Справа № 825/50/14
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року
м. Чернігів
Справа № 825/50/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючої судді -
Кашпур О.В.,

при секретарі -
Пушенко О.І.,

за участі прокурора -
Кравченко А.А.

позивача -
ОСОБА_1,

представників відповідачів -
Іванькової О.С., Котицького І.О., Регуш
Н.В.

представника третьої особи -
Смиругіної К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції в м.
Чернігові Головного управління
Міндоходів в Чернігівській області,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Чернігівській області, Управління
державної казначейської служби
України у м. Чернігові Чернігівської
області про визнання відмови
неправомірною, стягнення суми надміру
сплаченого податку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції в м. Чернігові
Головного управління Міндоходів в
Чернігівській області, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Чернігівській області
і просить визнати неправомірною
відмову ДПІ в м. Чернігові з приводу
повернення йому зайво сплаченого та
утриманого з нього податковими
агентами податку на суму 22401,00 грн.;
стягнути з Головного управління
Державної казначейської служби
України в Чернігівській області з
рахунку Місцевого бюджету код 22825965,
рах. № 0002 в ГУДКСУ в Чернігівській
області, МФО 853592, або з іншого його
рахунку суму надміру сплаченого
податку у розмірі 22401,00 грн.; стягнути
на його користь судовий збір у сумі 224
грн. 01 коп. Свої вимоги мотивує тим, що
позивач вважає, що з врахуванням сум
отриманого чистого доходу, що
вираховується як різниця між сумою
валового одержаного доходу та сумою
витрат, пов'язаних з одержанням
доходів, з врахуванням сум сплачених на
благодійність, з врахуванням сум
податку на доходи фізичних осіб
сплачених позивачем самостійно згідно
платіжних доручень від 08.04.2008 року на
суму 10300,00 грн. та від 22.01.2010 року на суму
11000,00 грн., а також з врахуванням суми
податкового боргу в розмірі 78509,19 грн., з
врахуванням сум податку на доходи
фізичних осіб, що були сплачені
податковими агентами під час оплати
послуг приватного нотаріуса ОСОБА_1 у
нього за 2007,2008,2009,2010 роки виникла
переплата з податку на доходи фізичних
осіб в сумі 22401,00 грн., що повинна бути
повернена позивачу, або врахована в
рахунок погашення його наступних
податкових зобов'язань. Відповідно до
п. 1.15 ст. 1 та п.п. 8.1.1. п. 8.1. ст. 8 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», якщо послуги
приватного нотаріуса оплачували
податкові агенти (тобто юридичні
особи), то вони зобов'язані були
утримувати податок з доходів фізичних
осіб з усієї виплачуваної суми. Таким
чином, нотаріус отримував від
юридичних осіб плату - дохід вже за
мінусом податку з доходів на цю суму.
Відповідальність за своєчасне та повне
перерахування сум податку до
відповідного бюджету несе юридична
особа, (п.п. 16.3.5. п. 16.3. ст. 16 Закону). Щодо
сум документально підтверджених
витрат нотаріуса, то позивач зазначає,
що відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» податкове зобовязання,
самостійно визначене платником
податків у податковій декларації,
вважається узгодженим з дня подання
такої податкової декларації. Отже, як
свідчать копії наданих податкових
декларацій позивачем самостійно
визначено як суми податкових
зобов'язань так і суми утриманих та
сплачених підприємствами та визначено
суми податку, що підлягають стягненню
до бюджету. Позивач вважає, що якщо
податковий орган є не згодним з
наданими ним розрахунками він може сам
провести перерахунок податку і
визначити податкове зобов'язання
шляхом направлення податкового
повідомлення платнику податків, однак
податкові повідомлення не надсилалися,
що свідчить про те, що податковий орган
є згодним з проведеним ОСОБА_1
розрахунком податку. Враховуючи
зазначене, позивач вважає, що ДПІ в м.
Чернігові зобов'язано повернути йому
його майно - грошові кошти за
деклараціями кожного року, які були
сплачені нотаріусом самостійно, як
платником податку та належні мені
кошти податку, які були сплачені
податковими агентами, за мій рахунок з
суми належних мені до виплати коштів,
які є надміру сплаченими до бюджету, що
прямо узгоджується з положеннями ст. 387
Цивільного кодексу України ст. 41
Конституції України і положень статті 1
Протоколу № 1 до Європейської
Конвенції про захист основних прав і
свобод людини. Позивач наполягає на
тому, що відмовляючи у визнанні факту
переплати податку на підставі поданих
позивачем податкових декларацій ДПІ в
м. Чернігові фактично всупереч
вищенаведених законодавчих положень,
що захищають право власності незаконно
позбавляє позивача права власності на
надмірно сплачені ним та податковими
агентами за рахунок ОСОБА_1 сум
переплати. Однією з обставин, якою
позивач обргунтовує свої позовні
вимоги, є те, що відповідно до ст. 56
Податкового кодексу України скарга на
будь-яке рішення контролюючого органу
повинна бути розглянута в 20 денний
строк , зазначений строк може бути
продовжено, про що повинно бути
повідомлено скаржника. Відповідно до ч.
3 п. 56.9. ст. 56 ПК України скарга
вважається також повністю задоволеною
на користь платника податків, якщо
рішення керівника контролюючого
органу (або його заступника) про
продовження строків її розгляду не
було надіслано платнику податків до
закінчення 20-денного строку,
зазначеного в абзаці першому цього
пункту. ГУ Міндоходів в Чернігівській
області отримано скаргу 27.04.2013 року, що
підтверджується листом Чернігівської
дирекції Українського державного
підприємства поштового зв'язку
«УКРПОШТА» вих. № 8/П-31 від 16.01.2013 року і
20-денний термін надання відповіді на
скаргу закінчується 17.05.2012 року. Однак,
як підтверджується листом вих. 163/П/17-115
від 24.05.2012 року, повідомлення про
продовження термінів розгляду скарги в
надіслано ОСОБА_1 після закінчення
20-денного строку з дня отримання
скарги, а тому позивач вважає, що його
вимоги, що містяться у скарзі згідно ч. 3
п. 56.9 ст. 56 ПК України вважається
повністю задоволеною на користь
платника податків. Враховуючи все
викладене, вище позивач вважає, що його
позовні вимоги є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
просив їх задовольнити.

