Справа № 818/1683/14
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2014-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2014 р.
Справа №818/1683/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

за участю секретаря судового засідання
- Кононенко Є.Є.,

представника позивача - Аксьонова В.А.,

представника відповідача - Петренко
О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу № 818/1683/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Артмотор"

до Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Артмотор" (надалі по
тексту - позивач, ТОВ "Артмотор")
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області (далі по тексту -
відповідач, ДПІ у м.Сумах), в якому
просить суд:

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.
Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області
№ від 18.06.2014 року.

- стягнути з відповідача на
користь позивача судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 14.05.2014 р. відповідачем
складено акт перевірки №1731/2204/35540470/168
за результатами документальної
позапланової виїзної перевірки ТОВ
«Артмотор» з питань дотримання вимог
податкового та іншого законодавства по
фінансово-господарським операціям з
ТОВ «Бизнес-Тайм» за період з 01.12.2013 р.
по 31.12.2013 р.».

У висновках акту перевірки зазначено,
що перевіркою встановлено порушення
п.44.1, п.44.6 ст.44, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198
Податкового Кодексу України, п.3 ст.5 та
п.1 ст.7 Господарського Кодексу України,
п.2 ст.3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п.1.2, п.2.7 Наказу
Міністерства фінансів України від
24.05.1995 р. №88 «Про затвердження
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку», п.3.1, п.4.1, п.8
розділу III, п.3.1 розділу V Наказу ДПА
України від 25.11.2011 р. №41 «Про
затвердження форм та порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану
вартість» в результаті чого позивачем
занижено податок на додану вартість за
грудень 2013 р. на загальну суму 266667,00 грн.

На підставі зазначеного висновку
перевірки відповідачем винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 18 червня 2014 р., яким позивачу
визначено суму грошового зобов'язання
з ПДВ у розмірі 400001,00 грн. (основний
платіж - 266667,00 грн. та штрафні санкції-
133134,00 грн.).

TOB «Артмотор» не погоджується у повному
обсязі із податковим повідомленням -
рішенням № 4 від 18.06.2014 року та
вважає його таким, що винесено з
порушенням чинного законодавства,
виходячи з наступного.

На адресу ТОВ «Артмотор» надійшов
запит ДПІ у м. Суми головного
управління Міністерства доходів у
Сумській області №17628/18-19-15-02 від 28.03.2014
р. «Про надання документальних
підтверджень та пояснень».

Враховуючи зазначені вимоги, ТОВ
«Артмотор» надіслано лист відповідачу
з проханням, для належного виконання
наданого запиту, привести його у
відповідність вимог чинного
законодавства.

Проте, відповідачем, наказом №884 від
28.04.2014 р. призначено проведення
документальної позапланової
перевірки.

Відповідно до п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78
Податкового кодексу України
документальна позапланова перевірка
здійснюється, якщо за наслідками
перевірок інших платників податків або
отримання податкової інформації
виявлено факти, що свідчать про можливі
порушення платником податків
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи,
якщо платник податків не надасть
пояснення та їх документальне
підтвердження на обов'язковий
письмовий запит контролюючого органу
протягом 10 робочих днів з дня отримання
запиту.

05.05.2014 р. під час здійснення перевірки,
ТОВ «Артмотор» було отримано запит
№24596/18-19-2204-12 «Про надання
документальних підтверджень та
пояснень», на що була надана відповідь
№83 від 05.05.2014 р., що всі первинні
документи за затребуваний період
передані до ТОВ «Експерт-Бухгалтер»
для проведення судово-економічної
експертизи на підставі ухвали
Господарського суду Харківської
області по справі №992/2820/13 та ТОВ
«Артмотор» надіслано запити як до суду,
так і до ТОВ «Експерт- Бухгалтер» щодо
повернення витребуваних документів
для надання їх контролюючому органу.

