Справа № 826/7295/14
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

Іменем України

м. Київ

15 липня 2014 року 13:08 год.
№826/7295/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Костенка Д.А.,

за участю секретаря судового засідання
Левченко І.В.,

позивача - ОСОБА_1, представника
відповідача - Жбадинського О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в м. Києві про визнання
нечинним рішення від 21.03.2014 №888 та
стягнення коштів в сумі 1002, 30 грн.,

в с т а н о в и в:

Позивач просить суд визнати нечинним
рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 21.03.2014 №888
та стягнути з відповідача на свою
користь 1002,30 грн. відшкодування шкоди,
завданої незаконним рішенням.

Під час судового розгляду позивач
підтримав свої вимоги. Позов
обґрунтовано тим, що оскаржуване
рішення про стягнення з позивача
надміру виплачених сум пенсії не
відпові-дає вимогам п. 3 постанови
Кабінету Міністрів України від 11.03.2009
№198 "Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян" (далі -
Постанова КМ №198), яким не передбачено
встановлення підвищення до пенсій
виключно для непрацюючих пенсіонерів.
Також позивач стверджує про
відсутність визначених ст. 60 Закону
України від 09.04.1992 №2262-XII "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб" (далі - Закон №2262), оскільки
відповідачу повинно було бути відомо,
що пози-вач є працюючим пенсіонером, і
він цього не приховував.

Представник відповідача не визнав
позов, надав письмові заперечення, в
яких просить відмовити в його
задоволенні з підстав правомірності
оскаржуваного рішення, оскільки
пози-вач всупереч вимог ст. 60 Закону
№2262 не повідомив ГУ ПФУ в м. Києві, що є
працюючим пенсіонером, внаслідок чого
останньому було надмірно виплачено
1002,30 грн.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позову,
виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач
перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві
та з 1996р. отримує пенсію за вислугу
років відповідно до Закону №2262.

Судом встановлено, що з квітня 2009р. по
червень 2012р. позивачу, як непрацюючому
пенсіонеру, виплачено підвищення до
пенсії згідно з п. 1 Постанови КМ №198.
Загальний розмір підвищення за
вказаний період склав 1002,30 грн. згідно
розрахунку на доплату за пенсійною
справою №ФА 118427, копія якого наявна у
справі і позивачем не заперечувалася.

Також судом встановлено, що при
проведенні у березні 2014р. звірки
пенсійної справи позивача з
індивідуальними даними про
застраховану особу, наявними у системі
персоніфі-кованого обліку Пенсійного
фонду України, відповідачем
встановлено, що з 01.01.2006 пози-вач
працював. Факт працевлаштування з 2006р.
позивач визнав у судовому засіданні.

У зв'язку з неповідомленням позивачем
про своє працевлаштування
відповідачем прийнято рішення від
21.03.2014 №888 про стягнення сум пенсії,
виплачених надміру. Згідно з цим
рішенням переплата в сумі 1002,30 грн., що
утворилася у позивача за період з 01.04.2009
по 30.06.2012, підлягає поверненню.
Стягнення здійснити з пенсії позивача
в роз-мірі 20% пенсії щомісячно до
повного погашення переплати.

Судом встановлено та підтверджується
наявною у справі довідкою ГУ ПФУ в м.
Києві від 14.07.2014 №1417, що на час
вирішення справи судом з пенсії
позивача утримано переплата в розмірі
1002,30 грн.

Частиною 1 ст. 60 Закону №2262 встановлено,
що пенсіонери зобов'язані повідомляти
органам пенсійного забезпечення про
обставини, що спричиняють зміну
розміру пенсії або припинення її
виплати.

Частиною 2 ст. 60 Закону №2262 передбачено,
що в разі невиконання цього обов'язку і
одержання у зв'язку з цим зайвих сум
пенсії пенсіонери повинні
відшкодувати органу пенсійного
забезпечення заподіяну шкоду.

