Справа № 825/1875/13-а
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" липня 2014 р. м. Київ
К/800/511/14

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши у порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
приватного підприємства «Агропрогрес»
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені за касаційною скаргою
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2013
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 28
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року Чернігівське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулось до суду з
вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувало
тим, що у 2012 році приватне підприємство
«Агропрогрес» не створило передбачену
статтею 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» кількість робочих місць для
інвалідів. Згідно зі звітом приватного
підприємства «Агропрогрес» за 2012 рік
середньооблікова кількість штатних
працівників у 2012 році становила 718 осіб,
з них середньооблікова чисельність
фактично працюючих інвалідів
становила 27 осіб, кількість
інвалідів-штатних працівників, які
повинні були працювати на робочих
місцях, створених відповідно до вимог
статті 19 цього Закону, складала 29 осіб.
Норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів визначено
у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік.
Таким чином, невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів становить 2 робочих місця.
Оскільки середня заробітна плата
працівника за 2012 рік становила 21036,63
грн, то сума
адміністративно-господарських санкцій
за два робочих місця, не зайнятих
інвалідами, становить 42073,26 грн. Позивач
просив стягнути з приватного
підприємства «Агропрогрес» суму
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 42073,26 грн та пеню в розмірі 252,30
грн.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2013
року в задоволенні позову
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року апеляційну скаргу
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
залишено без задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2013
року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів,
судами порушення норм чинного
матеріального та процесуального
законодавства, що призвело до
постановлення неправильних судових
рішень, позивач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що приватним
підприємством «Агропрогрес» подано до
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2012 рік
за формою №10-ПІ, відповідно до якого
середньооблікова чисельність штатних
працівників облікового складу складає
718 осіб, з них: середньооблікова
кількість працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність - 27 осіб; кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», - 29
осіб.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що приватним
підприємством «Агропрогрес» щомісячно
з січня по грудень 2012 року надавались
до Бобровицького районного центру
зайнятості Чернігівської області
звіти форми 3-ПН про наявність
вакантних робочих місць для
працевлаштування інвалідів в
кількості 15 осіб на посаду робітник на
низько кваліфіковані роботи у
сільському господарстві.

За правилами статті 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21 березня 1991
року № 875-ХІІ для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Згідно з частиною 9 статті 19 цього
Закону підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, в яких за
основним місцем роботи працює 8 і
більше осіб, реєструються у
відповідних відділеннях Фонду
соціального захисту інвалідів за своїм
місцезнаходженням і щороку подають цим
відділенням звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 20 цього Закону
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України «Про систему
оподаткування» від 25 червня 1991 року №
1251-XII, а заходом впливу на
правопорушника у сфері господарювання
у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини
першої статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18 Закону № 875-ХІІ (у
редакції до 18 березня 2006 року)
працевлаштування інвалідів
здійснюється центральним органом
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.
Законом України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо реалізації
інвалідами права на трудову
зайнятість» від 23 лютого 2006 року № 3483-IV
зазначену статтю було викладено в
іншій редакції, а Закон № 875-ХІІ
доповнено статтею 18-1, за змістом якої
пошук підходящої роботи для інваліда
здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Враховуючи викладене, суди першої та
апеляційної інстанцій прийшли до
обґрунтованого висновку, що
відповідачем вжито усіх передбачених
чинним законодавством заходів щодо
утворення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, а тому на
нього не може бути покладена
відповідальність за ненаправлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Чернігівського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2013
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 28
листопада 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.