Справа № 821/4360/13-а
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/4360/13-а

Категорія: 9.5 Головуючий в 1 інстанції:
Циганій С.І.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду, у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Бойка А.В.,
Танасогло Т.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної фінансової інспекції в
Херсонській області на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 10 грудня 2013
року, у справі за позовом Державної
фінансової інспекції в Херсонській
області до Нижньосірогозької селищної
ради про зобов'язання вчинити певні
дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 10 грудня 2013
року відмовлено в задоволені позову
про зобов'язання виконати п.5 та п.6
вимоги позивача №43-29/1439 від 16.08.2013 року.

Не погоджуючись з прийнятим
судовим рішенням позивачем подано
апеляційну скаргу, з якої вбачається
про порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а тому просить скасувати рішення
суду першої інстанції та винести нову
постанову, якою позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовано тим, що судом першої
інстанції неповно встановлено
обставини справи та зроблено
необґрунтований висновок щодо
правомірності дій відповідача, так як
під час проведеної перевірки позивачем
встановлено, що деякі користувачі
земельних ділянок комунальної
власності мають непогашену
заборгованість перед сільською радою,
чим нанесено суттєві збитки державі, а
тому Державною фінансовою інспекцією
правомірно зобов'язано сільську раду
стягнути з боржників відповідні кошти.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду, а також правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права та правової
оцінки обставин у справі, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а судове рішення -
скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що у період з 17.06.2013 року по
02.08.2013 року, позивачем проведено
ревізію виконання селищного бюджету та
фінансово-господарської діяльності
Нижньосірогозької селищної ради, за
період з 01.11.2010 року по 01.06.2013 року, про
що складено акт №43-27/12 від 09.08.2013 року,
яким встановлено порушення
відповідачем чинного законодавства.

За результатами проведеної
перевірки позивачем винесено вимогу
№43-29/1439 від 16.08.2013 року про усунення
порушень законодавства виявлених
ревізією, зокрема:

- п.5 вимоги, про вжиття заходів, шляхом
проведення претензійно-позовної
роботи, по стягненню з орендаря ОСОБА_1
коштів загального фонду сільського
бюджету недоотриманих через
непроведення зміни умов договору в
частині приведення розміру річної
орендної плати до встановлених
розмірів відповідно до вимог, а саме не
менше трикратного розміру земельного
податку для земель
несільськогосподарського призначення,
в сумі 3403,56 грн.;

- п.6 вимоги, про вжиття заходів по
стягненню з землекористувачів в
повному обсязі грошові кошти до
бюджету селищної ради, на загальну суму
65668,34 грн.

За наслідком встановлених
обставин судом першої інстанції,
зроблено висновок, що орган
Держфінінспекції, звертаючись до суду
із позовними вимогами про зобов'язання
відповідача виконати вимоги
намагався реалізувати повноваження,
якими не наділений, а тому це є
підставою для відмови в задоволені
позовних вимог, з чим частково не
погоджується судова колегія з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону
України "Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" - головними завданнями органу
державного фінансового контролю є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

За приписами ст.10 цього Закону -
органу державного фінансового
контролю надається право пред'являти
керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства; звертатися до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог щодо усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів; при виявленні збитків,
завданих державі чи підприємству,
установі, організації, що
контролюється, визначати їх розмір у
встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.202 КАС
України - підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Судовою колегією встановлено, що
позивачем проведено ревізію селищної
ради, за результатами якої встановлено
недоотримання відповідачем коштів з
орендної плати за землю, а оскільки
вищевказаними положеннями закону на
ДФІ покладено завдання щодо державного
фінансового контролю за використанням
і збереженням державних фінансових
ресурсів, в тому числі і орендної плати
за земельні ділянки - то останній має
право на звернення до суду із даним
позовом.

Такої правової позиції додержується й
Вищий адміністративний суд України у
своїй ухвалі від 26.02.2013 року по справі
№К/9991/74006/12.

Судом першої інстанції не враховано
вищевказані вимоги закону та зроблено
висновок, який не відповідає вимогам
чинного законодавства, що є підставою
для скасування судового рішення.

Разом з тим судова колегія звертає
увагу на наступне.

Згідно положень ч.2 ст.19
Конституції України - органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи,
зобов'язані діяти лише на підставі та в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Відповідно ст. 288 ПК України -
підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку є договір
оренди такої земельної ділянки.
Платником орендної плати є орендар
земельної ділянки, об'єктом
оподаткування є земельна ділянка,
надана в оренду, розмір та умови
внесення орендної плати
встановлюються у договорі оренди між
орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно до ч.1 статті 21 Закону
України «Про оренду землі», орендна
плата - це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Підставою нарахування земельного
податку є дані державного земельного
кадастру, а орендної плати за земельну
ділянку, яка перебуває у державній або
комунальній власності, - договір оренди
такої земельної ділянки.