Також, ТОВ «Артмотор» зверталося до
відповідача з проханням відстрочити
проведення перевірки та надати час для
того, щоб повернути документи та надати
їх контролюючому органу, проте
зазначена вимога була проігнорована, у
зв'язку з чим ТОВ «Артмотор» вважає
посилання відповідача на п.п. 78.1.1 п. 78.1
ст. 78 Податкового кодексу України як на
підставу проведення позапланової
виїзної документальної перевірки,
протизаконним.

Щодо встановлених в акті перевірки
підстав збільшення грошового
зобов'язання з ПДВ, позивач зазначає, що
згідно положень п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 Податкового
кодексу України, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

У відповідності до приписів пп. «а» п.
198.1 ст. 198 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі у разі їх ввезення
на митну територію України).

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно вимог п. 198.2
ст. 198 ПК України, є дата події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до ст. 198.6 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг
на вимогу покупця, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Отже, аналізуючи вищенаведені норми
податкового законодавства, підставою
для нарахування податкового кредиту є
належним чином оформлена податкова
накладна. Саме податкова накладна є
документом, який підтверджує фактичну
сплату покупцем ПДВ у ціні товару,
роботи чи послуги, та надає право на
формування податкового кредиту. Проте,
не зважаючи на викладення у висновку
акту перевірки нібито порушення
підприємством ТОВ «Артмотор» цих норм,
сам акт не містить жодного посилання на
відсутність або неналежне оформлення
податкових накладних, на підставі яких
був сформований податковий кредит за
період, що перевірявся. Навпаки, в акті
перевірки підтверджується, що такі
податкові накладні дійсно були
виписані.

Фінансово-господарські
взаємовідносини між підприємствами
ТОВ «Артмотор» та ТОВ «Бізнес Тайм»
відбувались відповідно до умов
Договору № 05/12-13 від 18 листопада 2013 р.,
за наслідками господарської
діяльності була отримана податкова
накладна № 1230007 від 30.12 2013 р. та акт №
1230007 приймання-передачі наданих послуг.

Правочини між ТОВ «Бізнес-Тайм» та ТОВ
«Артмотор» були завершені виконанням
сторонами всіх передбачених умов
договору .

Виходячи з наведеного, позивач вважає,
що усі вищенаведені фактичні обставини
об'єктивно засвідчують здійснення
господарської діяльності між ТОВ
«Артмотор» та контрагентом - ТОВ
«Бізнес-Тайм» і правомірність
віднесення ТОВ «Артмотор» до складу
податкового кредиту з податку на
додану вартість суми витрат,
відповідно до первинних
бухгалтерських документів та по
податковим накладним, які виписані на
виконання умов викладених вище
договірних відносин.

Таким чином, позивач з огляду на
реальність господарських операцій
приходить до висновку, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення є
незаконним та таким, що підлягає
скасуванню.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав.

Заслухавши доводи представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в період з 28.04.2014
р. по 06.05.2014 р. працівниками ДПІ у м.Сумах
проведено документальну позапланову
перевірку ТОВ «Артмотор» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства та іншого законодавства
по фінансово-господарським операціям з
ТОВ «Бізнес-Тпйм» за період з 01.12.2013 р.
по 31.12.2013 р., за результатами якої
складено акт перевірки №1731/2204/35540470/168
від 14.05.2014 р. (а.с. 22-45).

18.06.2014 р. на підставі зазначеного акту
перевірки ДПІ у м. Сумах прийнято
податкове повідомлення-рішення
№, яким ТОВ «Артмотор» збільшено
розмір грошового зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 400001
грн., з яких: 266667 грн. - за основним
платежем, 133334 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями (а.с. 20).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
виходить з протиправності збільшення
відповідачем ТОВ «Артмотор» розміру
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість .

Зі змісту акту перевірки судом
встановлено, що підставою збільшення
відповідачем ТОВ «Артмотор» розміру
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість є висновок ДПІ у
м.Сумах в акті перевірки про
безтоварність угоди позивача із
контрагентом - ТОВ «Бізнес Тайм».

