його складено за
результатами планової виїзної
перевірки, за результатами перевірки,
яка була проведена в приміщенні
податкового органу, у той час, як
відповідно до положень підпункту 75.1.2
пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу
України документальною виїзною
перевіркою вважається перевірка, яка
проводиться за місцезнаходженням
платника податків, а не в приміщенні
податкового органу.

Підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54
Податкового кодексу України
встановлено, що контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо дані
перевірок результатів діяльності
платника податків, крім електронної
перевірки, свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, суми бюджетного
відшкодування та/або від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків, заявлених
у податкових (митних) деклараціях,
уточнюючих розрахунках

Податкове повідомлення - рішення №
від 27.03.2014 було прийнято
відповідачем на підставі акту №
361/17-20/НОМЕР_2 від 20.11.2013, а отже правовою
підставою для виникнення у відповідача
обов'язку щодо визначення суми
грошового зобов'язання став факт
виявлення за результатами зазначеної
перевірки даних, що свідчать про
заниження позивачем податкових
зобов'язань

З огляду на викладене враховуючи те, що
у відповідача не виникала права на
проведення перевірки позивача за
результатами якої було складено акт на
підставі якого було винесено податкове
повідомлення - рішення № від
27.03.2014, то були відсутні і правові
підстави для виникнення у відповідача
обов'язку щодо визначення суми
грошового зобов'язання та винесення
відповідного податкового повідомлення
- рішення.

Таким чином позов в частині позовних
вимог щодо визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення є обґрунтованим та підлягає
задоволенню.

Відповідно до пунктів 2 та 11 розділу І
Порядку ведення органами Міністерства
доходів і зборів України оперативного
обліку податків, зборів, митних
платежів, єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, інших платежів,
які сплачуються під час митного
оформлення товарів затвердженого
наказом Міністерства доходів і зборів
України № 765 від 05.12.2013 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 04.02.2014 за № 217/24994 цим
Порядком встановлюється механізм
ведення територіальними органами
Міністерства доходів і зборів України
(далі - Міндоходів) оперативного обліку
податків, зборів, митних платежів,
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
єдиний внесок), інших платежів, які
сплачуються під час митного оформлення
товарів. За даними оперативного обліку
податків, зборів, митних платежів,
коштів передоплати та єдиного внеску
Міндоходів та його територіальними
органами в автоматичному режимі
формуються звітність і зведена
інформація про нарахування та
надходження податків, зборів, митних
платежів, коштів передоплати, єдиного
внеску, податковий борг, недоїмку із
сплати єдиного внеску відшкодування
податку на додану вартість, результати
перевірочної роботи, розстрочення
(відстрочення) грошових зобов'язань
(податкового боргу), надміру сплачених
сум платежів та єдиного внеску тощо.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ
зазначеного Порядку з метою обліку
нарахованих і сплачених сум податків,
зборів, митних платежів, єдиного внеску
територіальними органами Міндоходів
відкриваються інтегровані картки
платників за кожним платником та
кожним видом платежу, які повинні
сплачуватися платниками, а для обліку
сум передоплати - за кожним платником.

Пунктом 1 розділу ІІІ Порядку ведення
органами Міністерства доходів і зборів
України оперативного обліку податків,
зборів, митних платежів, єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, інших платежів,
які сплачуються під час митного
оформлення товарів затвердженого
наказом Міністерства доходів і зборів
України № 765 від 05.12.2013 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 04.02.2014 за № 217/24994
встановлено, що нарахуванню в
інтегрованій картці платника
підлягають: зобов'язання, штрафні
санкції та пеня за податками, зборами,
митними платежами, самостійно
визначені платником; суми до сплати
єдиного внеску, самостійно визначені
платником; зобов'язання, штрафні
санкції та пеня за податками, зборами,
митними платежами, суми до сплати
єдиного внеску, визначені
територіальним органом Міндоходів та
узгоджені відповідно до чинного
законодавства; пеня за порушення
встановлених строків погашення
узгоджених сум зобов'язань за
податками, зборами, митними платежами,
єдиним внеском; пеня на суму заниження
податкового зобов'язання, нарахованого
територіальним органом Міндоходів або
платником; проценти за користування
розстроченням (відстроченням).