Представник відповідача - ДПІ в м.
Чернігові в судовому засіданні позовні
вимоги не визнав, просив суд відмовити
в їх задоволенні, пояснив, що при
оподаткуванні доходів приватних
нотаріусів за звітний податковий
період необхідно враховувати
документально підтверджені
обов'язкові витрати, пов'язані з
організацією їх роботи. Зазначені
витрати приватних нотаріусів,
пов'язані з організацією їх роботи, є
необхідними для забезпечення
законності та професійності їх
діяльності та випливають з вимог
чинного законодавства і повинні бути
відображені у їхньому податковому
обліку відповідно до вимог пункту 19.1
статті 19 Закону N 889-ІУ. При цьому,
витрати враховуються за звітний
податковий період (рік) та не
переносяться на наступний звітний
податковий період (рік). ДПІ в м.
Чернігові звертає увагу на те, що
висновки щодо підтвердження
визначених платником в деклараціях про
доходи витрат та підтвердження
фактичних сум надходжень до бюджету
податку з доходів від податкових
агентів можна зробити тільки на
підставі докуметальної перевірки.
Пунктом 78.2 статтею 78 Податкового
кодексу України визначено, що
обмеження у підставах проведення
перевірок платників податків,
визначених цим Кодексом, не
поширюються на перевірки, що
проводяться на звернення такого
платника. Перевірка позивача не
проводилася, оскільки у ДПІ у м.
Чернігові не було для цього законних
підстав для її проведення, а позивач в
свою чергу з проханням (письмовим
зверненням) про проведення перевірки
до ДПІ у м. Чернігові ГУ Міндоходів у
Чернігівській області не звертався, а
тому підтвердити документально
витрати ОСОБА_1, що пов'язані з
організацією діяльності нотаріуса
немає можливості. Статтею 18 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» встановлено, що платник
податку повинен подати річну податкову
декларацію, якщо згідно з нормами цього
Закону він зобов'язаний задекларувати
свої доходи. При цьому, п. 18.2 ст. 18 Закону
№ 889-ІУ встановлено, що обов'язок
платника податку з подання декларації
вважається виконаним за умови, якщо він
отримував доходи виключно від
податкових агентів (визначення поняття
яких наведено у п. 1.15 ст. 1 Закону).
зобов'язаних подавати звітність (за ф. N
1ДФ) з цього податку у встановленому
порядку. Водночас згідно з п. 1.15 ст.1 та
п.п. 8.1.1 п. 8.1 ст.8 Закону N 889-ІУ податковий
агент, який нараховує (виплачує)
оподатковуваний дохід на користь
платника податку, зобов'язаний
нараховувати, утримувати та сплачувати
податок до бюджету від суми такого
доходу за його рахунок, використовуючи
ставку податку, визначену у
відповідних пунктах ст. 7 Закону. Тобто,
якщо послуги приватного нотаріуса
оплачують податкові агенти, то вони
зобов'язані були утримати податок з
доходів фізичних осіб з усієї
виплачуваної суми. Податок підлягав
сплаті (перерахуванню) до бюджету під
час виплати оподатковуваного доходу
єдиним платіжним документом. Банки не
мали права приймати платіжні документи
на виплату доходу, які не передбачають
сплати (перерахування) цього податку до
бюджету. Якщо оподатковуваний дохід
нараховувався, але не виплачувався
платнику податку особою, що його
нараховує, то податок, який підлягав
утриманню з такого нарахованого
доходу, підлягав сплаті (перерахуванню)
до бюджету у строки, встановлені
законом для місячного податкового
періоду (п.п. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону). Якщо
оподатковуваний дохід виплачувався у
не грошовій формі чи готівкою з каси
резидента, то податок сплачувався
(перераховувався) до бюджету протягом
банківського дня, наступного заднем
такої виплати (п.п. 8.1.4 п. 8.1 ст. 8 Закону).
Таким чином, підприємство, як
податковий агент, при перерахуванні
доходів приватним нотаріусам повинно
було утримати та перерахувати податок
з доходів фізичних осіб від імені та за
рахунок вищеназваних осіб та надати
відомості у звітності - довідці за
Формою 1ДФ. Враховуючи наведене, при
визначенні річного оподатковуваного
доходу платників податку, в т. ч.
приватних нотаріусів, повинні
прийматися до уваги лише ті з
відображених у податковій декларації
доходи, з яких необхідно сплатити до
бюджету податок з доходів фізичних
осіб, тобто в даному випадку доходи,
одержані не від податкового агента. На
підставі вищезазначеного, податковий
орган не має підстав на повернення
приватному нотаріусу ОСОБА_1
розрахованих в його адміністративному
позові сум переплат податку з доходів
фізичних осіб, у зв»язку з тим, що вони
були перераховані податковими
агентами, а не самим платником. У разі
виплати неоподатковуваного доходу
податковим агентом Позивачу
донарахування податку та штрафних
санкцій буде застосовуватися лише до
податкового агенту, тому що ці суми
податку повинні бути сплачені виключно
тільки з розрахункового рахуню
податкового агента. Щодо подання
позивачем уточнюючих розрахунків, то
відповідач зазначає, що подана
платником уточнююча звітність за 2008-2010
роки в загальних відомостях містить
тип декларації - уточнююча, але
заповнена як звітна, оскільки
позивачем розділ 4 уточнюючої
декларації «Розрахунок податкових
зобов'язань у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок».
Враховуючи зазначене, дані по
уточнюючим деклараціям за 2008-2010 роки
були зараховані як 0 грн. в обліковій
картці платника податку. Також,
відповідач зазначає, що ухвалою
Чернігівського окружного
адміністративного суду сторін
зобов'язано провести звірку
розрахунків, зазначена ухвала була
залишена без змін Київським
апеляційним адміністративним судом,
однак позивач відмовився від
проведення зазначеної звірки. Таким
чином, ДПІ в м. Чернігові просить
відмовити ОСОБА_1 в задоволенні
позовних вимог.