Проте, суд вважає помилковими такі
висновки відповідача, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи, судом встановлено,
що 18.11.2013 року ТОВ «Артмотор» укладено
із ТОВ «Бізнес Тайм» договір №05/12-13 на
проведення маркетингових досліджень
(а.с. 73-75).

На підтвердження реальності виконаної
угоди позивачем надано до суду:

- податкову накладну від 30.12.2013
року (а.с. 76);

- акт приймання - передачі наданих
послуг №1230007 (а.с. 77);

- маркетингове дослідження (а.с.
78-190)

- виписка з ПАТ «Банк Форум» про
сплату коштів.

Надані зазначене дослідження був
використаний для освоєння нових ринків
збуту та розширення фінансово
-економічної діяльності підприємства.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень не надано до матеріалів
справи доказів відсутності у позивача
первинних документів.

При цьому, єдиним мотивом, на підставі
якого суб'єкт владних повноважень
дійшов судження про відсутність
реальності здійснення господарської
операції, є виключно висновки
викладені в акті перевірки про
відсутність ТОВ «Бізнес Тайм» за
місцем реєстрації.

Проте, оцінивши перелічені первинні
документи за правилами ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд зазначає, що зміст
оглянутих документів містить назву
документа (форми), дату та місце
складання, назву підприємства, від
імені якого складено документ, зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції,
особистий підпис особи, яка брала
участь у здійсненні господарської
операції, первинні документи виписані
реально існуючими суб'єктами права.

Оглянуті судом документи не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", ст.44 Податкового
кодексу України, п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за №168/704; далі за текстом -
Положення №88) спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак сприймаються судом як належні
та допустимі докази реальності
вчинення господарських операцій.

Таким чином, надаючи оцінку наявним в
матеріалах справи договору, податковим
накладним, накладним, та іншим
первинним документам, якими позивач
доводить перед судом реальність
здійснення господарської операції,
суд, досліджуючи їх, встановлює
наявність обставин реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку.

Судовим розглядом не встановлено
жодних зауважень чи претензій до
правоздатності і дієздатності
юридичних осіб, які є сторонами спірних
правочинів, до правового статусу
сторін договорів як платників ПДВ,
відповідності спірних правочинів
вимогам закону, належності складання
первинних документів за спірним
правочином .

Викладене в акті судження податкового
органу про вчинення платником податків
порушень закону ґрунтується лише на
висновках - припущеннях щодо
безтоварності угоди.

Проте, суд зазначає, що належними та
допустимими в розумінні ст.124
Конституції України, ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами факту вчинення платником
податків нікчемного правочину або
факту відображення в обліку показників
господарських операцій, які в
дійсності не відбулись, можуть бути або
обвинувальний вирок суду по
кримінальній справі (бо діяння
платника податків по протиправному
заволодінню майном іншої особи або
ухиленню від сплати податків, тобто
вчинення нікчемного правочину, є
об'єктивною стороною злочинів,
передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК
України), або рішення суду у справі про
стягнення одержаного за нікчемним
правочином (бо наслідком вчинення
платником податків нікчемного
правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250
Господарського кодексу України є
застосування конфіскаційного заходу у
вигляді стягнення одержаного за
нікчемним правочином), або рішення суду
про визнання правочину недійсним (бо
відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного
кодексу України вчинення платником
податків правочину, котрий суперечить
інтересам держави та суспільства, є
підставою для звернення до суду з
вимогою про визнання такого правочину
недійсним).

Відповідачем не надано до суду жодних
доказів порушення кримінальної справи
відносно посадових (службових) осіб
товариства позивача або за викладеними
у акті фактами діяльності платника
податків, наявності обвинувального
вироку суду, рішення суду про стягнення
одержаного за нікчемним правочином,
наявності рішення суду про визнання
правочину недійсним.

