Справа № 826/1175/13-а
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" липня 2014 р. м. Київ
К/800/21641/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Мороза В.Ф.; Розваляєвої Т.С.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області, третя особа - ОСОБА_5,
про визнання недійсним та скасування
дозволу, що переглядається за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 22 травня 2013 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 березня
2014 року,

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року ОСОБА_4
звернулася до суду з позовом до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області (Інспекція) про
визнання недійсним та скасування
дозволу на виконання будівельних
робіт.

Зазначала, що є власником
житлового будинку у смт. Козин
Київської області та дізналась про те,
що в 2004 році Інспекцією видано дозвіл
на спорудження цього будинку її сестрі
- ОСОБА_5

Посилаючись на те, що на момент
видачі оскаржуваного дозволу у ОСОБА_5
були відсутні будь-які
правовстановлюючі документи на
відповідну земельну ділянку, просила
визнати недійсним та скасувати дозвіл
Інспекції від 30 грудня 2004 року № 179.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 22
травня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 березня
2014 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить оскаржувані рішення скасувати,
а позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, здійснивши
перевірку матеріалів справи в межах
доводів касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга задоволенню не
підлягає.

Судами встановлено, що позивач з 2003
року є власником земельної ділянки
площею 1,2836 гектара, що знаходиться у
АДРЕСА_1.

На вказаній ділянці збудовано житловий
будинок, дозвіл на будівництво якого є
предметом цього спору.

Також встановлено та не заперечується
сторонами, що оскаржуваний дозвіл
видано ОСОБА_5 30 грудня 2004 року за
відсутності у останньої
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку.

Відмовивши у задоволенні позову, суд
першої інстанції, а апеляційний суд
погодившись з таким висновком,
виходили з того, що позивач не навела
доводів на підтвердження того, що
оскаржуваний дозвіл порушує її права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що доводи, викладені в касаційній
скарзі, не спростовують остаточних
висновків судів про відмову в
задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи,
право власності на житловий будинок,
дозвіл на будівництво якого
оскаржується, є предметом декількох
судових справ.

Колегія суддів зазначає, що дозвіл на
виконання будівельних робіт є
індивідуальним актом та вичерпав свою
дію, оскільки будинок збудовано та
введено в експлуатацію.

За таких обставин, та враховуючи, що
позивач не вважає будівництво
незаконним, звернення до суду з цим
позовом через 8 років після видачі
дозволу, вбачається спробою вирішити
приватний спір між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

З викладеного колегія дійшла висновку,
що позивач обрала неправильний спосіб
захисту свого права, а задоволення
цього позову не зможе вирішити
приватно - правовий конфлікт між ОСОБА_4
та ОСОБА_5

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
зазначеного висновку не спростовують.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 22
травня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27 березня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді
М.І.Цуркан

В.Ф.Мороз

Т.С.Розваляєв