Справа № 825/1930/14
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 825/1930/14
інстанції: Клопот С.Л.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

24 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак
Н.П.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 18 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Територіального
управління Державної судової
адміністрації України у Чернігівській
області, треті особи: Міністерство
фінансів України, Державна
казначейська служба України про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року, позивач звернулася до
Чернігівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Територіального управління Державної
судової адміністрації України у
Чернігівській області, треті особи:
Міністерство фінансів України,
Державна казначейська служба України
про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії. Свої позовні вимоги
мотивував тим, що на підставі ч. 1 ст. 34
Закону України «Про державну службу»,
Порядку видачі грошової винагороди
державним службовцям за сумлінну
безперервну працю в органах державної
влади, зразкове виконання трудових
обов'язків, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 24.02.2003
№212, 08 лютого 2013 року в.о. голови
Чернігівського районного суду було
видано наказ №02-07/09 про виплату
позивачу грошової винагороди в розмірі
трьох середньомісячних заробітних
плат, у межах асигнувань на оплату
праці. Даний наказ 11.12.2013 був
направлений до ТУ ДСАУ у Чернігівській
області для здійснення відповідних
нарахувань та виплат, проте, не був
виконаний відповідачем. Позивач вважає
вказану бездіяльність протиправною,
тому звернулась до суду за захистом
своїх прав. Просив суд визнати
протиправною бездіяльність ТУ ДСА
України у Чернігівській області щодо
ненарахування та невиплати грошової
винагороди в розмірі трьох
середньомісячних заробітних плат;
зобов'язати ТУ ДСА України у
Чернігівській області здійснити
нарахування грошової винагороди в
розмірі трьох середньомісячних
заробітних плат, відповідно до наказу
голови Чернігівського районного суду
№02-07/09 від 08.02.2013 року; стягнути з ТУ ДСА
України у Чернігівській області на її
користь суму грошової винагороди в
розмірі трьох середньомісячних
заробітних плат, визначених у довідці
наданій відповідачем.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 18 червня 2014
року у задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою позов задоволити
повністю.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, колегія суддів
вважає, що розгляд справи має бути
проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позовних вимог, з
огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
з 18.01.1993 року ОСОБА_2 працює в
Чернігівському районному суді
Чернігівської області на посаді
секретаря Чернігівського районного
суду Чернігівської області, що
підтверджується довідкою №12/02-27 від
04.06.2014 року.

На підставі подання заступника
керівника апарату Чернігівського
районного суду Чернігівської області
Красножон Н.В. від 08.02.2013 року, в.о.
голови Чернігівського районного суду
Криворученко Д.П. видано наказ від
08.02.2013 року №02-07/09 про виплату ОСОБА_2,
грошової винагороди в розмірі трьох
середньомісячних заробітних плат, у
межах асигнувань на оплату праці.

Даний наказ 11.02.2013 року був направлений
до ТУ ДСА України у Чернігівській
області для здійснення відповідних
нарахувань та виплати, та отриманий
відповідачем 13.02.2013 року, що
підтверджується копією витягу з
розносної книги для місцевої
кореспонденції №01-26.

У зв'язку з тим, що вищезгаданий наказ
залишився без виконання, ОСОБА_2
звернулась до начальника ТУ ДСА
України у Чернігівській області з
заявою від 31.12.2013 року в якій просила
надати роз'яснення щодо невиплати їй
грошової винагороди. Проте, письмової
відповіді позивач не отримала.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам необхідно зазначити наступне.

Відповідно до положення про
територіальне управління Державної
судової адміністрації України у
Чернігівській області, затвердженого
наказом Державної судової
адміністрації України від 05.04.2011 №82, у
своїй діяльності управління керується
Конституцією і законами України та
іншими нормативно-правовими актами та
цим положенням.

Статтею 68 Конституції України
встановлено, що кожен повинен
неухильно додержуватися Конституції
України та законів України.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про
державну службу» від 16.12.1993 №3723,
заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок.