Представник відповідача - Головного
управління Державної казначейської
служби України в Чернігівській області
проти задоволення позовних вимог
заперечив, пояснив, що відповідно до
ст.ст. 43, 47, 49 Бюджетного кодексу України
та Положення про Головне управління
Державної казначейської служби
України у Чернігівській області,
затвердженого наказом Державної
казначейської служби України від 21.11.2012
року № 122, Головне управління
відповідно до покладених на нього
завдань, здійснює розрахунково-касове
обслуговування розпорядників і
одержувачів бюджетних коштів та
контроль за відповідністю кошторисів
розпорядників бюджетних коштів
розпису Державного бюджету України. На
час виникнення спірних правовідносин
органи Казначейства при здійсненні
повернення помилково або надмірно
зарахованих до бюджету платежів
керувалися Порядком повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
державного та місцевих бюджетів,
затвердженим наказом Державного
казначейства України від 10.12. 2002 р. N 226.
На даний час чинним є Порядок
повернення коштів, помилково або
надміру зарахованих до державного та
місцевих бюджетів, затверджений
наказом Міністерства фінансів України
від 03.09.2013 № 787. Відповідно до
вищевказаних Порядків органи
казначейства не приймають рішення щодо
повернення помилково або надміру
сплачених податків, зборів
(обов'язкових платежів), а лише
виконують прийняте органом стягнення
рішення на підставі відповідних
документів. Подання податкових органів
щодо повернення позивачу надмірно
зарахованих коштів до Головного
управління не надходило. Таким чином,
твердження ОСОБА_1, що на рахунках
Головного управління без достатніх
правових підстав знаходяться кошти,
які належать позивачу, не ґрунтується
на нормах чинного законодавства та
взагалі не відповідає дійсності.
Враховуючи наведене ГУДКС України в
Чернігівській області просить
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог.

В судовому засіданні в якості третього
відповідача було залучено Управління
державної казначейської служби
України у м. Чернігові Чернігівської
області.

Представник відповідача - Управління
державної казначейської служби
України у м. Чернігові Чернігівської
області в судовому засіданні позовні
вимоги не визнав, просив в їх
задоволенні відмовити, пояснив, що
орган казначейства самостійно питання
щодо перерахування сум грошових
зобов'язань не вирішує, а лише виконує
висновки, надані органами Міндоходів.

Представник третьої особи - головного
управління Міндоходів в Чернігівській
області просив в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити, пояснив, що
25.04.2012 року до ДПС у Чернігівській
області надійшло звернення (скарга)
приватного нотаріуса ОСОБА_1. в якій
позивач просив скасувати рішення ДПІ у
м. Чернігові про наявність
заборгованості та про відмову у
поверненні коштів переплати податку.
Листом від 25.05.2012 року № 163/П/17-115 ДГІС у
Чернігівській області повідомила
ОСОБА_1 про продовження розгляду скарги
відповідно до ст. 20 Закону України «Про
звернення громадян» із зазначенням
дати до 08.06.2012 року. Згідно п. 56.1 ст.56
Податкового кодексу України рішення,
прийняті контролюючим органом, можуть
бути оскаржені в адміністративному
порядку. П.56.2 ст. 56 Податкового кодексу
України у разі, коли платник податків
вважає, що контролюючий орган
неправильно визначив суму грошового
зобов'язання, або прийняв будь - яке
інше рішення, що суперечить
законодавству або виходить за межі
повноважень контролюючого органу,
встановлених цим Кодексом, або іншими
законами України, він має право
звернутися до контролюючого органу
вищого рівня зі скаргою про перегляд
цього рішення. Вимоги, зазначені у
скарзі позивача від 25.04.2012 року не
стосувалися скасування податкового
повідомлення - рішення про визнання
суми грошового зобов'язання,
прийнятого відносно ОСОБА_1, або будь -
якого іншого рішення. Тому ДПС у
Чернігівській області зазначену
скаргу розглядало в порядку Закону
України «Про звернення громадян», який
передбачає інші строки розгляду скарг,
аніж податковий кодекс України. За
результатами розгляду скарги у ДПС у
Чернігівській області листом від 06.08.2012
року № 181/П/17-115 позивачу направлено
відповідь, яка отримана ОСОБА_1 11.06.2012
року. Також ДПС у Чернігівській області
стало відомо, що з аналогічним
зверненням (скаргою) Позивач звертався
до ДПС України. Листом від 14.07.2012 року №
15822/П/7-1215 ДПС України повідомила ОСОБА_1,
що листом від 08.06.2012 року ДПС у
Чернігівській області була надана
вичерпна відповідь на звернення.
Зважаючи на вище викладене, ГУ
Міндоходів у Чернігівській області не
визнає позовних вимог повністю, вважає,
що позов є безпідставним та
необгрунтованим, тому просить
відмовити Позивачу в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного:

Встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований
платником податку з доходу фізичних
осіб у ДПІ в м. Чернігові.

