Справа № 800/294/14
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 року м. Київ
справа № 800/294/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - Мойсюка М.І.,

суддів:Іваненко Я.Л.,Заїки М.М.,

Пасічник С.С.,Тракало В.В.,

при секретарі - Буденку В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України про визнання дій
протиправними, скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,-

у с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_6, ОСОБА_7
звернулися з позовом до Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України (далі - Комісія, ВККС України), в
якому просили визнати дії відповідача
протиправними, скасувати рішення від 20
березня 2014 року №816/дп-14 та зобов'язати
відкрити дисциплінарне провадження
відносно судді Печерського районного
суду м. Києва Соколова О.М.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 2
січня 2014 року зверталися до ВККС
України зі скаргою та просили
притягнути до дисциплінарної
відповідальності суддю Печерського
районного суду м. Києва Соколова О.М.

Проте відповідач, в порушення Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів», Регламенту ВККС України
скаргу перевірив не об'єктивно, залишив
поза увагою їх доводи щодо перевищення
суддею своїх повноважень, порушення
присяги судді, суддівської етики, норм
процесуального права, принципів
правосуддя при розгляді цивільної
справи 757/5772/13ц.

Вважаючи дії і рішення відповідача
такими, що не відповідають вимогам
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів», Регламенту ВККС
України ОСОБА_6 і ОСОБА_7 просять
задовольнити позов.

Позивачі у судовому засіданні позов
підтримали, надали пояснення
аналогічні його змісту, просять
задовольнити такий у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні надав пояснення, аналогічні
змісту викладеному у письмових
запереченнях.

Заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами в межах
заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що позов не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 2 липня 2013 року під
головуванням судді Соколова О.М.
задоволено позов комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Печерського району м.
Києва «Хрещатик» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості за житлово -
комунальні послуги. Ухвалою цього ж
суду від 2 липня 2013 року зустрічний
позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 до комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Печерського району міста
Києва «Хрещатик» про захист прав
споживачів залишено без розгляду
(справа № 757/5772/13-ц).

Ухвалами Апеляційного суду м. Києва від
6 листопада 2013 року ці рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

2 січня 2014 року позивачі подали до ВККС
України скаргу (зареєстрована за
№8вк-147/14), в якій просили притягнути до
дисциплінарної відповідальності суддю
Печерського районного суду м. Києва
Соколова О.М., з мотивів перевищення
останнім своїх повноважень, порушення
присяги судді, норм суддівської етики,
процесуального права, принципів
правосуддя при розгляді цивільної
справи.

Зокрема, на думку позивачів суддя
Печерського районного суду м. Києва
Соколов О.М. допустив порушення під час
розгляду цивільної справи, а саме, 19
червня 2013 року після виходу з нарадчої
кімнати поновив судове слідство та
відклав її розгляд на 2 липня 2013 року.

Проведений 2 липня 2013 року розгляд
справи, на переконання позивачів, є
повторним та суперечить вимогам
Цивільного процесуального кодексу
України і повноваженням, наданим судді
статтею 54 Закону № 2453-VI, що і свідчить
про порушення присяги судді.

Окрім цього суддя Соколов О.М. не сприяв
достатній якості фіксації судового
засідання технічними засобами та
навмисно знищив більшу частину
аудіозапису судового засідання, яке
відбулось 19 червня 2013 року.

На підставі викладених у скарзі
доводів та обставин ОСОБА_6 та ОСОБА_7
просили притягнути суддю Печерського
районного суду м. Києва Соколова О. М.
до дисциплінарної відповідальності з
підстав, передбачених статтею 83 Закону
№ 2453-VI.

За результатами перевірки скарги 12
березня 2014 року член Комісії ОСОБА_8
склав висновок, відповідно до якого
запропоновано відмовити у відкритті
дисциплінарної справи стосовно судді.

Зі змісту висновку та матеріалів
справи вбачається, що такий складений
членом Комісії з використанням
повноважень наданих Законом № 2453-VI
та Регламентом в обсязі, достатньому
для повного, об'єктивного та всебічного
дослідження фактів та обставин,
викладених у скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 2
січня 2014 року зокрема, надана оцінка
доводам щодо порушення суддею порядку
фіксації судового засідання
технічними засобами та навмисного
знищення аудіозапису судового
засідання від 19 червня 2013 року.

20 березня 2014 року ВККС України прийняла
рішення № 816/дп-14, яким відмовила у
відкритті дисциплінарної справи за
зверненням ОСОБА_6 і ОСОБА_7 стосовно
судді Печерського районного суду м.
Києва Соколова О.М. за відсутністю
підстав, передбачених статтею 83 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів».

