Справа № 802/1493/14-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/1493/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Сало П.І.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

при секретарі: Марцісь Ю.А.

за участю представників сторін:

позивача: Марченко С.І.

відповідача: Терепи С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 11 червня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Приватного підприємства
"Торгтехніка Пак" до Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів у
Вінницькій області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень , -

В С Т А Н О В И В :

ПП "Торгтехніка-Пак" звернулося до
Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Вінницької ОДПІ про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень. Позовні
вимоги мотивовано тим, що за
результатами позапланової виїзної
перевірки ПП "Торгтехніка-Пак" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2010 року по 31.12.2012 року
податковим органом було складено акт №
608/2201/34887052 від 03.10.2013 року, на підставі
якого 14.10.2013 року Вінницькою ОДПІ
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 14.10.2013 року №
та № . Вважаючи висновки
податкового органу безпідставними, а
рішення - неправомірними, просили
визнати податкові
повідомлення-рішення протиправними та
скасувати.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 11.06.2014 року
позов задоволено частково. Не
погоджуючись із рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить суд скасувати
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 11.06.2014 року,
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись при цьому на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного
вирішення спору.

В судовому засіданні представник
відповідача (апелянта) апеляційну
скаргу підтримав у повному обсязі за
обставин, викладених у ній, просив
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 11.06.2014 року
скасувати, дав пояснення, аналогічні
доводам, викладеним в апеляційній
скарзі.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційну скаргу не визнав
у повному обсязі, проти її задоволення
заперечив, вважаючи рішення суду
першої інстанції законним,
обґрунтованим і таким, що відповідає
фактичним обставинам справи. Крім того,
дав пояснення по суті апеляційної
скарги, аналогічні викладеним в
письмових запереченнях, що приєднані
до матеріалів справи. Просив залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
рішення суду першої інстанції - без
змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції
необхідно змінити, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС
України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, Вінницькою ОДПІ
була проведена позапланова виїзна
перевірка ПП "Торгтехніка-Пак" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2010 року по 31.12.2012 року.

За результатами перевірки складено акт
№ 608/2201/34887052 від 03.10.2013 року (том І, а.с.
9-44), в якому відображені висновки про
порушення позивачем вимог: п. 138.1, п. 138.4
ст. 138 ПК України, в результаті чого
занижено податок на прибуток
підприємств на суму 60 974 грн., в тому
числі за ІІІ квартал 2011 року на суму 22 851
грн. та за ІV квартал 2011 року на суму 38 123
грн.; пп. 7.7.1, пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", пп. 5.11 п. 5 Порядку заповнення
та подання податкової декларації з
податку на додану вартість,
затвердженого Наказом ДПА України від
30.05.1997 року № 166, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в сумі 39 369 грн., в тому
числі за жовтень 2010 року в сумі 2506 грн. і
за грудень 2011 року в сумі 36 863 грн.

14.10.2013 року Вінницькою ОДПІ прийнято
податкове повідомлення-рішення №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання ПП "Торгтехніка-Пак" з
податку на прибуток приватних
підприємств на суму 60 974 грн., в тому
числі за основним платежем - 60 974 грн. і
за штрафними (фінансовими) санкціями - 0
грн., та податкове повідомлення-рішення
№ , яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) на суму 49 211 грн.,
в тому числі за основним платежем - 39 369
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 9842 грн.

Як вбачається із змісту акту перевірки
№ 608/2201/34887052 від 03.10.2013 року (том І, а.с.
18-19), перевіркою достовірності
відображених показників у декларації з
податку на прибуток підприємств за
період з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року
встановлено, що ПП "Торгтехніка-Пак" не
вірно сформувало собівартість
реалізованих товарів у зв'язку з
включенням автотранспортних послуг в
частині вартості нереалізованих
товарів, в результаті чого завищило
суму витрат (рядок 05.1 декларації) на 265
104 грн., в тому числі за ІІІ квартал 2011
року на 99 354 грн. та за ІV квартал 2011 року
на 165 750 грн.

В силу вимог пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК
України витрати - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно з п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Судом першої інстанції встановлено, що
31.01.2009 року між ПП "Торгтехніка-Пак" та
ПрАТ "Торгтехніка" було укладено
договір про надання автомобільних
послуг, відповідно до умов якого
позивач проводить оплату за отримані
автомобільні послуги протягом трьох
банківських днів після виставленого
рахунка (том 1, а.с. 51-52).

Надання автомобільних послуг у спірний
період підтверджується актами
виконаних робіт від 30.09.2011 року № 151 на
суму 119 225 грн. та від 30.11.2011 року № 192 на
суму 198 900 грн. (том 1, а.с. 55-56).

При цьому реальність господарських
операцій з надання позивачу таких
послуг як у ході проведення перевірки,
так і під час розгляду справи
податковий орган не заперечував.

Таким чином, протягом ІІІ-ІV кварталу 2011
року перевізником ПрАТ "Торгтехніка"
позивачу надано автотранспортних
послуг на загальну суму 265 104 грн. без
ПДВ, в тому числі за ІІІ квартал 2011 року
на суму 99 354 грн. без ПДВ та за ІV квартал
2011 року на суму 165 750 грн. без ПДВ.

Проте, як стверджує відповідач, ПП
"Торгтехніка-Пак" в ході ведення
господарської діяльності придбало ТМЦ,
які не були реалізовані на кінець 2011
року (дані товарно-матеріальні
цінності оприбутковані підприємством
на рахунку 28 "Товари").

Відтак, на думку відповідача, в
порушення вимог п. 138.1, п. 138.4 ст. 138 ПК
України підприємство у 2011 році
завищило витрати у зв'язку з включенням
до них автотранспортних послуг в сумі
265 104 грн. за перевезення нереалізованих
товарів.

Натомість позивач зазначає, що
автотранспортні послуги надавались
йому контрагентом ПрАТ "Торгтехніка" не
лише з перевезення придбаних
підприємством товарів, але й з
перевезення власної продукції, зокрема
гофроящиків, картону, паперової та
картонної тари, що є одним з основних
видів діяльності ПП "Торгтехніка-Пак".

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно з товарно-транспортними
накладними за листопад 2011 року (том І,
а.с. 70-250; том ІІ, а.с. 1-217) та за вересень
2011 року (том ІІ, а.с. 218-250; том ІІІ, а.с. 1-183)
перевізником ПрАТ "Торгтехніка"
позивачу дійсно надавались
автотранспортні послуги як з
перевезення придбаних товарів, так і з
перевезення самостійно виготовленої
підприємством паперово-картонної
продукції, в тому числі з одного на
інший склад ПП "Торгтехніка-Пак".

Водночас податковий орган належної
оцінки поданим до перевірки первинним
документам не надав і, як наслідок,
дійшов до безпідставного висновку про
те, що позивачем включено до складу
витрат, що формують собівартість
реалізованих товарів, саме транспортні
послуги в частині вартості
нереалізованих товарів.

Крім того, в акті перевірки зазначено,
що транспортні послуги, які були
пов'язані з доставкою
товарно-матеріальних цінностей,
нереалізованих на кінець звітного
періоду, оприбутковані ПП
"Торгтехніка-Пак" на бухгалтерському
рахунку 28 "Товари".

Однак, у ході розгляду справи
відповідач не надав суду належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували вищевказані висновки.
Разом із тим, як вбачається з
оборотно-сальдових відомостей ПП
"Торгтехніка-Пак" за вересень та
листопад 2011 року (том І, а.с. 53-54), готова
продукція оприбуткова підприємством
на бухгалтерському рахунку 26 "Готова
продукція" і зменшення обсягів такої
продукції на кінець звітного періоду є
очевидним (у вересня 2011 року з 662,174,95 на
початок періоду до 440,339,97 на кінець
періоду і у листопаді 2011 року з 1,108,448,07
на початок періоду до 384,831,51 на кінець
періоду).

З огляду на викладене апеляційний суд
погоджується із висновком про те, що
витрати ПП "Торгтехніка-Пак" на
автотранспортні послуги були пов'язані
з доставкою товарно-матеріальних
цінностей, відображених на 26
бухгалтерському рахунку "Готова
продукція", і такі витрати правомірно
віднесено підприємством до складу
собівартості виробленої продукції та
собівартості реалізованих товарів в
декларації з податку на прибуток за
ІІ-ІІІ та ІІ-ІV квартали 2011 року. Відтак,
податкове повідомлення-рішення
Вінницької ОДПІ № від 14.10.2013 року
підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеним,
матеріалами справи, а тому колегією
суддів відхиляються, оскільки не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підстав для її
скасування не вбачається.

Разом із тим, колегія суддів
апеляційного суду звертає увагу на
наступне.

Відповідно до вимог статті 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). Якщо адміністративний
позов задоволено частково, судові
витрати, здійснені позивачем,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Судові витрати, згідно ст. 87 КАС
України, складаються із судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. Розмір судового збору, порядок
його сплати, повернення і звільнення
від сплати встановлюються законом.
Частиною 3 статті 4 Закону України "Про
судовий збір" визначено, що під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Апеляційний суд вважає, що суд першої
інстанції помилково присудив стягнути
з Держаного бюджету України на
спеціальний рахунок ДСА України
судовий збір, оскільки така процедура
не передбачена Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право змінити постанову суду.
Підставами для зміни постанови суду
першої інстанції є правильне по суті
вирішення справи, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права (ч.1 ст. 201 КАС
України).

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо часткового
задоволення позову, однак помилково
застосував норми права, відтак рішення
суду підлягає зміні в частині
розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог не оскаржується, і апеляційним
судом не переглядається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів у
Вінницькій області задовольнити
частково .

Абзац п'ятий резолютивної частини
постанови Вінницького окружного
адміністративного суду від 11 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Приватного підприємства
"Торгтехніка Пак" до Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів у
Вінницькій області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -
скасувати .

В решті постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 11
червня 2014 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі "28" липня 2014 р. .

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Курко О. П.

Совгира Д. І.