Рішенням Новозаводського районного
суду м.Чернігова від 28 квітня 2005 року
(а.с. 42-43 Т.1) з позивача стягнуто 78 509,19
грн. податкового боргу по прибутковому
податку з громадян по узгоджених до 2004
року податкових зобов'язаннях.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно платіжної вимоги № 66-4 від 01.12.2011
року (а.с. 22 Т.1) з ОСОБА_1 було стягнено
суму заборгованості з податку на
доходи фізичних осіб відповідно до
рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 28.04.2005 року в сумі
78 509,19 грн. та суму виконавчого збору в
розмірі 7850,92 грн. відповідно до
постанови державного виконавця від
27.10.2011 року.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1
звернувся до ДПІ у м. Чернігові з листом
від 23.03.2012 вх. 1544/10, в якому просив ДПІ в
м. Чернігові визнати відсутність за ним
буд-якої заборгованості по податку на
доходи фізичних осіб, штрафу, пені, а
також про повернення йому надміру
сплаченого податку у розмірі 22401,00 грн.

Листом від 20.04.2012 вих. № 2473/10/17-216 (а.с. 8-9
Т.1) ДПІ у м. Чернігові повідомила
позивача про те, що підстави для
повернення ОСОБА_1 розрахованих ним у
скарзі сум переплат податку на доходи
фізичних осіб відсутні, у зв'язку з тим,
що ці суми були перераховані не самим
позивачем, а його податковими агентами.

Не погодившись з висновком ДПІ в м.
Чернігові ОСОБА_1 звернувся із скаргою
від 25.04.2012 до Державної податкової
адміністрації в Чернігівській області
(а.с. 10 Т.1), в якій просив ДПА України в
Чернігівській області скасувати
рішення ДПІ в м. Чернігові про
наявність заборгованості та про
відмову у поверненні коштів переплати
податку та просив визнати відсутність
податкової заборгованості з податку на
доходи фізичних осіб, штрафу, пені на
час подання скарги і звільнити його від
незаконно нарахованих податкових
зобов'язань (скасувати рішення про
нарахування пені), які обліковуються за
даними податкового органу. Також
позивач просив ДПА України в
Чернігівській області повернути суму
надміру сплаченого податку у розмірі
22401,00 грн., і перерахувати ці кошти на
його поточний рахунок.

Листом від 24.05.2012 за № 163/П/17-115 ДПС у
Чернігівській області повідомила
позивача про продовження розгляду
скарги відповідно до ст. 20 Закону
України "Про звернення громадян" із
зазначенням дати до 08.06.2012.

Листом від 08.06.2012 року № 181/П/17-115 ДПС у
Чернігівській області надала
відповідь ОСОБА_1 на скаргу від 25.04.2012
року та повідомила позивача, що
оскільки суми податку з доходів
фізичних осіб були перераховані
податковими агентами, відповідно
Закону, тому підстав для повернення
вказаних сум немає.

ДПС України листом від 14.07.2012 року №
15822/П/17-1215 повідомила позивача, що за
результатами розгляду його листа від
12.06.2012 року ДПС України встановлено, що
листом від 08.06.2012 року № 181/П/17-115 ДПС в
Чернігівській області надано вичерпну
відповідь на скаргу позивача.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно поданої декларації про доходи
за 2007 рік №2400 від 31.01.2008 року ОСОБА_1 має
суму одержанного валового доходу в
розмірі 479700,00 грн. (в т.ч. від фізичних
осіб - 189 298,00 грн. та від юридичних осіб -
290 402,00 грн.), суму витрат, пов'язаних з
одержанням доходу в розмірі 143 939,00 грн.
та суму чистого доходу 335 761,00 грн.

Платником не вказано суму податку з
доходів, яка була перерахована до
бюджету податковими агентами з сум,
нарахованих йому доходів.

Відповідно поданої декларації платник
має право на виключення з
оподатковуваного доходу за звітний рік
сум, направлених до благодійних
установ та організацій в розмірі 150,00
грн.

За результатами річного перерахунку
податку з доходів позивачу
донараховано до сплати 6 803,85 грн.
податку з доходів, при цьому не
враховано сплачені суми благодійних
внесків, внаслідок чого завищено суму
податку на 22,50 грн.

11.05.2007 року позивачу нараховано податок
з доходів фізичних осіб в сумі 5080,40 грн.
згідно декларації за 2006 рік.

30.03.2007 року позивачем сплачено до
державного бюджету податок з доходів
фізичних осіб на суму 5080,40 грн. та 27.06.2007
року - 95,69 грн.

Станом на 01.01.2008 року за позивачем
рахувався податковий борг по сплаті
податку з доходів фізичних осіб в сумі
85 756,98 грн. та залишок несплаченої пені -
5 332,34 грн.

Згідно декларації про доходи за 2008 рік
№2535 від 31.03.2009 року валовий дохід
ОСОБА_1 складає 476 267,00 грн. (в т.ч. від
фізичних осіб 187 572,00 грн., від юридичних
осіб 288 695,00 грн.); сума витрат, пов'язаних
з одержанням доходу - 189 255,00 грн. та сума
чистого доходу - 287 012,00 грн.

До державного бюджету надійшло 43 304,00
грн. від податкових агентів - юридичних
осіб з нарахованих позивачу доходів.

Згідно поданої декларації платник має
право на виключення з оподатковуваного
доходу за звітний рік сум, направлених
до благодійних установ та організацій,
в розмірі 50,00 грн.

За результатами річного перерахунку
податку з доходів платнику не
донараховано до сплати податку з
доходів.

09.06.2008 року позивачу згідно декларації
за 2007 рік нараховано податок з доходів
фізичних осіб в сумі 6 803,85 грн.

Згідно облікових даних ДПІ в м.
Чернігові, позивачем 09.04.2008 року
перераховано до бюджету податок з
доходів фізичних осіб на суму 10 300,00 грн.
(платіжне доручення № 31 від 08.04.2008 року
(а.с. 23 Т.1).

Станом на 01.01.2009 року за ОСОБА_1
рахувався податковий борг із сплати
податку з доходів фізичних осіб в сумі
82 863,79 грн. та залишок несплаченої пені -
10497,71 грн.

Згідно декларації про доходи з
фізичних осіб за 2009 рік №3536 від 29.03.2010
року позивачем отримано валовий дохід
в сумі 132035,00 грн. (в т.ч. від фізичних
осіб - 63 760,00 грн. та від юридичних осіб -
68 275,00 грн.), сума витрат, пов'язаних з
одержанням доходу, складає 71 866,00 грн. та
сума чистого доходу - 60169,00 грн.

Позивачем не вказано суму податку з
доходів, перерахованої до бюджету
податковими агентами з сум,
нарахованих доходів.

За результатами річного перерахунку
податку з доходів позивачу нараховано
до повернення податку з доходів в
розмірі 1215,90 грн., але фактично за
результатами перерахунку не повинно
бути повернення, тому за результатами
проведеної інвентаризації 03.02.2012 року
по особовому рахунку донараховано 1215,90
грн.

Станом на 01.01.2010 року за позивачем
рахувався податковий борг з податку з
доходів в сумі 82 686,28 грн. та залишок
несплаченої пені - 10618,71 грн.

Згідно поданої декларації про доходи
за 2010 рік №229388 від 31.03.2011 року сума
одержаного валового доходу складає 159
600,00 грн. (в т.ч. від фізичних осіб - 96 526
грн. та від юридичних осіб - 63 074,00 грн.),
сума витрат, пов'язаних з одержанням
доходу, - 139236,00 грн. та сума чистого
доходу - 20 364,00 грн.

Позивачем не вказано суму податку з
доходів, перерахованої до бюджету
податковими агентами з сум,
нарахованих йому доходів.

За результатами річного перерахунку
податку з доходів платнику не
донараховано до сплати податку з
доходів.

Станом на 01.01.2011 року за платником
рахувався податковий борг по податку з
доходів в сумі 71722,25 грн. та залишок
несплаченої пені - 18 372,46 грн.

Згідно облікових даних ДПІ в м.
Чернігові позивачем до бюджету
сплачено 16.12.2011 року 78 509,16 грн. податку з
доходів.

Станом на 01.01.2012 року за позивачем
рахувався податковий борг по податку з
доходів в сумі 6 406,50 грн., пеня - 47 459,09
грн., а всього на суму 53 865,59 грн.

24.04.2012 року, з урахуванням ухвали
Київського апеляційного
адміністративного суду від 10.11.2008 року
щодо визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення від 30.10.2006 року №
/3 на суму 7 421,63 грн., по особовому
рахунку позивача зменшено нарахування
на 7421,63 грн.

31.07.2012 року позивачем подано декларацію
№228706 від 24.04.2012 (термін сплати 31.07.2012
року) на суму 6 360,75 грн.

Станом на 30.01.2013 року за позивачем
рахується податковий борг по податку з
доходів в сумі 6561,52 грн., пеня - 37 244,86
грн., а всього - 43806,38 грн.

Відповідно до ст.. 32 Закону України «Про
нотаріат», в редакції що діяла до 01.01.2013
року, з доходу приватного нотаріуса
справляється прибутковий податок за
ставками, встановленими чинним
законодавством України.

Згідно із п. 22.2 ст. 22 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» у
разі, якщо норми інших законів чи інших
законодавчих актів, що містять правила
оподаткування доходів (прибутків)
фізичних осіб, суперечать нормам цього
Закону, пріоритет мають норми цього
Закону.

Виходячи із змісту наведене них норм,
доходи приватних нотаріусів
оподатковувалися за загальними
нормами, встановленими для фізичних
осіб, за ставкою податку, визначеною у
п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», тобто 15%
протягом 2007-2010 років від об'єкта
оподаткування.

Відповідно додатку 1 до Інструкції «Про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю», затвердженої наказом ДПА
України від 21.04.1993 року № 12, у п.1.3
декларації про доходи вказуються
доходи, одержані від підприємницької,
приватної нотаріальної, адвокатської
та іншої незалежної діяльності та інші
доходи, оподаткування яких проводять
податкові органи.

Приватні нотаріуси при поданні річної
декларації про доходи повинні включати
всі отримані доходи (від податкових
агентів та від фізичних осіб).

Згідно п.4.1 ст. 4 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»
доходи платників податку, які
здійснюють приватну нотаріальну
діяльність - це сума коштів, що
сплачується їм клієнтами (як
юридичними, так і фізичними особами) за
вчинення нотаріальних дій та надання
додаткових послуг правового характеру.

Пунктом 18.2 ст. 18 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»
встановлено, що обов'язок платника
податку з подання декларації
вважається виконаним (не потрібно
подавати декларацію) за умови, якщо він
отримував доходи виключно від
податкових агентів.

Відповідно до п. 1.15 ст. 1 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
податковий агент - юридична особа (її
філія, відділення, інший відокремлений
підрозділ) або фізична особа чи
представництво нерезидента - юридичної
особи, які незалежно від їх
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати цей податок
до бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік та подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього Закону.

Підпунктами 8.1.1, 8.1.2, 8.1.4 п. 8.1 ст. 8 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» визначено, що
податковий агент, який нараховує
(виплачує) оподатковуваний дохід на
користь платника податку, утримує
податок від суми такого доходу за його
рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 цього Закону.

Податок підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету під час
виплати оподатковуваного доходу
єдиним платіжним документом. Банки не
мають права приймати платіжні
документи на виплату доходу, які не
передбачають сплати (перерахування)
цього податку до бюджету. Якщо
оподатковуваний дохід нараховується,
але не виплачується платнику податку
особою, що його нараховує, то податок,
який підлягає утриманню з такого
нарахованого доходу, підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для місячного
податкового періоду.

Якщо оподатковуваний дохід
виплачується у негрошовій формі чи
готівкою з каси резидента, то податок
сплачується (перераховується) до
бюджету протягом банківського дня,
наступного за днем такої виплати.

Таким чином податкові агенти (юридичні
особи), що здійснювали перерахування
коштів за надані ОСОБА_1 нотаріальних
послуг зобов'язані були виконувати
функції податкових агентів,
передбачені зазначеними вище нормами
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб».

Пунктом 16.3.5 п. 16.3 ст. 16 передбачено, що
відповідальність за своєчасне та повне
перерахування сум податку до
відповідного місцевого бюджету несе
юридична особа або її уповноважений
підрозділ, що нараховує (виплачує)
оподатковуваний дохід.

Таким чином, підприємство, як
податковий агент, при перерахуванні
доходів приватному нотаріусу повинно
було утримати та перерахувати податок
з доходів фізичних осіб від імені та за
рахунок такого приватного нотаріуса та
надати відомості у звітності - довідці
за Формою 1ДФ.

Визначення правильності нарахування
та сплати податку з доходів фізичних
осіб від податкових агентів, які
виплачували доходи позивачу, буде
здійснюватися при проведенні
документальних перевірок юридичних
осіб. У разі виплати
неоподатковуваного доходу податковим
агентом позивачу донарахування
податку та штрафних санкцій буде
застосовуватися лише до податкового
агенту, тому що ці суми податку повинні
бути сплачені виключно тільки з
розрахункового рахунку податкового
агента.

Згідно положень пп. 8.2.1 п.8.2 ст. 8 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» платник податку, що
отримує доходи, нараховані особою, яка
не є податковим агентом (від фізичних
осіб), зобов'язаний включити таку суму
доходів до складу загального річного
оподатковуваного доходу та подати
річну декларацію з цього податку.

Виходячи з аналізу вимог ст.. 18 та ст.. 8
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» суд приходить до
висновку, що при визначенні річного
оподатковуваного доходів платника
податку - приватного нотаріуса, повинні
прийматися до уваги лише ті з
відображених у податковій декларації
доходи, з яких необхідно сплатити до
бюджету податок з доходів фізичних
осіб, тобто доходи, одержані не від
податкового агента.

В матеріалах справи містяться копії
декларацій позивача про доходи за 2007-2010
роки, з яких вбачається, що витрати та
суми, що підлягають сплаті по податку з
доходів фізичних осіб, визначені
позивачем самостійно з урахуванням
лише сум доходу, отриманого нотаріусом
від фізичних осіб.

Згідно копії облікових карток позивача
за 2007-2012 роки вбачається, що в них
відображено фактично перераховані
суми податку з доходів, в тому числі
сплачені суми згідно платіжного
доручення від 08.04.2008 року в сумі 10 300,00
грн., квитанції від 22.01.2010 року в сумі 11
000,00 грн. та платіжної вимоги від 01.12.2011
року в сумі 86360,08 грн.

Вказані суми сплачені позивачем
особисто і не мають відношення до
податку, сплаченого податковими
агентами.

В судовому засіданні встановлено, що
саме податковим агентами у оспорюваний
період були перераховані кошти по
податку з доходів фізичних осіб, від
імені ОСОБА_1, як це і передбачено
податковим законодавством. На
підтвердження цього, в матеріалах
справи містяться довідки та рахунки
про надання приватним нотаріусом
ОСОБА_1 різним підприємствам
нотаріальних послуг (а.с. 105, 165, 166, 169, 170,
173 Т.1), за які було утримано до місцевого
бюджету податок з доходів фізичних
осіб, на підставі платіжних доручень,
наявних в матеріалах справи (а.с. 106-164,
167-168, 171-172, 175-176, 177-188 Т.1).

Згідно з Законом України «Про податок з
доходів фізичних осіб» об'єктом
оподаткування платника податку є
загальний місячний та/або річний
оподатковуваний дохід, у тому числі
дохід, одержаний від здійснення
незалежної професійної діяльності на
території України.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
загальний річний оподатковуваний
дохід складається з суми загальних
місячних оподатковуваних доходів
звітного року, а також іноземних
доходів, одержаних протягом такого
звітного року.