Згідно п. п. п. а) п. п. 198.1. ст. 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку
протягом звітного податкового періоду,
а також від того, чи здійснював платник
податку оподатковувані операції
протягом такого звітного податкового
періоду.

За змістом п. п. 198.2 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно 198.6. ст. 198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями .

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Тобто, видана позивачу податкова
накладна його контрагентом, це і є
перша подія, і яка підтверджує факт
придбання товару (робіт, послуг).

Враховуючи вищевикладене, позивачем
отримано від контрагентів податкові
накладні, які саме і є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту, та
відповідно, зазначені накладні
оформлені у повній відповідності до
вимог ст. 201 Податкового кодексу
України, що не заперечується
податковим органом.

На підставі викладеного вище,
правочини між позивачем та його
контрагентами підтверджено належним
чином складеними первинними
бухгалтерськими документами і вони
жодним чином не суперечать вимогам
Цивільного кодексу України та
Господарського кодексу України, а тому
висновки відповідача, щодо зменшення
податкового кредиту є безпідставними.

Крім того, суд зазначає, що чинним
законодавством України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
можливими допущеними порушеннями
законодавства інших юридичних осіб.

Таким чином, на господарюючих суб'єктів
не покладається обов'язок та не
надається право контролювати
дотримання законодавства платником
податків, який виступає контрагентом у
господарській операції.

Висновок про те, що платник не несе
відповідальності за порушення,
допущені його контрагентом
узгоджується з практикою
Європейського Суду (Рішення
Європейського Суду від 22 січня 2009 року
у справі "Булвес"АД проти Болгарії
(заява № 3991/03), відповідно до п. 714 якого,
визначено, що компанія-заявник не
повинна нести відповідальність за
наслідки невиконання постачальником
його обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
Суд вважає, що такі вимоги
прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності.

Крім того, суд спростовує висновки
відповідача, щодо ненадання первинних
документів під час проведення
перевірки, виходячи з наступного.

З акту перевірки встановлено, що при
виході на підприємство фахівцями
податкового органу встановлено, що всі
первинні бухгалтерські документи за
перевіряємий період, які необхідні для
якісного всебічного та своєчасного
проведення перевірки відсутні.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної
влади, їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Статтею 81 Податкового кодексу України
передбачено умови та порядок допуску
посадових осіб органів державної
податкової служби до проведення
документальних виїзних та фактичних
перевірок.

Відповідно до ст. 85.2 Податкового
кодексу України платник податків
зобов'язаний надати посадовим
(службовим) особам органів державної
податкової служби у повному обсязі всі
документи, що належать до предмета
перевірки або пов'язані з ним. Такий
обов'язок виникає у платника податків
після початку перевірки.

Згідно п. 85.9 ст. 85 Податкового кодексу
України у разі коли до початку або під
час проведення перевірки оригінали
первинних документів, облікових та
інших регістрів, фінансової та
статистичної звітності, інших
документів з питань обчислення і
сплати податків та зборів, а також
виконання вимог іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, були
вилучені правоохоронними та іншими
органами, зазначені органи зобов'язані
надати для проведення перевірки
контролюючому органу копії зазначених
документів або забезпечити доступ до
перевірки таких документів. Такі
копії, засвідчені печаткою та
підписами посадових осіб
правоохоронних та інших органів, якими
було здійснено вилучення оригіналів
документів, або яким було забезпечено
доступ до перевірки вилучених
документів, повинні бути надані
протягом трьох робочих днів з дня
отримання письмового запиту
контролюючого органу. У разі якщо
документи, зазначені в абзаці першому
цього пункту, було вилучено
правоохоронними та іншими органами,
терміни проведення такої перевірки, у
тому числі розпочатої, переносяться до
дати отримання вказаних копій
документів або забезпечення доступу до
них.

