Справа № 810/1282/14
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/1282/14
інстанції: Щавінський В.Р.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

24 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак
Н.П.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Білоцерківської міськрайонного
центру зайнятості - робочий орган
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Білоцерківської
міськрайонного центру зайнятості -
робочий орган виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття до
ОСОБА_2 про стягнення незаконно
одержаної допомоги по безробіттю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року, позивач звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення незаконно
одержаної допомоги по безробіттю. Свої
позовні вимоги мотивував тим, що
відповідач перебуваючи на обліку в
Білоцерківському міськрайонному
центрі зайнятості та будучи зайнятою
особою ОСОБА_2 отримала допомогу по
безробіттю за період з 16.01.2013 року по
31.01.2013 року в сумі 27682,21 грн.. Відповідач
у добровільному порядку
заборгованість не сплатила.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2014 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою позов задоволити
повністю.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, колегія суддів
вважає, що розгляд справи має бути
проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позовних вимог, з
огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
Білоцерківським міськрайонним центром
зайнятості проведено перевірку
додержання вимог чинного
законодавства України "Про зайнятість
населення", "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" встановлено, що в
Білоцерківському центрі зайнятості гр.
ОСОБА_2 зареєструвалася як така, що
шукає роботу з 16.01.2013 року.

Відповідачу, 23.01.2013 року відповідно до
п.2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість
населення», надано статус безробітного
та встановлена допомога по безробіттю.

Також встановлено, що з 01.06.2012 року до
31.12.2012 року ОСОБА_2 виконувала роботу
консультанта разового характеру для
ТОВ «Консультаційний центр «Фінанси і
захист» згідно з цивільно-правовим
договором про співробітництво №ИА
08-400-877. Пунктом 1.2. вказаного договору
консультант зобов'язується від імені
товариства надавати на території
України зацікавленим особам
обумовленому у цьому договорі частину
допоміжних послуг страхування та
пенсійного забезпечення, які надає
товариство як страховий посередник, а
товариство зобов'язується виплачувати
за це консультанту комісійну
винагороду. Відповідно до пункту 1.3.
договору про співробітництво
повноваження консультанта на вчинення
дій, обумовлених даним договором,
засвідчуються довіреністю, яка
видається на термін, що не перевищує
термін дії цього договору та втрачає
силу у випадку його припинення. Пунктом
1.4. вказаного договору визначено, що
укладання цього договору не веде до
створення трудових правовідносин між
товариством і консультантом.

Для здійснення діяльності
консультанта ТОВ «Консультаційний
центр «Фінанси і захист» надало ОСОБА_2
довіреність №301 від 01.06. 2012 року зі
строком дії до 31.12.2012 року.

Після закінчення строку довіреності
ОСОБА_2 не мала повноважень діяти від
імені ТОВ «Консультаційний центр
«Фінанси і захист».

Як вбачається з матеріалів справи, були
оформлені заяви на страхування життя
за страховими програмами страхової
компанії «Юпітер»: №040127 (страхувальник
ОСОБА_3), №040128, 2040128 (страхувальник
ОСОБА_4). Робота по оформленню заяв на
страхування життя, проведена ОСОБА_2 у
грудні 2012 року, була прийнята і
оформлена Страховою компанією
«Юпітер» актом виконаних робіт за
січень 2013 року ТОВ «Консультаційний
центр «Фінанси і захист» в лютому 2013
року нарахувало ОСОБА_2 комісійну
винагороду за роботу, проведену в
грудні 2012 року, в розмірі 442,40 грн. (до
сплати 366,26 грн.). Цю комісійну
винагороду ОСОБА_2 отримала лише у
березні 2013 року. Зазначені обставини
підтверджуються листом ТОВ
Консультаційний центр «Фінанси і
захист» від 08.01.2014 року №01.

Таким чином, на момент надання ОСОБА_2
статусу безробітної не працювала, не
займалася підприємницькою діяльністю,
не відносилася до категорії зайнятого
населення, тому допомога по безробіттю
отримана нею на законних підставах.

Згідно з ч.3 ст.36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
стягується з цієї особи лише внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними.

З огляду на вищевикладене можливо
дійти висновку про те, що з боку ОСОБА_2
відсутній будь-який умисел чи
зловживання при наданні відомостей про
обставини, що впливають на умови
виплати матеріального забезпечення та
надання соціальних послуг, зокрема
відомостей про останню роботу.

Вирішуючи питання про правомірність
стягнення незаконно одержаної
допомоги по безробіттю суд виходив із
загальних норм права відносно
відповідальності за порушення
зобов'язань та встановлення в діях або
бездіяльність відповідача складу
правопорушення з метою застосування
юридичної відповідальності у вигляді
стягнення незаконно одержаної
допомоги по безробіттю.

При цьому враховано, що елементами
правопорушення є вина та наявність
причинного зв'язку між самим
порушенням та його наслідками.
Застосування принципу вини як умови
відповідальності пов'язане з
необхідністю доведення порушення
зобов'язання.

Оскільки на момент надання ОСОБА_2
статусу безробітної не працювала, не
займалася підприємницькою діяльністю,
не відносилася до категорії зайнятого
населення, тому допомога по безробіттю
отримана нею на законних підставах,
тому підстави застосування щодо
стягнення незаконно одержаної
допомоги по безробіттю в сумі 27682,21 грн.
відсутні.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних
повноважень, у випадку, якщо він є
відповідачем в адміністративній
справі, покладено обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом
адміністративного судочинства України
на кожну сторону, в не залежності від
того чи є вона суб'єктом владних
повноважень, покладено обов'язок щодо
доведення обставин на яких ґрунтуються
її вимоги та заперечення.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Білоцерківської
міськрайонного центру зайнятості -
робочий орган виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття -
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 29
липня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.