Підпунктом «а» п. 19.1 ст. 19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» визначено, що платники
податку зобов'язані вести облік
доходів і витрат у обсягах, достатніх
для визначення суми загального річного
оподатковуваного доходу, у разі коли
такий платник податку зобов'язаний цим
Законом подавати декларацію або має
право на таке подання з метою
повернення надміру сплачених податків,
у тому числі при застосуванні права на
податковий кредит.

Тобто при оподаткуванні доходів
приватних нотаріусів за звітний
податковий період необхідно врахувати
документально підтверджені
обов'язкові витрати, пов'язані з
організацією їх роботи.

Судом встановлено, що позивачем подано
декларацій про доходи за 2007, 2008, 2009, 2010, в
яких він самостійно визначив витрати
та суми, що підлягають сплаті по
податку з доходів фізичних осіб.

Суд зазначає, що позивачем в судове
засідання не було надано
документального підтвердження витрат,
що пов'язані з організацією роботи
приватного нотаріуса ОСОБА_1, тому
підтвердити розрахунки позивача про,
те що різниця між його валовими
доходами та витратами має від'ємне
значення, тобто те що витрати позивача
перевищують його валові доходи немає
можливості.

Визначення правильності формування
ОСОБА_1 сум витрат, що приймають участь
у визначенні загального річного
оподатковуваного доходу, а також
підтвердження таких витрат можливо
здійснити лише за результатами
висновків документальної перевірки
діяльності ОСОБА_1 В судовому засіданні
встановлено, що документальна
перевірка приватного нотаріуса ОСОБА_1
ДПІ в м. Чернігові не проводилась через
відсутність законних підстав для її
проведенн, що визначені ст.. 78 ПК
України.

Крім зазначеного вище судом
встановлено також, що приватним
нотаріусом ОСОБА_1 до ДПІ у м. Чернігові
ДПС 07.03.2012 року була подана заява, в якій
зазначено, що в зв'язку з встановленням
нової форми декларації платник подає
уточнюючі податкові декларації за 2008,
2009, 2010 роки (а.с. 104 Т.1).

Позивачем зазначено в заяві, що подає
уточнюючі розрахунки, але в порушення
п. 6 Інструкції щодо заповнення
податкової декларації про майновий
стан і доходи затвердженої наказом
Міністерства фінансів України від
07.11.2011р. № 1395, платником не заповнений
розділ VI декларації «Розрахунок
податкових зобов'язань у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок».

У рядку 14 вказується сума податку на
доходи фізичних осіб, яка підлягала
перерахуванню до бюджету, за даними
раніше поданої декларації за звітний
податковий період, у якому виявлена
помилка - платником не заповнений.

У рядку 15 вказується уточнена сума
податкових зобов'язань з податку за
звітний податковий період, у якому
виявлена помилка - платником не
заповнений.

У рядку 16.01 вказується сума, на яку
збільшується податкове зобов'язання з
податку у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок -
платником не заповнений.

Рядок 16.01 декларації заповнюється у
разі, якщо в результаті виправлення
самостійно виявлених помилок виявлено
факт заниження податкових зобов'язань
(значення рядка 15 декларації більше,
ніж значення рядка 14 декларації) -
платником не заповнений.

У разі заповнення рядка 16.01 декларації
платник податку зобов'язаний
відобразити суму штрафу у рядку 17
декларації - платником не заповнений.

У рядку 16.02 вказується сума, на яку
зменшується податкове зобов'язання з
податку у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок -
платником не заповнений.

Рядок 16.02 декларації заповнюється у
разі, якщо в результаті виправлення
самостійно виявлених помилок виявлено
факт завищення податкових зобов'язань
(значення рядка 15 декларації менше, ніж
значення рядка 14 деклрарції) -
платником не заповнений.

У разі заповнення рядка 16.02 декларації
значення вказується без знака «-».

У рядку 17 вказується сума штрафу, яка
розраховується платником податку
самостійно у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок згідно з
пунктом 50.1 статті 50 розділу II Кодексу -
платником не заповнений.

У разі якщо платник податку надсилає
декларацію з відміткою «Уточнююча» у
рядку 17 декларації вказується штраф у
розмірі трьох відсотків від суми
недоплати (рядок 16.01 декларації) -
платником не заповнений.

Відповідно до Інструкції щодо
заповнення податкової декларації про
майновий стан і доходи затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 07.11.2011р. № 1395 у рядку вказується
позначкою (х) тип декларації (звітна,
звітна нова, уточнююча).

В зазначених рядках позивачем
самостійно проставлено прочерки.

Подана платником звітність в загальних
відомостях містить тип декларації -
уточнююча, а заповнена, як звітна.
Враховуючи наведене, дані по
уточнюючим деклараціям ОСОБА_1 за 2008-2010
роки були зараховані як 0 грн. в
обліковій картці платника (а.с. 71 Т.2)

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про те, що факт
переплати ОСОБА_1 податку з доходів
фізичних осіб відсутній, оскільки
сплата сум податку на доходи фізичних
осіб від його імені здійснювалась
податковими агентами (юридичними
особами), що перераховували кошти за
надані приватним нотаріусом послуги,
тобто при визначенні податкових
зобов'язань позивача з податку на
доходи фізичних осіб приймають участь
лише доходи отримані ним від не
податкових агентів, тобто від фізичних
осіб, і такі суми податкових
зобов'язань сплачуються приватним
нотаріусом самостійно, як свідчать
дані облікових карт ОСОБА_1, позивачем
сплачувались самостійно податкові
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, що були ним визначені
виходячи з розміру доходу, одержаного
від фізичних осіб з врахуванням витрат,
визначених ним самостійно, переплат з
цього податку за платником податку -
приватним нотаріусом ОСОБА_1 не
значиться.