Пунктом 44.6. ст. 44 Податкового кодексу
України передбачено , що у разі якщо до
закінчення перевірки або у терміни,
визначені в абзаці другому пункту 44.7
цієї статті платник податків не надає
посадовим особам органу державної
податкової служби, які проводять
перевірку, документи (незалежно від
причин такого ненадання, крім випадків
виїмки документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

З матеріалів справи вбачається , що
ухвалою господарського суду
Харківської області від 14.01.2014 р. по
справі за позовом ТОВ «Артмотор» до
ТОВ «Арт - Лекс» про визнання недійсним
правочину призначено проведення
додаткової судової економічної
експертизи.

Відповідно до ст. 4-5 Господарського
процесуального кодексу України
господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом прийняття
обов'язкових до виконання на усій
території України рішень, ухвал,
постанов. Рішення і постанови
господарських судів приймаються
іменем України. Невиконання вимог
рішень, ухвал, постанов господарських
судів тягне відповідальність,
встановлену цим Кодексом та іншими
законами України.

Згідно п. 5 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має право стягувати
в доход Державного бюджету України з
винної сторони штраф у розмірі до ста
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за ухилення від вчинення дій,
покладених господарським судом на
сторону.

Зазначеною ухвалою господарського
суду Харківської області призначено
судово-економічну експертизу та
зобов'язано сторони - TOB "Артмотор" та TOB
"Арт-Лекс" надати всі первинні
документи фінансово-господарської
діяльності, документи бухгалтерського
та податкового обліку.

Враховуючи наведене, ухвала
господарського суду Харківської
області від 14.01.2014 р. є обов'язковою для
виконання та встановлює певні вимоги
щодо осіб які беруть участь у справі
щодо обов'язку надати всі первинні
документи фінансово-господарської
діяльності, документи бухгалтерського
та податкового обліку.

За невиконання ухвали суду встановлена
відповідальність, а саме: штраф у
розмірі до ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян за ухилення
від вчинення дій, покладених
господарським судом на сторону.

21.01.2014 року TOB "Артмотор" на виконання
вимог ухвали господарського суду
Харківської області надані документи
фінансово-господарської діяльності за
період з 01 квітня 2009 р. по 14 січня 2014 р.

У в'язку з цим 28.04.2014року позивачем
надіслані листи на адресу ДПІ в м. Суми
про неможливість надання первинних
документів у зв'язку із направленням їх
до господарського суду Харківської
області для проведення
судово-економічної експертизи та
повідомлялось про надання зазначених
документів по завершенні експертизи
(а.с. 65).

Крім того, 24 квітня 2014 року позивачем
направлений запит до ТОВ «Експерт -
Бухгалтер» про надання первинних
документів бухгалтерського обліку ТОВ
"Артмотор".

07.05.2014 року ТОВ «Експерт - Бухгалтер»
надана відповідь згідно якої позивача
повідомлено про повернення документів
первинного обліку після проведення
судово-економічної експертизи.

Отже, відповідач фактично не виконав
вимог п. 85.9 ст. 85 Податкового кодексу
України, щодо витребування первинних
документів ТОВ "Артмотор" від ТОВ
"Експерт-Бухгалтер" та не переніс
терміни проведення перевірки до дати
отримання вказаних копій документів
або забезпечення доступу до них.

Згідно ч.1,2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що оскаржуване податкове повідомлення
- рішення Державної податкової
інспекції у м. Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області № від 18.06.2014 року
прийняте з порушенням вимог ч.2 ст. 19
Конституції України, а тому зазначене
податкове повідомлення-рішення є
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню.

Згідно ч.1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Отже, позивачу відшкодовується із
Державного бюджету сума судового збору
в розмірі в розмірі 487,20 грн.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 159, 160, 161, 162, 163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Артмотор"
до Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області про скасування
податкового повідомлення-рішення -
задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у м.Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області № від 18.06.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Артмотор" (код 35540470)
судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
О.А. Прилипчук

З оригіналом згідно

Суддя
О.А. Прилипчук

Повний текст постанови складено 22.07.2014
року.