Рішення Комісії мотивовано тим, що
звернення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не містить
відомостей про наявність ознак
дисциплінарного проступку в діях
судді, наслідком якого він може бути
притягнений до дисциплінарної
відповідальності.

Відповідно до частини 4 статті 84 Закону
№ 2453-VI дисциплінарну справу щодо судді
не може бути порушено за заявою чи
повідомленням, що не містять
відомостей про наявність ознак
дисциплінарного проступку судді, а
також за анонімними заявами та
повідомленнями.

Окрім того, відповідно до пункту 13.3
Інструкції з діловодства в місцевому
загальному суді, затвердженої наказом
Державної судової адміністрації
України від 27 червня 2006 № 68 «Про
затвердження Інструкції з діловодства
в місцевому загальному суді» (чинної на
момент розгляду цивільної справи)
обов'язок ведення технічного запису
судового засідання та ведення журналу
судового засідання покладений на
секретаря судового засідання.

Спірні правовідносини
регулюються Законом України від 7 липня
2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус
суддів» (далі - Закон № 2453- VI) та
Регламентом Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України, затвердженим
рішенням Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України від 8 червня 2011
року № 1802/зп-11 (зі змінами та в редакції
періоду спірних правовідносин, далі -
Регламент).

Пунктом восьмим частини першої
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
позивач - особа, на захист прав, свобод
та інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду.

Відповідно до частини першої
статті 6 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

За змістом частини першої статті 55
Конституції України, пункту другого
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України № 9-зп
від 25 грудня 1997 року (справа за
зверненням жителів міста Жовті Води)
будь-яка особа має право звернутись до
суду, якщо її права порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.

Системний аналіз наведених норм
права та висновок Конституційного Суду
України дають підстави дійти висновку,
що адміністративний суд під час
розгляду справи повинен встановити
факт або обставини, які б свідчили про
порушення прав, свобод чи інтересів
позивача з боку відповідача.

На думку колегії суддів,
оскаржуваним рішенням відповідача не
порушені права, свободи або інтереси
позивачів.

Так, за змістом частини першої і
четвертої статті 84 Закону № 2453-VI
дисциплінарне провадження - це
процедура розгляду органом, визначеним
законом, звернення, в якому містяться
відомості про порушення суддею вимог
щодо його статусу, посадових обов'язків
чи присяги судді.

Дисциплінарну справу щодо
судді не може бути порушено за заявою
чи повідомленням, що не містять
відомостей про наявність ознак
дисциплінарного проступку судді, а
також за анонімними заявами та
повідомленнями.

За приписами частини першої статті 83
Закону № 2453-VI, суддю може бути
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у порядку
дисциплінарного провадження з таких
підстав:

1) істотні порушення норм
процесуального права при здійсненні
правосуддя, пов'язані, зокрема, з
відмовою у доступі особи до правосуддя
з підстав, не передбачених законом,
порушення вимог щодо розподілу та
реєстрації справ у суді, правил
підсудності чи підвідомчості,
необґрунтоване вжиття заходів
забезпечення позову;

2) невжиття суддею заходів щодо
розгляду заяви, скарги чи справи
протягом строку, встановленого
законом;

3) порушення вимог щодо неупередженого
розгляду справи, зокрема порушення
правил щодо відводу (самовідводу);

4) систематичне або грубе одноразове
порушення правил суддівської етики, що
підриває авторитет правосуддя;

5) розголошення таємниці, що
охороняється законом, в тому числі
таємниці нарадчої кімнати або
таємниці, яка стала відомою судді під
час розгляду справи у закритому
судовому засіданні;

6) неподання або несвоєчасне подання
для оприлюднення декларації про майно,
доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру за минулий рік
за формою і в порядку, що встановлені
Законом України «Про засади
запобігання і протидії корупції»,
зазначення в ній завідомо неправдивих
відомостей.

Порядок дисциплінарного
провадження щодо судді врегульований
зокрема, статтею 86 Закону № 2453-VI,
відповідно до частини першої якої
дисциплінарне провадження щодо судді
передбачає здійснення перевірки даних
про наявність підстав для притягнення
судді до дисциплінарної
відповідальності, відкриття
дисциплінарної справи, її розгляд і
прийняття рішення органом, що здійснює
дисциплінарне провадження.