Згідно з ч. 3 ст. 60 Закону №2262 суми
пенсій, виплачені надміру внаслідок
зловжи-вань з боку пенсіонера (подання
документів із свідомо неправдивими
відомостями, непо-дання відомостей про
зміни у складі його сім'ї тощо), можуть
бути повернуті пенсіонером
добровільно або стягуються на підставі
рішень органу, який призначає пенсію,
чи суду.

Пунктом 1 Постанови КМ №198 установлено
у 2009 році з 1 квітня підвищення до
пенсії, щомісячного довічного
грошового утримання, державної
соціальної допомоги інвалі-дам з
дитинства та дітям-інвалідам, особам,
які не мають права на пенсію, та
інвалідам (далі - підвищення), у розмірі
7,5 гривні, збільшуючи його з 1 липня - до
14,2 гривні, а з 1 жовтня - до 28,4 гривні.

Згідно з абз. 2 цього пункту підвищення
здійснюється незалежно від дати
призначення (перерахунку) пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання, державної соціальної
допомоги) непрацюючим особам, а особам,
які одержують пенсію (державну
соціальну допомогу) на дітей та/або
недієздатних осіб - незалежно від
одержуваного доходу.

Як вірно встановлено відповідачем та
підтверджено в судовому засіданні, з
2006р. позивач працює. Факт
працевлаштування позивача впливає на
зміну розміру пенсії, оскільки
виключає виплату йому підвищення,
передбаченого п. 1 вказаної Постанови
КМ.

Під час розгляду справи позивач не
надав суду доказів повідомлення
відповідача про те, що він працює.
Водночас у пенсійній справі позивача,
яка була досліджена судом в судо-вому
засіданні, такі докази відсутні.
Твердження позивача про відсутність
вказаного обов'яз-ку суд відхиляє,
оскільки вони суперечать ч. 1 ст. 60
Закону №2262. Також суд відхиляє
посилання позивача на п. 3 Постанови КМ
№198, яким не встановлено обмежень щодо
працевлаштування пенсіонерів,
оскільки підвищення позивачу
здійснено відповідно до п. 1 Постанови
КМ №198.

Частиною 2 ст. 50 Закону України від
09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
передбачено можливість відрахувань з
інших стягнень не більш як 20 відсотків
пенсії.

Таким чином, враховуючи, що позивач
всупереч вимог ст. 60 Закону №2262 не
повідо-мив відповідачу про своє
працевлаштування, що призвело до
безпідставного підвищення пенсії та
надмірної її переплати в розмірі 1002,30
грн., та враховуючи вищенаведені
приписи ст. 60 Закону №2262, суд дійшов
висновку про правомірність винесення
відповідачем оскаржуваного рішення
від 21.03.2014 №888 та утримання
відповідачем 20 відсотків з пенсії
позивача щомісячно до повного
погашення переплати.

Посилання позивача на те, що згідно
відповідей ГУ ПФУ в м. Києві від 20.03.2014
№7137/12 та від 28.04.2014 №10317/12/3-785 у
відповідача були відомості роботу
позивача згідно з даними
персоніфікованого обліку Пенсійного
фонду України, на підставі яких
відповідач у березні 2014р. провів
звірку, не спростовує факт невиконання
позивачем свого обов'язку, визначеного
у ч. 1 ст. 60 Закону №2262, тому не може бути
достатньою підставою для висновку про
відсутність вини позивача.

Також суд не бере до уваги посилання
позивача на п. 1 ст. 1215 ЦК, згідно з яким
не підлягає поверненню безпідставно
набуті пенсії, надані фізичній особі як
засіб до існування, якщо їх виплата
проведена фізичною або юридичною
особою добровільно, за відсутності
рахункової помилки з її боку і
недобросовісності з боку набувача. В
даному випадку наявна
недобросовісність позивача, що полягає
в неповідомленні про своє
працевлаштування.

Враховуючи встановлені судом
обставини і наведені мотиви та
керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 11, 70, 71, 79, 86, 138, 158-163,
167 КАС, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні
адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку на апеляційне
оскарження. Постанова може бути
оскаржена до Київського апеляційного
адміністративного суду в порядку,
встановленому ст.ст. 185-187 КАС.
Апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання копії її повного
тексту.

Суддя
Д.А.
Костенко