Статтею 30 цього ж закону
встановлено, що зміна умов договору
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою сторін. У разі недосягнення
згоди щодо зміни умов договору оренди
землі спір вирішується в судовому
порядку.

При цьому статтею 654 Цивільного
кодексу України передбачено, що зміна
договору вчиняється в такій самій
формі, що й договір, що змінюється, якщо
інше не встановлено договором або
законом чи не випливає зі звичаїв
ділового обороту.

Судовою колегією встановлено, що
пунктом 5 вимоги ДФІ зобов'язано
відповідача вжити заходи щодо
стягнення з орендаря ОСОБА_1 коштів
загального фонду сільського бюджету
недоотриманих через непроведення
зміни умов договору в частині
приведення розміру річної орендної
плати до встановлених розмірів
відповідно до вимог, а саме не менше
трикратного розміру земельного
податку для земель
несільськогосподарського призначення,
в сумі 3403,56 грн.

При цьому, як встановлено судом та
не заперечено сторонами у справі,
відповідні зміни до договору між
орендарем та селищною радою не внесено,
а тому вищевказаним орендарем
розраховано орендну плату, у розмірі,
який встановлено чинним договором.

За результатом встановлених
обставин судова колегія приходить до
висновку, що оскільки договір оренди
землі є цивільно-правовим, тобто йому
притаманні такі ознаки, як свобода
договору, обов'язковість його
виконання сторонами тощо, то суб'єкт
владних повноважень, який не є
учасником договору, не може
здійснювати владні управлінські
функції шляхом втручання у відносини
сторін договору та фактично змінювати
розмір орендної плати за попередній
або теперішній час.

Такої правової позиції
додержується й Верховний Суд України у
своїй постанові від 11.06.2013 та Вищий
адміністративний суд України у своїй
постанові від 19.05.2014 року, по справі
№К/9991/15698/11.

Пунктом 6 вимоги ДФІ зобов'язано
відповідача вжити заходи по стягненню
з землекористувачів в повному обсязі
грошові кошти до бюджету селищної ради,
на загальну суму 65668,34 грн. При цьому
розрахунок боржників визначено у
відповідному реєстрі заборгованості
(а.с.64).

Згідно вказаного розрахунку -
боржниками по сплаті орендної плати є
громадяни ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Як встановлено судовою колегією -
земельна ділянка гр. ОСОБА_2 знаходить
поза межами населено пункту
Нижньосірогозької селищної ради та
відповідній договір оренди укладено з
Нижньосірогозькою РДА (а.с.18), тобто
саме даний державний орган має
цивільні відносини з боржником та саме
він має право на стягнення коштів у
разі їх несплати, а тому вимоги
позивача, які направлено до селищної
ради - є необґрунтованими.

Стосовно вимог ДФІ про вжиття заходів
по стягненню заборгованості з громадян
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, то з матеріалів
справи вбачається, що селищною радою,
починаючи з 2010 року, здійснено
відповідні заходи, направлені на
погашення заборгованості, шляхом
виставлення претензій, подачі позовів
до суду про стягнення заборгованості,
повідомлення податкового органу тощо
(а.с.40-63), тобто відповідачем самостійно
здійснено дані заходи до проведення
ревізії ДФІ.

Крім того судова колегія звертає увагу
на те, що позивачем неправомірно
зобов'язано селищну раду провести
претензійно-позовну роботу з
боржниками, оскільки вимога про
усунення порушення за своєю суттю
направлена на сам факт усунення
порушення та недопущення вчинення
такого порушення в подальшому, а тому
як наслідок підлягає виконанню самим
органом, без вчинення обов'язкових
юридично значимих дій по відношенню до
третьої особи.

Враховуючи вищевикладене судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
допустив порушення норм матеріального
і процесуального права, а тому це є
підставою для скасування
оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А
Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Херсонській
області задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 10 грудня 2013
року - скасувати та прийняти по справі
нову постанову, якою в задоволені
позову Державної фінансової інспекції
в Херсонській області до
Нижньосірогозької селищної ради про
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Постанова апеляційного суду
набирає законної сили через 5 днів
після направлення її копії особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
О.В. Яковлєв

Судді:
А.В. Бойко

Т.М. Танасогло