Повноваження ВККС України
встановлені статтею 91 Закону
№ 2453-VI, згідно з пунктом восьмим
частини першої якої вона розглядає
заяви та повідомлення про
дисциплінарну відповідальність суддів
місцевих та апеляційних судів та за
наявності підстав порушує
дисциплінарні справи і здійснює
дисциплінарне провадження.

Відповідно до пункту 13.1.4.
Регламенту дисциплінарне провадження
передбачає: здійснення перевірки даних
про наявність підстав для притягнення
судді до дисциплінарної
відповідальності; відкриття
дисциплінарної справи; розгляд
дисциплінарної справи; прийняття
рішення.

При цьому перевірка даних про
наявність підстав для відкриття
дисциплінарної справи та притягнення
судді до дисциплінарної
відповідальності здійснюється членом
Комісії, який за результатами
перевірки складає висновок з
викладенням фактів та обставин,
виявлених у ході перевірки та
пропозицією про відкриття чи відмову у
відкритті дисциплінарної справи. Такий
висновок разом з матеріалами
передається на розгляд ВККС України,
яка вирішує питання про відкриття
дисциплінарної справи чи відмову в її
відкритті, розглядає дисциплінарну
справу та приймає рішення більшістю
від загального її складу (частини
друга, шоста, сьома статті 86, частина
перша статті 87 Закону № 2453-VI).

Системний аналіз зазначеного
дає підстави дійти висновку, що права
особи, яка звернулася зі скаргою
(заявою, зверненням) стосовно дій судді,
в дисциплінарному провадженні певним
чином обмежені, зокрема, правом на
подання скарги (заяви, звернення) на дії
судді та правом на розгляд такої скарги
(заяви, звернення) з дотриманням
Комісією процедури розгляду та
прийняття рішення.

Судом встановлено, що позивачі
скористалися передбаченим частиною
другою статті 84 Закону № 2453-VI правом на
звернення зі скаргою відносно
порушення суддею вимог закону, за
результатами перевірки якої складений
відповідний висновок.

Вказаний висновок разом з матеріалами
був переданий на розгляд ВККС України,
яка у встановленому законом порядку 20
березня 2014 року відмовила у відкритті
дисциплінарної справи стосовно судді
районного суду, що відповідає приписам
частини другої, шостої і сьомої статті
86 Закону № 2453-VI.

Про прийняте рішення позивачі були
повідомлені листом Комісії від 1 квітня
2014 року № 8вк-147/14 за підписом голови
ОСОБА_8

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що ВККС України
дотрималась процедури розгляду скарги
позивачів, за наслідками якої прийняла
відповідне рішення.

При цьому колегія суддів враховує
також ту обставину, що доводи скарги
позивачів зводяться до порушень суддею
першої інстанції норм процесуального
права при розгляді цивільної справи,
тобто такі зводяться до оцінки
законності судового рішення.

Разом з тим відповідно до частини
першої статті 5 Закону № 2453-VI
правосуддя в Україні здійснюється
виключно судами. Делегування функцій
судів, а також привласнення цих функцій
іншими органами чи посадовими особами
не допускається. Згідно приписів
частини другої статті 7 цього Закону,
для забезпечення справедливого та
неупередженого розгляду справ у
розумні строки, встановлені законом, в
Україні діють суди першої, апеляційної,
касаційної інстанцій і Верховний Суд
України.

Конституційний Суд України у своєму
рішенні № 2-рп/2011 від 11 березня 2011 року
зазначив, що давати оцінку
процесуальним діям суддів щодо
розгляду конкретної судової справи
може лише апеляційна і касаційна
інстанції при перегляді судових
рішень. Оцінка процесуальних дій Вищою
радою юстиції до винесення судом
остаточного рішення у справі означає
втручання у здійснення правосуддя, що
суперечить частинам першій, другій
статті 126, частині першій статті 129
Конституції України.

Положення цього рішення стосується і
Комісії, яка відповідно до пункту 8
частини першої статті 91 Закону № 2453-VI
наділена повноваженням розглядати
заяви та повідомлення про
дисциплінарну відповідальність
суддів.

Питання законності прийнятого рішення,
а відповідно і допущені суддею
порушення норм процесуального права
можуть бути оцінені відповідним судом
у встановленому процесуальним законом
порядку.

Таким чином, давати оцінку рішенням та
діям суддів щодо розгляду конкретної
судової справи можуть лише вищестоящі
судові інстанції при перегляді судових
рішень. Вища кваліфікаційна комісія
суддів України такими повноваженнями
не наділена.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи ухвалене суддею Печерського
районного суду м. Києва рішення та
постановлена ухвала від 2 липня 2013 року,
переглянуті в апеляційному порядку та
залишені без змін ухвалами
Апеляційного суду м. Києва від 6
листопада 2013 року.

