Справа № 821/2347/14
Суддя: Циганій С.І.
Дата ухвалення: 2014-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/2347/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Циганій С.І.,

при секретарі: Чернієнко М.В.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1, представник відповідача -
Рябчук В.В. розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у м.Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до Херсонського
окружного адміністративного суду з
позовом, в якому просить суд визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у місті Херсоні
Головного управління Міндоходів в
Херсонській області від 15.01.2014р. №
про збільшення суми грошового
зобов'язання ОСОБА_3 за платежем
податок на доходи фізичних осіб, що
сплачуються фізичними особами за
результатами річного декларування: за
основним платежем на суму 55547,28 грн., за
штрафними санкціями на суму 13886,82 грн.,
посилаючись на відсутність порушень
положень чинного податкового
законодавства з боку ОСОБА_3, оскільки
висновки Акта перевірки
№1952/21-03-17-02/НОМЕР_1 від 26.12.2013р.
документально не підтверджено,
висновки перевіряючих ґрунтуються на
припущеннях та носять суб'єктивний
характер. Зокрема, позивач зауважує, що
є цілком безпідставними висновки
відповідача щодо наявності порушення з
боку ОСОБА_3, п.п.«д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164
Податкового кодексу України, а саме
неоподаткування отриманого доходу у
вигляді додаткового блага, оскільки
анулювання (прощення) АТ «Райффайзен
Банк Аваль» заборгованості у розмірі
42777,24 доларів США за Договором від
23.06.2008р. №014/24/1723 про надання споживчого
кредиту, не є тотожним отриманому
додатковому благу, котре згідно
положень Податкового кодексу України
має бути оподатковано. Також, позивач
наголошує що визначальною ознакою
доходу платника податку, як об'єкта та
бази оподаткування податком з доходів
фізичних осіб, у тому числі у вигляді
додаткового блага, є фактичне
отримання такого доходу платником
податку в грошовій, матеріальній чи
нематеріальній формі. При цьому,
відсотки за користування кредитом,
нараховані банком відповідно до умов
договору та списані за його рішенням,
не є доходом платника податків у
розумінні Податкового кодексу України,
котрий підлягає оподаткуванню в
порядку п.п.«д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164
Податкового кодексу України. Позивач
зазначає, що до ч.11 ст.11 ЗУ «Про захист
прав споживачів», якщо кредитодавець у
позасудовому порядку або до судового
провадження звертається з вимогою про
повернення споживчого кредиту або
погашення іншого боргового
зобов'язання споживача, кредитодавець
не може у будь-який спосіб вимагати
будь-якої плати або винагороди від
споживача за таке звернення. При цьому
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув (п.7. ч.11 ст.11 ЗУ "Про
захист прав споживачів"). Відповідно до
п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність
в один рік застосовується, зокрема, до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені). Згідно з виписки по рахунку
заборгованість за пенею виникла
31.10.2008р. Таким чином, банком було
списано суму мого боргу за пенею поза
межами строку позовної давності, що
виключає можливість застосування
п.п.164.2.17.д п.164.2. ст.164 ПК України.

Представник відповідача, з позовними
вимогами не погоджується та вважає їх
необґрунтованими з підстав, викладених
у письмових запереченнях на
адміністративний позов (від 21.07.2014р.
№639/21-22-10-03-06), наголошуючи, зокрема, на
правомірності винесення оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення від
15.01.2014р. № щодо збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб, оскільки позивач
внаслідок порушення вимог абз. «д»
п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу
України, занижено податкове
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб, що підлягає сплаті до
бюджету на суму 55547,28 грн. - основного
платежу та 13886,82 грн. за штрафними
санкціями.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні у матеріалах
справи письмові докази в сукупності та
системно проаналізувавши приписи
чинного податкового законодавства, суд
встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, у період з 01.01.2012р. по
31.12.2012р. на підставі підпункту 20.1.4
пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.4
пункту 78.1 статті 78 та статті 79
Податкового кодексу України та наказу
ДПІ у м.Херсоні ГУ Міндоходів у
Херсонській області від 17.12.2013р. №811 про
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки
головним державним ревізор -
інспектором відділу контрольно -
перевірочної роботи доходів і зборів з
фізичних осіб управління доходів і
зборів з фізичних осіб ДПІ у м.Херсоні
ГУ Міндоходів у Херсонській області
Присяжнюк О.В. проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_3
з питання отримання додаткового блага
у вигляді суми боргу анульованого
кредитором за період з 01.01.2012р. по
31.12.2012р. відповідно до затвердженого
плану перевірки.

За наслідками вказаної перевірки
відповідачем складено Акт
№1952/21-03-17-02/НОМЕР_1 від 26.12.2013р. «Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
фізичної особи ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) з
питання отримання доходу (додаткового
блага) у вигляді суми боргу
анульованого кредитором за період з
01.01.2012р. по 31.12.2012р., яким встановлено
порушення з боку платника податків -
фізичної особи ОСОБА_3 пп.164.2.17 п.164.2 ст.164
ПК України, внаслідок чого ОСОБА_3 не
включена сума доходу у вигляді
додаткового блага у розмірі 341897,00 грн.,
що призвело до заниження податку на
доходи фізичних осіб у сумі 55547,28 грн.