Відповідно до пунктів 2 та 3 розділу ІІІ
зазначеного Порядку зобов'язання,
штрафні санкції, пеня за податками,
зборами, митними платежами, суми до
сплати єдиного внеску, самостійно
визначені платником у звітності,
відображаються територіальним органом
Міндоходів в інтегрованій картці
платника. Зобов'язання, штрафні санкції
та пеня за податками, зборами, митними
платежами, суми до сплати єдиного
внеску, розраховані територіальним
органом Міндоходів, відображаються ним
в інтегрованій картці платника за
даними електронного реєстру
повідомлень-рішень у частині
узгоджених сум.

Згідно з пунктом 4 Порядку ведення
органами Міністерства доходів і зборів
України оперативного обліку податків,
зборів, митних платежів, єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, інших платежів,
які сплачуються під час митного
оформлення товарів затвердженого
наказом Міністерства доходів і зборів
України № 765 від 05.12.2013 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 04.02.2014 за № 217/24994
нарахування податків, зборів та сум
єдиного внеску в інтегрованій картці
платника здійснюються відповідно до
звітності, що подається платником до
територіального органу Міндоходів, а
також митних та інших платежів - на
підставі оформленої митної декларації.
Нарахування узгоджених сум грошових
зобов'язань за податками, зборами,
митними платежами та сум єдиного
внеску, нарахованих до сплати, в
інтегрованій картці платника
здійснюється датою граничного строку
сплати таких нарахувань. При поданні
уточнюючого розрахунку, що збільшує
або зменшує грошові зобов'язання
минулих податкових періодів платника
та ліквідаційної звітності,
нарахування в інтегрованій картці
платника проводиться датою його
подання.

Таким чином, з метою обліку нарахованих
і сплачених сум податків, зборів,
митних платежів територіальними
органами Міндоходів відкриваються
інтегровані картки платників за кожним
платником та кожним видом платежу, які
повинні сплачуватися платниками в яких
нарахування податків, зборів
здійснюється відповідно до звітності,
що подається платником до
територіального органу Міндоходів, а
зобов'язань, штрафних санкцій та пені
за податками, зборами розрахованих
територіальним органом Міндоходів, - за
даними електронного реєстру
повідомлень-рішень у частині
узгоджених сум

Позивачем доказів та обґрунтувань на
підтвердження здійснення відповідачем
коригувань задекларованого ним
податкового кредиту по ПДВ та
податкових зобов'язань з ПДВ на
підставі акту № 361/17-20/НОМЕР_2 від 20.11.2013
суду надано не було, як і не було
зазначено про наявність відповідного
факту.

Таким чином у суду відсутні підстави
вважати, що відповідачем було
здійснено коригування задекларованого
позивачем податкового кредиту по ПДВ
та податкових зобов'язань з ПДВ в
інтегрованій картці платника на
підставі акту акт
№ 361/17-20/НОМЕР_2 від 20.11.2013.

З огляду на зазначене суд дійшов
висновку про те, що у даному випадку
внесення або зміна інформації в
системі автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України саме
по собі не зумовлює для платника
податків будь-яких юридичних наслідків
у формі виникнення або зміни прав та
обов'язків, оскільки внесення такої
інформації не призвело до коригування
(збільшення) податкових зобов'язань
платника податків.

Позивачем не було надано суду доказів
та обґрунтувань на підтвердження факту
того, що дії відповідача, як суб'єкта
владних повноважень, по внесенню в
систему автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України,
призвели до настання будь-яких
юридичних наслідків, мали вплив на
реалізацію його (позивача) прав,
інтересів та призвели до їх порушення.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, встановлено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних
повноважень, у випадку, якщо він є
відповідачем в адміністративній
справі, покладено обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом
адміністративного судочинства України
на кожну сторону, в не залежності від
того чи є вона суб'єктом владних
повноважень, покладено обов'язок щодо
доведення обставин на яких ґрунтуються
її вимоги та заперечення.

З урахуванням наведеного, керуючись
вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов - задовольнити
частково.

2.Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві №
від 27.03.2014.

3.В решті позовних вимог - відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова набирає законної сили після
закінчення строку для її апеляційного
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Апеляційна скарга подається
до адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Огурцов