Умови оплати праці державних
службовців визначаються за постановою
Кабінету Міністрів України «Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів» від 09.03.2006 №268.

Основними складовими заробітної плати
державних службовців, які підлягають
обов'язковій виплаті є: посадовий
оклад, ранг, надбавка за вислугу років.
Надбавка за виконання особливо
важливої роботи та щомісячні премії, є
додатковими складовими заробітної
плати.

Так, відповідно до пунктів 1, 3, 4
постанови Кабінету Міністрів України
від 24.02.2003 №212 «Про затвердження
порядку видачі грошової винагороди
державним службовцям за сумлінну
безперервну працю в органах державної
влади, зразкове виконання трудових
обов'язків» грошова винагорода
державним службовцям за сумлінну
безперервну працю в органах державної
влади, зразкове виконання трудових
обов'язків (далі - грошова винагорода)
видається особам, які пропрацювали
безперервно на посадах державних
службовців в одному або кількох
органах державної влади не менше ніж 10
років. Грошова винагорода видається у
таких розмірах:від 10 до 15 років роботи -
одна середньомісячна заробітна плата;
від 15 до 20 років - дві, від 20 до 25 років -
три, від 25 до 30 років чотири, від 30 років
і більше - п'ять, у межах асигнувань на
оплату праці, передбачених у
державному бюджеті для відповідних
органів державної влади. Сума грошової
винагороди включається до фонду оплати
праці та відповідно до законодавства
враховується під час визначення бази
(об'єкта) для оподаткування, для
нарахування страхових внесків до
фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
збору до Пенсійного фонду.

Відповідно до пункту 2 Постанови №212,
грошова винагорода працівнику
видається один раз на п'ять років.

Також встановлено, що в березні 2008 року
ОСОБА_2 була виплачена грошова
винагорода в сумі 1116,36 грн., що
підтверджується розрахунковим листом
за березень 2008 року, а наказ про виплату
грошової винагороди в розмірі трьох
середньомісячних заробітних плат був
виданий Чернігівським районним судом
08.02.2013 року.

Таким чином, від дня виплати винагороди
в 2008 році до нового наказу від 08.02.2013
року пройшло менше 5-ти років, що не
відповідає вимогам пункту 2 Постанови
№212.

Крім того, вищевказана грошова
винагорода, не є основною та додатковою
складовою заробітної плати, а
відноситься до інших заохочувальних та
компенсаційних виплат і виплачується
за умови наявного фінансування після
здійснення виплат всіх основних та
додаткових складових заробітної плати.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2013 рік» додатком №8 на
оплату праці для Чернігівського
районного суду Чернігівської області з
бюджету виділено кошти в розмірі 1618,7
тис. грн., що становить 59% від потреби в
розмірі 2735,5 тис. грн., що
підтверджується розрахунком фонду
оплати праці на 2013 рік.

Таким чином, розмір асигнувань
кошторису на оплату праці в 2013 році
дало можливість здійснити виплату лише
обов'язкових складових заробітної
плати.

Отже, в даному випадку протиправна
бездіяльність щодо ненарахування та
невиплати грошової винагороди в
розмірі трьох середньомісячних
заробітних плат позивачу ТУ ДСА
України у Чернігівській області
відсутня, а відтак позовні вимоги щодо
зобов'язання здійснити нарахування
грошової винагороди в розмірі трьох
середньомісячних заробітних плат,
відповідно до наказу голови
Чернігівського районного суду №02-07/09
від 08.02.2013 року та стягнення суми
грошової винагороди задоволенню не
підлягають.

Відповідач не наділений правом
самостійно, без правового врегулювання
та фінансової можливості, здійснювати
відповідні виплати, а отже і не повинен
був їх здійснювати.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних
повноважень, у випадку, якщо він є
відповідачем в адміністративній
справі, покладено обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом
адміністративного судочинства України
на кожну сторону, в не залежності від
того чи є вона суб'єктом владних
повноважень, покладено обов'язок щодо
доведення обставин на яких ґрунтуються
її вимоги та заперечення.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 18 червня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 29
липня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.