Справа № 872/2766/13
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2013-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"23" вересня 2013 р. справа №
2а-3321/11(2а/0426/779/12) Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів: головуючого
судді: Ясенової Т.І.

суддів: Головко О.В.
Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.Нікополі
та Нікопольському районі
Дніпропетровської області на
постанову Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 06 липня 2012 року у справі
№2а-3321/11 за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м.Нікополі та Нікопольському районі
Дніпропетровської області, Головного
управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області про
визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2011р. ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, в якому просив визнати
протиправними дії та зобов'язати
відповідача призначити та виплатити
пенсію за віком на пільгових умовах по
досягненню 55-річного віку, передбачену
п. «а» ст.55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Постановою Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 06 липня 2012 року позов
задоволено частково. Визнано
протиправними дії відповідача-1 щодо
відмови у призначенні пенсії; визнано
незаконним рішення №1878/11-28 комісії при
ГУПФУ в Дніпропетровській області від
05.02.2010 року; зобов'язано відповідача-1
зарахувати позивачу для призначення
пенсії період роботи з 03.07.1974 по 22.10.1974р.
та з 15.12.1977р. по 01.02.2002р. до пільгового
стажу; зобов'язано відповідача-1
призначити та виплачувати позивачу
пенсію на пільгових умовах згідно п.
«а» ст.55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» з дня звернення із
заявою про призначення пенсії. В іншій
частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить постанову суду
скасувати та прийняти нову про відмову
в позові.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду, в
межах доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, дослідивши матеріали
справи, суд апеляційної інстанції
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
звернувся до управління Пенсійного
фонду України в м.Нікополі та
Нікопольському районі
Дніпропетровської області із заявою
про призначення йому пенсії за віком на
пільгових умовах відповідно до п. «а»
ст.55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

29.01.2010 року позивачу відмовлено у
задоволенні його заяви, про що прийнято
Рішення №4. Рішення обґрунтовано тим,
що документів про зайнятість на
роботах передбачених ст.55 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
позивачем не надано.

Вказані обставини стали підставою для
звернення позивача з відповідним
позовом до суду.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
апеляційної інстанції виходить з
наступного.

Відповідно до п. «а» ст.55 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» право на
пенсію за вислугу років мають:

а) робітники локомотивних бригад і
окремі категорії працівників, які
безпосередньо здійснюють організацію
перевезень і забезпечують безпеку руху
на залізничному транспорті та
метрополітенах, - за списками професій
і посад, що затверджуються в порядку,
який визначається Кабінетом Міністрів
України; водії вантажних автомобілів,
безпосередньо зайнятих в
технологічному процесі на шахтах, у
рудниках, розрізах і рудних кар'єрах на
вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи:

чоловіки - після досягнення 55 років і
при загальному стажі роботи не менше 25
років, з них не менше 12 років 6 місяців
на зазначеній роботі;

жінки - після досягнення 50 років і при
загальному стажі роботи не менше 20
років, з них не менше 10 років на
зазначеній роботі

Відповідно до ст.62 названого Закону,
основним документом, що підтверджує
стаж роботи є трудова книжка.

Досліджені судом відомості трудової
книжки позивача свідчать про те, що
ОСОБА_1 у періоди з 03.07.1974 по 22.10.1974р. та з
15.12.1977р. по 01.02.2002р. працював водієм
автомобіля КРАЗ - КАМАЗ автобази №6
м.Нікополь та АТЗТ «Нікопольська
автобаза»

Тобто, відомості трудової книжки
свідчать про те, що позивач у період з
03.07.1974 по 22.10.1974р. та з 15.12.1977р. по 01.02.2002р.
працював на посаді, яка дає право на
призначення пільгової пенсії. Разом з
тим, суд погоджується з доводами
відповідача, що в трудовій книжці не
зазначаються пільгові умови праці.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» встановлено, що порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 серпня 1993 року №637 зазначено, що
основним документом, що підтверджує
стаж роботи, є трудова книжка. За
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній трудовий
стаж встановлюється на підставі інших
документів, виданих за місцем роботи,
служби, навчання, а також архівними
установами. У разі коли документи про
трудовий стаж не збереглися,
підтвердження трудового стажу
здійснюється органами Пенсійного
фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку за
відсутності трудової книжки, а також у
тих випадках, коли в трудовій книжці
відсутні необхідні записи або
містяться неправильні чи неточні
записи про періоди роботи, для
підтвердження наявного трудового
стажу приймаються довідки, виписки із
наказів, особові рахунки і відомості на
видачу заробітної плати, посвідчення,
характеристики, письмові трудові
договори і угоди з відмітками про їх
виконання та інші документи, які місять
відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку, у тих
випадках, коли в трудовій книжці
відсутні відомості, що визначають
право на пенсії на пільгових умовах або
за вислугу років, установлені для
окремих категорій працівників, для
підтвердження спеціального трудового
стажу приймаються уточнюючі довідки
підприємств, установ, організацій або
їх правонаступників. У довідці має бути
вказано: періоди роботи, що
зараховуються до спеціального стажу;
професія або посада; характер
виконуваної роботи; розділ, підрозділ,
пункт, найменування списків або їх
номери, до якого включається цей період
роботи; первинні документи за час
виконання роботи, на підставі яких
видана зазначена довідка.