Відповідно до частини першої та другої
статті 126, частини другої статті 129
Конституції України, частини першої
статті 6 Закону № 2453-VI незалежність і
недоторканність суддів гарантується
Конституцією і законами України.

Згідно з частиною першою статті 47
Закону № 2453-VI суддя у своїй діяльності
щодо здійснення правосуддя є
незалежним від будь-якого незаконного
впливу, тиску або втручання. Суддя
здійснює правосуддя на основі
Конституції і законів України,
керуючись при цьому принципом
верховенства права. Втручання в
діяльність судді щодо здійснення
правосуддя забороняється і тягне за
собою відповідальність, установлену
законом.

Здійснюючи правосуддя, суди є
незалежними від будь-якого впливу. Суди
здійснюють правосуддя на основі
Конституції і законів України,
забезпечуючи при цьому верховенство
права.

Як роз'яснив Конституційний Суд
України у Рішенні від 1 грудня 2004 року №
19-рп/2004, справа щодо офіційного
тлумачення положень частин першої,
другої статті 126 Конституції України
незалежність суддів полягає передусім
у їхній самостійності, непов'язаності
при здійсненні правосуддя будь-якими
обставинами та іншою, крім закону,
волею. Зазначений підхід щодо
забезпечення незалежності суддів
закріплено у Конвенції про захист прав
людини та основних свобод (4 листопада
1950 року), ратифікованої Верховною Радою
України 17 липня 1997 року.

Згідно із пунктом третім Резолюції
Європейської асоціації суддів
стосовно ситуації в Україні в сфері
дисциплінарної відповідальності
суддів (Трохейм, 27 вересня 2007 року) той
факт, що рішення судді може бути
переглянуто, змінено чи відмінено
апеляційною інстанцією, не може бути
підставою для відкриття
дисциплінарної справи щодо судді. Тим
не менш, будь яка спроба представників
законодавчої і виконавчої влади
притягнути суддю до дисциплінарної
відповідальності за винесення
конкретного рішення (якщо відсутнє
кримінальне діяння чи пряме нехтування
професійними суддівськими
стандартами) є невиправданим
втручанням а судовий процес і
становить пряму загрозу незалежності
суддів.

Відповідно до пункту «b» розділу
2 Рекомендацій № (94) 12 «Незалежність,
дієвість та роль суддів», ухвалених
Комітетом Міністрів Ради Європи на 518
засіданні заступників міністрів 13
жовтня 1994 року, судді повинні приймати
свої рішення цілком незалежно і мати
змогу діяти без обмежень, без
неправомочного впливу, підбурення,
тиску, погроз, неправомочного прямого
чи непрямого втручання, незалежно з
чийого боку та з яких мотивів воно б не
здійснювалось. У законі мають бути
передбачені санкції проти осіб, які
намагаються у такий спосіб впливати на
суддів. Судді мають бути цілком
вільними у винесенні неупередженого
рішення у справі, яку вони розглядають,
покладатись на своє внутрішнє
переконання, власне тлумачення фактів
та чинне законодавство. Судді не
зобов'язані давати звіт щодо справ, які
знаходяться в їх провадженні, ніякій
особі, яка не належить до системи
судової влади.

Системний аналіз зазначеного дає
підстави дійти висновку, що рішення
ВККС України від 20 березня 2014 року
№816/дп-14 про відмову у відкритті
дисциплінарного провадження стосовно
судді Печерського районного суду м.
Києва Соколова О.М. прийнято на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Не підлягають задоволенню також і
позовні вимоги про визнання дій
Комісії протиправними.

Відповідно до підпункту 5.11.1 пункту 5.11
розділу V Регламенту результатом
вирішення питань діяльності Комісії,
віднесених Законом до її компетенції, а
також вирішення питань організаційної
діяльності Комісії та її секретаріату,
є рішення встановленої Законом форми.

Підпунктом 5.11.5 пункту 5.11 розділу V
Регламенту передбачено, що надсилання
копії рішення Комісії відповідним
особам здійснюється у випадках,
визначених Законом, та з додержанням
порядку й у спосіб, установлених цим
Регламентом.

Питання щодо дисциплінарного
провадження щодо судді врегульовано
розділом XIII цього Регламенту, згідно з
підпунктом 13.3.3 якого рішення про
відкриття дисциплінарної справи або
відмову у її відкритті приймається
Комісією з урахуванням вимог статті 83
Закону № 2453-VI.