Крім того, судом встановлено, що
документального підтвердження
понесених позивачем витрат для
здійснення ним нотаріальної
діяльності позивачем не надано, а тому
твердження позивача про негативне
значення різниці між отриманим ним
валовим доходом та витратами є
безпідставними, що також свідчить про
відсутність переплати з податку на
доходи фізичних осіб з боку ОСОБА_1 З
огляду на зазначене, суд вважає, що в
задоволенні позовних вимог щодо
визнання неправомірною відмови ДПІ в м.
Чернігові в поверненні зайво
сплаченого позивачем та утриманого з
нього податку на суму 22 401,00 грн., а також
стягнення суми надміру сплаченого
податку необхідно відмовити.

Щодо посилань позивача на те, що його
скарга направлена до ДПА України в
Чернігівській області вважається
задоволеною в силу ч. 3 п. 56.9 ст. 56 ПК
України, якщо платнику податку у
встановлений цією статтею термін не
буде надано відповіді на скаргу, то суд
вважає їх необґрунтованими, виходячи з
наступного.

В судовому засіданні було встановлено,
що ОСОБА_1 звернувся до ДПА України в
Чернігівській області із скаргою від
25.04.2012 року, в якій просив скасувати
рішення ДПІ в м. Чернігові про
наявність заборгованості та про
відмову у поверненні коштів переплати
податку та просив визнати відсутність
податкової заборгованості з податку на
доходи фізичних осіб, штрафу, пені на
час подання скарги і звільнити його від
незаконно нарахованих податкових
зобов'язань (скасувати рішення про
нарахування пені), які обліковуються за
даними податкового органу. Також
позивач просив ДПА України в
Чернігівській області повернути суму
надміру сплаченого податку у розмірі
22401,00 грн., і перерахувати ці кошти на
його поточний рахунок.

Листом від 25.05.2012 року № 163/П/17-115 ДПС у
Чернігівській області повідомила
ОСОБА_1 про продовження розгляду скарги
відповідно до ст. 20 Закону України «Про
звернення громадян» із зазначенням
дати до 08.06.2012 року.

За результатами розгляду скарги у ДПС у
Чернігівській області листом від
08.06.2012 року № 181/П/17-115 відмовила ОСОБА_1 в
задоволенні його скарги.

Суд не приймає до уваги твердження
позивача, про те, що його позовні вимоги
підлягають задоволенню з підстав того,
що скарга ОСОБА_1 від 25.04.2012 року є
задоволеною, оскільки ДПІ в м.
Чернігові порушено вимоги ст.. 56 ПК
України, через те, що зазначена скарга
розглядалася ДПІ в м. Чернігові в
порядку, передбаченому Законом України
«Про звернення громадян».

Крім того, в судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_1 не
оскаржувались дії ДПС в Чернігівській
області (ГУ Міндоходів в Чернігівській
області) щодо розгляду його скарги від
25.04.2012 року.

Щодо позовних вимог про стягнення з
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Чернігівській області та/або
Управління державної казначейської
служби України у м. Чернігові
Чернігівської області суми переплати
ОСОБА_1 по податку на доходи фізичних
осіб в розмірі22401,00 грн., то суд вважає
наступне.

Згідно ст.. 78 Бюджетного кодексу
України казначейське обслуговування
місцевих бюджетів здійснюється
органами, що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
відповідно до статті 43 цього Кодексу.

Податки і збори (обов'язкові платежі) та
інші доходи місцевого бюджету
визнаються зарахованими до місцевого
бюджету з дня зарахування на єдиний
казначейський рахунок і не можуть
акумулюватися на рахунках органів, що
контролюють справляння надходжень
бюджету.

Органи, що контролюють справляння
надходжень бюджету, забезпечують
своєчасне та в повному обсязі
надходження до місцевих бюджетів
податків і зборів (обов'язкових
платежів) та інших доходів місцевих
бюджетів відповідно до законодавства.

Відповідно Порядку повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
державного та місцевих бюджетів,
затвердженого наказом Державного
казначейства України від 10.12.2002 року
органи казначейства не приймають
рішення щодо повернення помилково або
надміру сплачених податків, зборів
(обов'язкових платежів), а лише
виконують прийняте органом стягнення
рішення на підставі відповідних
документів, у тому числі виконавчих,
податкових, митних та інших державних
органів, яким відповідно до закону
надано право стягнення до бюджету
податків, зборів (обов'язкових
платежів) та інших надходжень.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
жодних прав чи законних інтересів
ОСОБА_1 рішенням, діями або
бездіяльністю Головного управління
Державної казначейської служби
України в Чернігівській області та/або
Управління державної казначейської
служби України у м. Чернігові
Чернігівської області не порушено.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку про те, що ДПІ в м. Чернігові,
Головне управління Державної
казначейської служби України в
Чернігівській області та Управління
державної казначейської служби
України у м. Чернігові Чернігівської
області діяли на підставі та в межах
наданих законодавством повноважень, а
тому позовні вимоги ОСОБА_1 про
визнання неправомірною відмови в
поверненні зайво сплаченого ОСОБА_1 та
утриманого з нього податковими
агентами податку на суму 22401,00 грн. та
стягнення цієї суми з рахунку
місцевого бюджету задоволенню не
підлягають.

Враховуючи наведене, керуючись ст.160-163
КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167,186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
О.В. Кашпур