Як вбачається з довідки №131 від 18.10.2004р.,
наявної в матеріалах справи, в ній
зазначено, що позивач у періоди з 03.07.1974
по 22.10.1974р. та з 15.12.1977р. по 01.02.2002р.
працював на посаді водія автомобіля
КРАЗ-КАМАЗ автобази №6 м.Нікополь та
АТЗТ «Нікопольська автобаза»,
вантажопідйомністю 10-12 тон з
перевезення відходів марганцевої руди
на Чкалівському і Марганецькому ГЗК з
повним робочим днем.

Дані відомості довідки повністю
співпадають із записами, які містяться
в трудовій книжці.

Статтею 46 Конституції України
встановлено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створенням
мережі державних, комунальних,
приватних закладів для догляду за
непрацездатними. Пенсії, інші види
соціальних виплат та допомоги, що є
основним джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Статтею 8 КАС України встановлено, що
суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого зокрема людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Докази того, що позивач у спірні
періоди працював на посаді, яка дає
право на призначення пенсії за віком на
пільгових умовах, не спростовані
відповідачем та в своїй сукупності
дозволяють прийти висновку про те,
період часу роботи позивача з 03.07.1974 по
22.10.1974р. та з 15.12.1977р. по 01.02.2002р. підлягає
зарахуванню до пільгового стажу, який
дає право на призначення пенсії
відповідно до п. «а» ст.55 Закону України
«Про пенсійне забезпечення».

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що відповідач
неправомірно відмовив позивачу у
призначенні пенсії за віком на
пільгових умовах відповідно до п. «а»
ст.55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», оскільки на час
звернення до відповідача із заявою про
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах, ОСОБА_2 мав достатній
стаж роботи.

Щодо доводів апеляційної скарги про
пропуск позивачем строку звернення до
суду, суд зазначає наступне.

Суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про наявність
підстав для застосування до спірних
правовідносин положень ст.87 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
оскільки приписи даної норми
застосовуються у випадках нарахування
територіальним органом Пенсійного
фонду України належної до сплати суми
пенсії, однак не виплаченої з вини
органу. Що стосується даних
правовідносин, то позивач оскаржує в
суді неправомірні дії територіального
органу Пенсійного фонду України щодо
не призначення пенсії за віком на
пільгових умовах, тобто підтверджує
право на її призначення.

Разом з тим, підстави для залишення
позову без розгляду відсутні з огляду
на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин
(лютий 2010 року), адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції чинній з 30.07.2010р.)
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду
України від 9 лютого 1999 року №1/99-рп,
частину першу статті 58 Конституції
України щодо дії нормативно-правового
акта в часі треба розуміти так, що вона
починається з моменту набрання цим
актом чинності і припиняється з
втратою ним чинності, тобто до події,
факту застосовується той закон або
інший нормативно-правовий акт, під час
дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб'єктивного права
особи, у тому числі права особи на
звернення до суду, слід визначати із
застосуванням законодавства, яке діяло
на момент виникнення відповідного
права.

Водночас неприпустимість зворотної
дії нормативно-правового акта полягає
в тому, що запроваджені ним нові норми
не можуть застосовуватися до
правовідносин, які існували до
набрання ним чинності. Отже, приписи
нового нормативно-правового акта не
можуть змінити обсяг прав, який було
встановлено попереднім
нормативно-правовим актом.

З огляду на викладене, тривалість і
правила обчислення строку звернення
особи до суду визначаються за тими
правилами, які були чинними на момент
початку перебігу відповідного строку.

За таких обставин, застосуванню до
спірних відносин підлягає той строк
звернення до суду, який був
встановлений на час виникнення таких
відносин (вчинення оскаржуваних дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень).

Отже, права позивача, які були порушені
в період до 30 липня 2010 року, підлягають
судовому захисту протягом річного
строку.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду за захистом
своїх прав, свобод та інтересів у
лютому 2011 року, тобто з дотриманням
річного строку, який був встановлений
на час виникнення спірних
правовідносин (вчинення оскаржуваних
дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень) (лютий 2010 року).

З огляду на викладені обставини справи,
суд апеляційної інстанції вважає,
постанова Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 06 липня 2012 року є законною
та обґрунтованою, у зв'язку з чим
підстав для її зміни або скасування, в
межах доводів апеляційної скарги, не
існує.

Керуючись ст.195, ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200,
ст.205, ст.206 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.Нікополі
та Нікопольському районі
Дніпропетровської області залишити
без задоволення.

Постанову Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 06 липня 2012 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров