Справа № 2а-12086/11/0170/7
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/43556/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М., Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М., розглянувши у
попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими
платниками податків у м. Сімферополі
Державної податкової служби

на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 24.01.2012

та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 06.06.2012

у справі № 2а-12086/11/0170/7

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Імпульс
Доставка»

до Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими
платниками податків у м. Сімферополі

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Імпульс Доставка»
(надалі - позивач, ТОВ «Імпульс
Доставка») звернулося до Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим із адміністративним
позовом до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Сімферополі (надалі - відповідач, СДПІ
по роботі з ВПП у м. Сімферополі), у
якому просило суд визнати протиправним
та скасувати податкове
повідомлення-рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 24.01.2012, залишеною
без змін ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 06.06.2012, адміністративний позов ТОВ
«Імпульс Доставка» задоволено: визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
в м. Сімферополі АР Крим від 30.05.2011 №
.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судові рішення та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити в повному обсязі.

Письмових заперечень позивача на
касаційну скаргу відповідача до суду
не надходило.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ТОВ «Імпульс Доставка» є
юридичною особою, відповідно до
Статуту ТОВ «Імпульс Доставка», яке
створено в результаті реорганізації
ЗАТ «Доставка» шляхом зміни
організаційно-правової форми та
внесення змін в назву товариства, та є
правонаступником всіх прав та
обов'язків ЗАТ «Доставка», стосовно
всіх кредиторів і боржників, включаючи
зобов'язання, які оспорюються
сторонами.

Відповідачем проведено документальну
невиїзну перевірку ЗАТ «Доставка» з
питань правильності дотримання норм
податкового законодавства при
проведенні фінансово-господарських
операцій з ПП «Шуін» за період з 01.02.2011
по 28.02.2011.

За результатами перевірки складено акт
№ 197/41-01/33433894, у висновках якого вказано
про про порушення позивачем приписів п.
198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в
частині неправомірного включенню до
складу податкового кредиту у лютому 2011
року суми податку на додану вартість у
розмірі 13 216,67 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 30.05.2011 №
, яким збільшено позивачу суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 13 216,67
грн., у т.ч. 1,00 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
у відповідача були відсутні правові
підстави для збільшення товариству
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 13 216,67 грн., та
штрафних (фінансових) санкцій на суму
1,00 грн.

Суд апеляційної інстанції погодився із
таким висновком суду першої інстанції,
посилаючись на те, що останній
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України виникає у
разі здійснення операцій у тому числі з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, у редакції, яка діяла
на час виникнення спірних
правовідносин, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку в т.ч. з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України встановлено, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 01.01.2011 між ЗАТ «Доставка» та
ПП «Шуін» укладено договір про надання
маркетингових послуг № 134.

Згідно умов договору замовник (ЗАТ
«Доставка») доручив, а виконавець (ПП
«Шуін») зобов'язався надати останньому
маркетингові послуги, метою яких є
стимулювання продажу продукції
кінцевим споживачам та просування
продукції на ринку з метою збільшення
обсягів збуту продукції.

Згідно з розділом 4 договору,
виконавець зобов'язався
використовувати фірмове устаткування
із символікою торгових марок «Корона»,
«Luxe» надане замовником; розташовувати
товар у місцях продажу, узгоджених
сторонами в додатку № 1 договору;
розміщувати рекламні плакати,
етикетки, ярлики, інші POS - матеріали, що
надаються замовником, направлені на
просування продукції, за погодженням
сторін.

Відповідно до платіжних доручень
позивач сплатив ПП «Шуін» кошти за
призначенням платежу: «за послуги
згідно договору від 01.01.2011 № 134,
погашення заборгованості».

Також між сторонами договору складені
акти наданих послуг від 28.02.2011 № Ш-02-02-11
та від 28.02.2011 № Ш-01002-11, відповідно до
змісту яких сторонами зафіксовано
надання виконавцем за договором від
01.01.2011 № 134 послуг за лютий 2011 року.
Згідно вказаних актів сума податку на
додану вартість склала 13 216,67 грн.

Вподальшому, ПП «Шуін» виписало
позивачу податкові накладні: від 28.02.2011
№169 на загальну суму 44 200,00 грн., у т.ч.
податок на додану вартість 7 366,67 грн. та
від 28.02.2011 № 170 на загальну суму 35 100,00
грн., у т.ч. податок на додану вартість 5
850,00 грн. Номенклатура товарів у
податкових накладних вказана:
«маркетингові послуги».

Суму податку на додану вартість у
розмірі 13 216,67 грн., згідно отриманих від
ПП «Шуін» податкових накладних,
позивач включив до складу податкового
кредиту у лютому 2011 року, що відповідає
приписам чинного податкового
законодавства.

З огляду на встановлені обставини
справи, суди попередніх інстанцій
дійшли правильного висновку про те, що
жодних порушень при оформленні
податкових накладних, які могли б
ставити під сумнів фактичне виконання
господарських операцій та
правомірність формування податкового
кредиту, податковим органом надано не
було. Вказані податкові накладні
відповідали вимогам п.201.1 ст. 201
Податкового кодексу України. Доказів
на підтвердження протилежного
відповідачем не доведено.

Що стосується посилання відповідача на
анулювання свідоцтва платника податку
на додану вартість ПП «Шуін», то воно
відбулося лише 31.03.2011. А відтак, на
момент виконання договірних
зобов'язань, а саме у момент видання
податкових накладних позивачу - 28.02.2011
ПП «Шуін» мало статус платника податку
на додану вартість.

Також, суди попередніх інстанцій
правильно зауважили, що чинним
законодавством України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
порушення законодавства, допущеного
іншими юридичними особами. На суб'єктів
господарювання не покладається
обов'язок та їм не надається право
контролювати дотримання законодавства
платником податків, який виступає
контрагентом у господарській операції.

Крім того, у матеріалах справи,
відсутні будь-які докази нікчемності
правочин, укладеного між позивачем та
ПП «Шуін», про що стверджував
податковий орган.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про те, що
позивач мав правові підстави для
віднесення до складу податкового
кредиту за лютий 2011 року податку на
додану вартість у розмірі 13 216,67 грн.
Тому, судами законно та обгрунтовано
визнано протиправним і скасовано
податкове повідомлення-рішення
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків в м. Сімферополі АР
Крим від 30.05.2011 № .

Таким чином, суди попередніх інстанцій
під час розгляду справи повно і
правильно встановили обставини справи,
та при ухваленні судових рішень не
допустили порушень норм матеріального
та процесуального права. Зазначена
обставина, відповідно до частини
першої статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є підставою для залишення
касаційної скарги без задоволення, а
судових рішень - без змін.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

1. Касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Сімферополі
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 24.01.2012 та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 06.06.2012 у
справі № 2а-12086/11/0170/7 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі, та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236 - 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:(підпис)Лосєв А.М.
Судді(підпис)Бившева Л.І. (підпис)
Шипуліна Т.М.