Рішення про відмову у відкритті
дисциплінарної справи повинно містити
обґрунтування висновку про
відсутність підстав для притягнення
судді до дисциплінарної
відповідальності. Копія рішення
Комісії про відкриття дисциплінарної
справи надсилається судді, щодо якого
відкрито справу, та особі, за
зверненням якої порушено справу, в
порядку, встановленому статтею 86
Закону № 2453-VI.

Зазначене кореспондується і з частиною
восьмою статті 86 Закону 2453-VI.

Відповідно до частини п'ятої
статті 94 Закону 2453-VI порядок роботи
Комісії визначається її Регламентом,
прийнятим більшістю від загального її
складу.

За правилами пункту 4.1.4.
Регламенту за загальним правилом
особа, щодо якої має розглядатися
питання, повідомляється про дату, час і
місце проведення засідання Комісії
шляхом розміщення інформації про це на
її офіційному веб-порталі не пізніш як
за 10 днів до дня проведення засідання.
Винятки із загального правила
повідомлення про засідання у зв'язку зі
специфікою розгляду певних питань
процедурної діяльності Комісії
визначаються цим Регламентом.

Відповідно до пункту 13.3.1.
Регламенту питання про відкриття
дисциплінарної справи чи відмову у її
відкритті розглядається на засіданні
Комісії без запрошення особи, яка
звернулася до Комісії, та судді, щодо
поведінки якого ця особа звернулася до
Комісії.

З системного аналізу наведених норм
вбачається, що лише після відкриття
дисциплінарної справи особа
запрошується на засідання Комісії.
Присутність особи, за зверненням якої
розглядається питання про відкриття
дисциплінарної справи чи відмову у її
відкритті, Законом № 2453-VI та
Регламентом не передбачена.

Відповідно до частини першої, другої,
третьої статті 98 Закону № 2453 для
організаційного забезпечення
діяльності Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України створюється
секретаріат.

З метою здійснення членами ВККС
України належної перевірки наявності
підстав для притягнення суддів
місцевих та апеляційних судів до
дисциплінарної відповідальності діє
служба дисциплінарних інспекторів, до
складу якої входять тридцять три
дисциплінарних інспектори. За кожним
членом Вищої кваліфікаційної комісії
суддів України закріплюється три
дисциплінарних інспектори.

Згідно зі статтею 99 Закону №2453
дисциплінарні інспектори за
дорученням члена Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України попередньо аналізують заяви та
повідомлення про неправомірні дії
суддів з метою виявлення підстав для
відкриття дисциплінарних справ та
здійснення перевірок; готують проекти
висновків про наявність підстав для
притягнення суддів місцевих та
апеляційних судів до дисциплінарної
відповідальності; виконують інші
доручення члена Комісії в ході
дисциплінарного провадження
відповідно до цього Закону.

Аналогічні положення закраплені і в
підпункті 13.1.5, 13.2.5 пункту 13 розділу
ХІІІ Регламенту, де серед іншого
визначено Статус та повноваження
дисциплінарних інспекторів та їх
діяльність згідно з Положенням про
службу дисциплінарних інспекторів.

Крім того, у відповідності до підпункту
2.3.1. пункту 2.3. розділу ІІ Регламенту
голова Комісії видає накази та
доручення.

Так, наказом Голови ВККС України
затверджено перелік відомостей, що
становлять службову інформацію (далі -
Перелік).

Відповідно до зазначеного Переліку
службову інформацію становлять
особові справи членів Комісії,
працівників секретаріату Комісії та
кандидатів на заміщення вакантних
посад державних службовців, а також
матеріали дисциплінарних проваджень.

Враховуючи те, що особові справи
дисциплінарного інспектора, який
здійснював перевірку відомостей
зазначених в скарзі позивача, є
матеріалами дисциплінарного
провадження, то дані відомості
(документи) підпадають під дію
вказаного Переліку та не можуть бути
надані позивачам для ознайомлення, як
не можуть бути оприлюдненні особові
справи всіх дисциплінарних
інспекторів, які перебувають в штаті
Комісії, в загальнодоступних засобах
масової інформації.

Враховуючи наведене, у позові слід
відмовити у повному обсязі.

Керуючись статтями 159, 162-163, 171-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України про визнання дій
протиправними, скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не
підлягає.

Складення постанови у повному обсязі
буде здійснено протягом п'яти днів з
дня закінчення розгляду справи.

Головуючий:
М.І. Мойсюк

Судді:
Я.Л. Іваненко

М.М. Заїка

С.С. Пасічник

В.В. Тракало