На підставі складеного Акта перевірки
№1952/21-03-17-02/НОМЕР_1 від 26.12.2013р.
відповідачем 15.01.2014р. винесено
податкове повідомлення-рішення №
щодо збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб у загальному розмірі
69434,10 грн.

Не погодившись із зазначеним
податковим повідомленням-рішенням від
15.01.2014р. №, позивач звернувся до
Херсонського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою про визнання його протиправним
та скасування.

З урахуванням викладеного, суд вважає
оскаржуване позивачем податкове
повідомлення-рішення від 15.01.2014р.
№ щодо збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб у загальному розмірі
69434,10грн., винесено податковим органом
неправомірно, безпідставно та у
порушення положень чинного
податкового законодавства України,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії),
безсторонньо (неупереджено),
добросовісно, розсудливо, з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації, пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія), з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення, своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Судом встановлено та вбачається з
наявних у матеріалах справи
документів, 23.06.2008р. між Акціонерним
товариством «Райффайзен банк Аваль»
(далі - банк) та ОСОБА_3 укладено Договір
№014/24/1723 про надання споживчого
кредиту, згідно якого банк
зобов'язується надати позивачу, а
позивач зобов'язується прийняти,
належним чином використовувати і
повернути банку кредит (грошові кошти)
в іноземній валюті в сумі 24627,00 доларів
США, та сплатити проценти, комісії в
порядку та на умовах, визначених даним
Договором.

Судом встановлено, що позивач на
виконання умов вищезазначеного
Договору від 23.06.2008р. №014/24/1723 про
надання споживчого кредиту, погашено
заборгованість за тілом кредиту та
відсотковою ставкою в повному обсязі
(що підтверджується випискою банку по
рахунку НОМЕР_2 ОСОБА_3.), проте існувала
заборгованість за пенею, нарахована за
прострочення кредитних платежів.

Відповідно до наявного у матеріалах
справи листа АТ«Райффайзен Банк Аваль»
від 27.03.2012р. №114-1/437, клієнту ОСОБА_3 було
анулюванно (прощенно) заборгованості
за пенею в розмірі 42777,24 доларів США.

Відповідно до ст.67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Згідно до п.164.1 ст.164 ПК України базою
оподаткування є загальний
оподатковуваний дохід з урахуванням
особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід -
будь-який дохід, який підлягає
оподаткуванню, нарахований
(виплачений, наданий) на користь
платника податку протягом звітного
податкового періоду.

Пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України
передбачено, що до загального
місячного (річного) оподатковуваного
доходу платника податку включаються
суми боргу платника податку,
анульованого (прощеного) кредитором за
його самостійним рішенням, не
пов'язаним з процедурою банкрутства, до
закінчення строку позовної давності.
Якщо кредитор повідомляє платника
податку-боржника рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
або шляхом укладення відповідного
договору, або шляхом надання
повідомлення боржнику під підпис
особисто про анулювання (прощеного)
боргу та включає суму анульованого
(прощеного) боргу до податкового
розрахунку суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, за підсумками звітного
періоду, у якому такий борг було
анульовано (прощеного), такий боржник
самостійно сплачує податок з таких
доходів та відображає їх у річній
податковій декларації.

З акту перевірки вбачається, що саме
вказано нормою (абз.д) пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164
ПК України) фактично було обгрунтоване
спірне податкове повідомлення рішення
від 15.01.2014р. №000191702.

Разом з тим, вказаний абз. д) є складовою
пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, яким
передбачено включення до загального
місячного (річного) оподатковуваного
доходу платника податку доходу,
отриманого як додаткове благо, і
фактично визначає один з видів такого
додаткового блага.

Згідно п.п.5.1, 5.2 ст.5 ПК України поняття,
правила та положення, установлені цим
Кодексом та законами з питань митної
справи, застосовуються виключно для
регулювання відносин, передбачених
статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо
поняття, терміні, правила та положення
інших актів суперечать поняттям,
термінам, правилам та положенням цього
Кодексу, для регулювання відносин
оподаткування застосовуються поняття,
терміни, правила та положення цього
Кодексу.

Статтею 14 ПК України визначено
значення понять, в якому ці поняття
вживаються в цьому Кодексі.

Так, відповідно до п.п.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК
України доходи - загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі у виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Згідно з п.п.14.1.47. п.14.1. ст.14 ПК України
додаткові блага - кошти, матеріальні чи
нематеріальні цінності, послуги, інші
види доходу, що виплачуються
(надаються) платнику податку
податковим агентом, якщо такий дохід не
є заробітною платою та не пов'язаний з
виконанням обов'язків трудового найму
або не є винагородою за
цивільно-правовими договорами
(угодами), укладеними з таким платником
податку (крім випадків, прямо
передбачених нормами розділу IV цього
Кодексу).

Відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України
об'єктом оподаткування резидента є
загальний місячний (річний)
оподатковуваний дохід; доходи з
джерела їх походження в Україні, які
остаточно оподатковуються під час їх
нарахування (виплати, надання);
іноземні доходи - доходи (прибуток),
отримані з джерел за межами України.

Згідно п.164.1 ст.164 ПК України базою
оподаткування є загальний
оподатковуваний дохід, з урахуванням
особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід -
будь-який дохід, який підлягає
оподаткуванню, нарахований
(виплачений, наданий) на користь
платника податку протягом звітного
податкового періоду.

З аналізу наведених положень ПК
України можна зробити висновок, що до
доходів взагалі та додаткових благ,
зокрема, відносяться матеріальні та
нематеріальні цінності, кошти та інші
активи, які безпосередньо отримані
платником податку та які збільшують
загальний майновий стан цього платника
і забезпечують приріст його активів у
той чи іншій формі.

Крім цього, відповідно до пп.165.1.29 ст.165
ПК України до загального місячного
(річного) оподатковуваного доходу
платника податку не включається
основна сума кредиту, що отримується
платником податку (протягом строку дії
договору), у тому числі фінансового
кредиту, забезпеченого заставою, на
визначений строк та під проценти.

З аналізу вказаної норми вбачається, що
протягом дії кредитного договору
отримані платником податку від банку
кошти не можуть бути включені до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу такого
платника.

Відповідно до п.п.165.1.49 п.165.1 ст.165 ПК
України до загального місячного
(річного) оподатковуваного доходу
платника податку не включаються інші
доходи, які згідно з цим Кодексом не
включаються до складу загального
місячного (річного) оподатковуваного
доходу.

При цьому до загального місячного
(річного) оподатковуваного доходу
платника податку включається дохід у
вигляді неустойки (штрафів, пені),
відшкодування матеріальної або
немайнової (моральної) шкоди, крім
відсотків, отриманих від боржника
внаслідок прострочення виконання ним
договірного зобов'язання (п.п.164.2.14 п.164.2
ст.164 ПК України).

Отже, відсотки, нараховані боржнику
внаслідок прострочення виконання ним
договірного зобов'язання, не
включаються до загального місячного
(річного) оподатковуваного доходу
платника податку.

При цьому, згідно з ч.3 ст.549 ЦК України
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 605 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання
припиняється внаслідок звільнення
(прощення боргу) кредитором боржника
від його обов'язків, якщо це не порушує
прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Отже, відносини, що виникли між банком
та його клієнтом з питань надання
кредиту, є цивільно-правовими
відносинами, які регулюються актами
цивільного законодавства України,
зокрема нормами ЦК України. При цьому
нарахування пені є лише засобом
забезпечення виконання зобов'язання
перед банком, яке позивачу анульовано
не було.

Прощена позивачу пеня не є його доходом
та додатковим благом, оскільки, якщо
сума кредиту надається безпосередньо
позичальнику, то неустойка (в т.ч. пеня)
ним не отримується, а банк вправі як
стягувати її, так і не стягувати.

Отже, прощення пені (неустойки) у
вигляді відсотків за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання
регулюється між сторонами зобов'язання
в межах договірних правовідносин
цивільним законодавством.

На підставі наведеного суд вважає, що
пеня за несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання, нарахована
банком відповідно до умов договору та
анульована за його рішенням, не є
доходом платника податків в розумінні
ПК України, який підлягає
оподаткуванню згідно абз. "д" пп. 164.2.17
п.164.2 ст.164 ПК України.

Отже, визначення податковим органом в
спірному податковому
повідомленні-рішенні суми грошового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб в розмірі 69434,10 грн., в т.ч.
за основним платежем в сумі 55547,28 грн. та
штрафними санкціями в сумі 13886,82грн., є
безпідставним, тому воно є
протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.1-2 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення; в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, суд приходить до висновку, що
суб'єкт владних повноважень, який
заперечує проти позову, не довів
правомірності оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення,
тому позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а згідно ч.3 ст. 105 КАС
України позивач має право, у тому числі,
вимагати скасування або визнання
нечинним рішення відповідача - суб'єкта
владних повноважень повністю чи
окремих його положень.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене,
та оцінюючи наявні в матеріалах справи
письмові докази в сукупності, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_3 правомірні, документально
підтверджені та обґрунтовані,
відповідають чинному податковому
законодавству, отже підлягають
задоволенню повністю.

Судові витрати підлягають стягненню з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_3, відповідно до приписів ч.1 ст.94
КАС України.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94, 158-163, 167
КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення форми
"Р" від 15.01.2014р. № про збільшення
суми грошового зобов'язання ОСОБА_3 за
платежем податок на доходи фізичних
осіб, що сплачуються фізичними особами
за результатами річного декларування:
за основним платежем на суму 55547,28 грн.,
за штрафними санкціями на суму 13886,82
грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний
код НОМЕР_1) судовий збір у сумі 182,70 грн.
(сто вісімдесят дві гривні сімдесят
копійок).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 28 липня 2014 р.

Суддя
Циганій С.І.

кат. 8.3.2