Справа № 2а-6735/10/0870
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/37372/12

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,секретаря судового
засідання Загородньої М. О.,

за участю: представника позивача - Жук
І. К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Електрометалургійний завод
"Дніпроспецсталь ім. А. М. Кузьміна" на
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 16 травня 2012 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Електрометалургійний завод
"Дніпроспецсталь ім. А. М.
Кузьміна" до Запорізької митниці про
визнання неправомірними дій, визнання
протиправним та скасування рішення,

встановив:

Відкрите акціонерне товариство
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь ім. А.
М.Кузьміна» (правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь ім. А. М.Кузьміна»)
звернулось з позовом до Запорізької
митниці про визнання неправомірними
дій щодо відмови у прийнятті
ВМД № 112030000/2010/019122 та відмови
у митному оформленні товару за першим
методом; визнання протиправним та
скасування рішення № 112000006/2010/001311/1 від
04 серпня 2010 року про визначення митної
вартості товару за третім методом.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 04 жовтня 2010
року позов задоволено частково:
визнано протиправним та скасовано
рішення Запорізької митниці
№ 112000006/2010/001311/1 від 04 серпня 2010
року про визначення митної вартості
товарів, в іншій частині позову
відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 16 травня 2012 року скасовано
постанову окружного адміністративного
суду та ухвалено нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач
звернувся з касаційною скаргою, в якій
просив його скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

В запереченнях митний орган просив
залишити скаргу без задоволення, а
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 16 травня 2012 року - без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню.

Судами встановлено, що в межах
контракту від 04 лютого 2009 року №
67ЕМ-2-2008 позивачем ввезено на митну
територію України товар та заявлено
його митну вартість за ціною договору.

На підтвердження митної вартості
товару позивачем разом з вантажною
митною декларацією № 112030000/2010/019108
подано зовнішньоекономічний договір №
67ЕМ-2-2008 від 04 лютого 2009 року, додаток до
договору № 7 від 02 квітня 2010 року,
інвойс № ЕМ-00273/НЕЗ від 30 червня 2010 року,
сертифікат походження товару ф.СТ-1 №
RUUA від 30 червня 2010 року,
сертифікат якості № 320 від 30 червня 2010
року, експортна декларація №
10313050/300610/0001149 від 30 червня 2010 року та
інші документи, про що свідчить їх
декларування (гр. 44 ВМД та доповнення до
декларації ф.МД-6).

Під час митного оформлення товару у
митниці виникли сумніви щодо
правильності визначення митної
вартості товару з огляду на те, що митна
вартість заявленого товару значно
відрізняється від цінової інформації
ЄАІС ДМСУ.

За таких обставин у декларанта
додатково витребувано додаткові
документи, про що зазначено на
зворотному боці ф. ДМВ-1, а саме:

- договір з третіми особами , що
пов'язаний з договором ( контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається;

- рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця;

- калькуляція фірми - виробника товару;

- відповідна бухгалтерська
документація;

- каталоги прейскуранти, (прас-листи)
фірми виробника товару;

- інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини.

Позивач листом від 04 серпня 2010 року №
121-576 повідомив митницю про те, що:

- договір з третіми особами, що
пов'язані з договором про поставку
електродів (рахунок №
ЭМ-00273/НЗЗ від 30 червня 2010 року), митна
вартість якого визначається, не
надавався, оскільки ніякі треті особи
не залучались для виконання умов
контракту;

- рахунки про здійснення платежів
третіми особами на користь продавця та
відповідну документацію немає
можливості надати за причин того, що
такі платежі не передбачені
контрактом;

- калькуляції, каталоги, специфікації,
прайс-листи фірми виробника не
надавались за умов того, що ця
інформація не є доступною для позивача;
більш того, постачальник товару не є
виробником, тому одержати таку
інформацію неможливо; натомість надано
інвойс від постачальника товару;

- висновки про якісні характеристики
товару приведені в сертифікатах
якості, які були надані на момент
декларування;

- висновки про вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, що мають відповідні
повноваження згідно із законодавством,
не надавались, тому що у таких
висновках не виникало потреби;

- інформація зовнішньоторговельних
організацій не надавалась, оскільки
вартість електродів не встановлюється
вищезгаданими організаціями.

У зв'язку з неподанням позивачем
витребуваних документів 04 серпня 2010
року митним органом прийнято рішення
про визначення митної вартості товару
№ 112000006/2010/001311/1 за третім методом.

Не погоджуючись з таким рішенням
митниці, декларант звернувся з цим
позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про безпідставність вимог митниці щодо
витребування у декларанта додаткових
документів, а відтак, і про
незаконність рішень, прийнятих у
зв'язку з неподанням цих документів, та
обґрунтованість позовних вимог в цій
частині.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
дійшов протилежного висновку, тому у
задоволенні позову відмовив.

Колегія суддів вважає висновок
апеляційного суду помилковим.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу
України (чинного на час спірних
правовідносин) (надалі МК України)
митна вартість товарів - це заявлена
декларантом або визначена митним
органом вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, яка обчислюється на момент
перетинання товарами митного кордону
України.

Митна вартість товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до положень цього Кодексу
(ч.1 ст.260 МК України).

Згідно із ч. 1 ст. 262 МК України митна
вартість товарів і метод її визначення
заявляються (декларуються) митному
органу декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

Відповідно до ст. 266 МК України
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться на митну територію
України, здійснюється шляхом
застосування таких методів: основним
методом визначення митної вартості за
ціною угоди щодо товарів, які
імпортуються (метод 1); за ціною угоди
щодо ідентичних товарів (метод 2); за
ціною угоди щодо подібних (аналогічних)
товарів (метод 3); на основі віднімання
вартості (метод 4); на основі додавання
вартості (метод 5); резервного (метод 6).

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною угоди щодо
товарів, які імпортуються. У випадку,
якщо основний метод при визначені
митної вартості товару не можна
використати, проводиться процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості відповідно до вимог ст. ст. 268 і
269 МК України. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності. У разі
неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог ст. ст. 268 і
269 МК України застосовуються інші
методи. При цьому МК України
встановлено послідовне використання
кожного із зазначених методів. Кожний
наступний метод застосовується, якщо
митна вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу. Виключення
становлять методи 4 і 5, які можна
використовувати якщо неможливо
застосувати метод 3 у будь-якій
послідовності на розсуд декларанта (ст.
266 МК України). І тільки у разі якщо
неможливо застосувати жоден із
зазначених методів, митна вартість
визначається за резервним методом
відповідно до вимог, установлених ст. 273
МК України.

Таким чином, митні органи мають
виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості. Однак, дискреційні функції
митних органів мають законодавчі
обмеження у випадках незгоди із
задекларованою митною вартістю. До
таких, зокрема, належать процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості та обов'язок послідовного
вибору методів (від першого до шостого)
визначення митної вартості товарів.

Проте таких консультацій з позивачем
митницею не проведено, до того ж
відсутні будь-які докази про
послідовне застосування відповідачем
методів визначення митної вартості
товару.

Як вбачається з матеріалів справи, при
декларуванні товару позивач визначив
його митну вартість, виходячи саме з
ціни угоди, що підлягала сплаті згідно
до умов контракту, специфікацій,
виставлених інвойсів та інших
документів постачальника.

Відповідно до п. 7 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 року № 1766 (надалі
Порядок № 1776) для підтвердження
заявлених відомостей про митну
вартість товарів декларант
зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Пунктом 11 вказаного Порядку № 1776
передбачено, що для підтвердження
митної вартості товарів на вимогу
митного органу декларант зобов'язаний
подати додаткові документи. Посадова
особа митного органу у графі «Для
відміток митниці» декларації митної
вартості робить запис про необхідність
подання додаткових документів, що
підтверджують митну вартість товарів,
із складенням переліку, зазначає дату і
прізвище та ставить свій підпис.
Декларант ознайомлюється з таким
записом, зазначає під ним дату,
прізвище та ставить свій підпис. Для
підтвердження заявленої декларантом
митної вартості оцінюваних товарів
можуть подаватися: договір з третіми
особами, що пов'язаний з договором
(контрактом) про поставку товарів,
митна вартість яких визначається;
рахунки про здійснення платежів третім
особам на користь продавця; рахунки про
сплату комісійних, брокерських
(посередницьких) послуг, пов'язаних з
виконанням умов договору (контракту);
відповідна бухгалтерська
документація; ліцензійний чи
авторський договір (контракт);
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми - виробника товару;
калькуляція фірми - виробника товару;
копія вантажної митної декларації
країни відправлення, а в разі, коли в
такій країні товар розміщувався в
митному режимі, яким не передбачено
сплату податків і відповідно до якого
товар перебував під митним контролем -
копія вантажної митної декларації,
оформленої в попередній експорту
митний режим; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження згідно із
законодавством; сертифікат про
походження товару; відомості про
якісні характеристики товару;
інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини. Декларант за
власним бажанням подає інші документи
для підтвердження заявленої у
декларації митної вартості товарів.

Із змісту вказаної норми вбачається, що
вона не зобов'язує позивача надати
повний перелік документів відповідно
до п.11 Порядку. При цьому, саме
формулювання вказаної норми - «можуть
подаватися», вказує на те, що
витребовування таких документів може
мати місце у випадку наявності
обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей.

Відмовляючи в митному оформленні
товару за першим методом, митний орган
послався на неподання позивачем усіх
додатково витребуваних документів, що
не відповідає обставинам справи,
оскільки позивачем відповідно до
вищенаведених приписів Порядку № 1766
надавались відповідні документи, що
підтверджують митну вартість, а у
випадку об'єктивної неможливості та
відсутності цих документів -
супровідний лист з поясненням причин
їх ненадання.

Разом із тим, витребувавши перелік
документів, передбачених п.11 Порядку №
1776, митний орган не зазначив, які саме
обставини ці документи повинні
підтвердити.

Митна вартість, визначена згідно із
положеннями МК України, повинна
щонайбільшою мірою ґрунтуватися на
раніше визначеній за методами 1-6 митній
вартості, однак при визначенні митної
вартості відповідно до цієї статті
допускається гнучкість при
застосування цих методів.

З дій відповідача та прийнятого
рішення не вбачається наявність
потреби витребовування у позивача
даних, що підтверджують правильність
визначення заявленої декларантом
митної вартості товару, наявність
виникнення у нього об'єктивних
обставин та обґрунтованих сумнівів
щодо достовірності поданих
декларантом відомостей про митну
вартість товару та/або неправильності
обрання позивачем методу визначення та
обчислення митної вартості товару.

З рішення відповідача про визначення
митної вартості товарів за третім
методом також не вбачається, в чому
саме полягала неможливість визначення
митної вартості за першим методом на
підставі документів, поданих
позивачем, та чи взагалі була потреба у
відповідача самостійно визначати
митну вартість за третім методом.
Рішення митного органу не містить
жодного обґрунтування неможливості
застосування попередніх методів.

Крім того, у спірному рішенні митницею
не вказано, якою саме ціновою
інформацією ДМСУ та за який період вона
керувалася при визначенні митної
вартості, чи бралися за основу
ідентичні або подібні (аналогічні)
товари відповідно до приписів ст. ст. 268,
269 МК України. Відповідачем не
враховано, що об'єктивна неможливість
подання всіх витребуваних ним
документів у зв'язку з їх відсутністю у
позивача, не може бути підставою для
відмови у визначенні митної вартості
товару.

Таким чином відповідачем порушено
принцип послідовності застосування
методів визначення митної вартості, що
суперечить ст. 266 МК України, яка
передбачає, що кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Між тим митницею не доведено
правомірності рішення, прийнятого у
зв'язку з невиконанням позивачем
безпідставних вимог щодо витребування
додаткових документів, тоді як надані
позивачем документи є достатніми для
дійсного розрахунку витрат, а їх
відомості не містять в собі
розбіжності і піддаються обчисленню.

За таких обставин, суд першої інстанцій
дійшов правильного висновку, що вимоги
в частині визнання протиправним та
скасування рішення є обґрунтованими.

Враховуючи, що суд апеляційної
інстанції за відсутності жодних
підстав визнав правомірними дії
відповідача з витребування додаткових
документів, та, як наслідок, дійшов
помилкового висновку щодо законності
оскарженого рішення, постанова суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а постанова суду першої
інстанції - залишенню в силі.

Враховуючи викладене, та керуючись
статтями 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь ім. А. М. Кузьміна»
задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 16 травня 2012 року скасувати, а
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 04 жовтня 2010
року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеними
статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: