Справа № 824/2319/14-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 року м. Чернівці
Справа № 824/2319/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук
О.І.,

представника позивача Ротара А.В. та
представника відповідача Печенюка
М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
Чернівецького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Віойл-Зерно» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

В С Т А Н О В И В :

Чернівецьке обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулося до суду з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Віойл-Зерно» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 67169,24 грн та пені в розмірі 1471,00
грн за невиконання нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів.

В обґрунтування своїх вимог
позивач посилався на те, що
відповідачем у 2013 році порушені вимоги
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» щодо
працевлаштування інвалідів у
кількості 4% середньооблікової
чисельності штатних працівників.

Зазначав, що на підставі поданої
підприємством звітності форми №10-ПІ
«про зайнятість і працевлаштування
інвалідів» середньооблікова
чисельність штатних працівників
облікового складу у 2013 році становила 39
чоловік, з них: середньооблікова
кількість штатних працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність - 0 осіб;
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» - 2 особи.

Позивач вважає, що відповідач
зобов'язаний був самостійно до 15 квітня
2014 року сплатити на рахунок
Чернівецького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 67169,24 грн, що підтверджується
розрахунком заборгованості по сплаті
адміністративно-господарських санкцій
відповідно до поданого підприємством
звіту форми №10-ПІ.

Крім цього, у відповідності до
положень статті 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» відповідач
повинен сплатити пеню, розмір якої
становить 1471,00 грн.

Відповідач надав суду заперечення у
письмовій формі, в яких просив суд в
задоволенні позову відмовити повністю.
При цьому зазначав, що підприємством
вживалися заходи зі створення робочих
місць для інвалідів та направлялись до
Заставнівського районного центру
зайнятості та Чернівецького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів листи про намір створити
робочі місця для працевлаштування
інвалідів. Також вказано, що відповідач
протягом 2013 року подавав до міського
центру зайнятості звіти про наявність
вакансій форми 3-ПН, а обов'язок
підприємства зі створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатись пошуком
інвалідів для працевлаштування.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та,
посилаючись на обставини, викладені в
позові, просив суд задовольнити його у
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував з підстав, наведених у
письмових запереченнях проти позову.
Крім того, додатково пояснив, що
товариство з обмеженою
відповідальністю «Віойл-Зерно»
подавало до міського центру зайнятості
звіти про наявність вакансій форми 3-ПН
у 2013 році кожного місяця, крім
листопада. Також зазначив про те, що у
першому та другому кварталі 2013 року на
підприємстві для працевлаштування
інваліда була вакантною одна посада
електрика, а у третьому та четвертому
кварталі 2013 року - дві посади електрика.
При цьому вказав, що з 15 липня 2013 року
по 02 вересня 2013 року в товаристві з
обмеженою відповідальністю
«Віойл-Зерно» працював інвалід ОСОБА_3
на посаді лаборанта. На думку
відповідача, підприємством було вжито
всіх залежних від нього заходів по
недопущенню господарського
правопорушення. У зв'язку з цим, просить
суд в позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши наявні матеріали, всебічно
та повно з'ясувавши всі обставини
справи, об'єктивно оцінивши докази, що
мають юридичне значення для вирішення
спору по суті, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
повністю.

З обставин справи вбачається, що згідно
поданого товариством з обмеженою
відповідальністю «Віойл-Зерно» до
Чернівецького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звіту про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
форми 10-ПІ та згідно розрахунку
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів та пені з 15
квітня 2014 року за прострочення сплати
адміністративно - господарських
санкцій: середньооблікова кількість
штатних працівників облікового складу
становить 39 осіб, з них:
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 0 осіб; кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» - 2
особи, річний фонд оплати праці - 1309800,00
грн; сума штрафних санкцій - 67169,24 грн;
пеня - 1471,00 грн (а.с. 3-4).

16 квітня 2014 року Чернівецьке обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів направило товариству з
обмеженою відповідальністю
«Віойл-Зерно» претензію на суму 67169,24
грн (а.с.5).

Листом від 05 травня 2014 року №39
товариство з обмеженою
відповідальністю «Віойл-Зерно»
повідомило Чернівецьке обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів про невизнання пред'явленої
претензії (а.с.44).

Оскільки товариством з обмеженою
відповідальністю «Віойл-Зерно» в
добровільному порядку не було сплачено
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів,
Чернівецьке обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні, рівні з усіма
іншими громадянами можливості для
участі в економічній, політичній і
соціальній сферах життя суспільства,
створення необхідних умов, які дають
можливість інвалідам ефективно
реалізувати права та свободи людини і
громадянина та вести повноцінний
спосіб життя згідно з індивідуальними
можливостями, здібностями і інтересами
гарантує та визначає Закон України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21 березня 1991
року № 875-XII.

Згідно частини третьої статті 18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до положень статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, в яких за основним
місцем роботи працює 8 і більше осіб,
реєструються у відповідних
відділеннях Фонду соціального захисту
інвалідів за своїм місцезнаходженням і
щороку подають цим відділенням звіт
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів.

Статтею 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» передбачено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону. При цьому
до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені
статтею 250 Господарського кодексу
України.

З указаних норм права вбачається,
зокрема, що на підприємства, установи,
організації покладено обов'язок
виділяти та створювати робочі місця
для працевлаштування інвалідів
відповідно до нормативу робочих місць,
установленого статтею 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», надавати
державній службі зайнятості
відповідну інформацію і щороку
звітують Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів. У разі ж,
якщо середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, підприємства,
установи, організації самостійно в
строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, сплачують
адміністративно-господарські санкції,
за порушення термінів сплати яких
нараховуються пеня.

Судом встановлено, що у 2013 році
відповідачем відповідно до
встановленого нормативу, згідно даних
звіту форми 10-ПІ, не працевлаштовані 2
інваліди.

Адміністративно-господарська
відповідальність, що передбачена
статтею 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», за своєю правовою природою є
господарсько-правовою
відповідальністю.

Відповідно положень статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин
відповідає, зокрема, за порушення
правил здійснення господарської
діяльності, якщо не доведе, що ним вжито
усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Суд зазначає, що до обов'язків
роботодавців стосовно забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування,
крім виділення та створення робочих
місць для працевлаштування інвалідів,
належить також надання державній
службі зайнятості інформації,
необхідної для організації такого
працевлаштування, адже за змістом
статті 181 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» пошук підходящої роботи для
інваліда здійснює саме державна служба
зайнятості.

На підтвердження вжиття заходів для
недопущення господарського
правопорушення та з метою
працевлаштування у 2013 році інвалідів
відповідачем вказувалось про
направлення наприкінці 2012 року до
Заставнівського районного центру
зайнятості та Чернівецького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів листів про намір створити
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, про подачу до
Заставнівського районного центру
зайнятості протягом 2013 року, крім
листопада місяця, звітів про наявність
вакансій форми 3-ПН із зазначенням
посади для інваліда «електрик», а також
про те, що з 15 липня 2013 року по 02 вересня
2013 року в товаристві з обмеженою
відповідальністю «Віойл-Зерно»
працював інвалід ОСОБА_3 на посаді
лаборанта (а.с.8-19, 38-41,53-79, 83-99).

Згідно довідки від 25 липня 2014 року №63,
наданої відповідачем, у товаристві з
обмеженою відповідальністю
«Віойл-Зерно» у першому та другому
кварталі 2013 року на підприємстві
середньооблікова кількість
працівників без сумісників склала 37
чоловік, у третьому кварталі 2013 року - 41
чоловік, у четвертому кварталі 2013 року -
42 чоловіки.

Відповідач вказував, що по розрахунках
першого та другого кварталів: 4
відсотки середньооблікової
чисельності штатних працівників
складає 1 людина, за результатами
третього та четвертого кварталу 2013
року 4 відсотки середньооблікової
чисельності штатних працівників
складає 2 людини (а.с.102).

Зі звітів про наявність вакансій форми
3-ПН, поданих відповідачем до центру
зайнятості, вбачається, що у звітах з
січня по вересень (включно) 2013 року
вказано вакантною 1 посаду для інваліда
«електрик», а у звітах за жовтень та
грудень 2013 року - 2 вакантні посади
«електрик» для працевлаштування
інваліда.

Разом з цим судом встановлено, що в
період з 15 липня 2013 року по 02 вересня 2013
року в товаристві з обмеженою
відповідальністю «Віойл-Зерно»
працював інвалід ОСОБА_3 на посаді
«лаборант», яка у поданих звітах не
вказувалась.

Як уже зазначалося вище, на роботодавця
покладено не лише обов'язок створити
робоче місце інваліда, але й в разі
наявності вакансії інформувати про це
органи зайнятості в порядку,
встановленому законом.

З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон
України «Про зайнятість населення» від
05 липня 2012 року №5067-VI.

Пунктом 4 частини 3 статті 50 Закону
України «Про зайнятість населення»
№5067-VI визначено, що роботодавці
зобов'язані своєчасно та в повному
обсязі у порядку, затвердженому
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, за погодженням з центральним
органом виконавчої влади із
забезпечення реалізації державної
політики у галузі статистики, подавати
територіальним органам центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
інформацію про попит на робочу силу
(вакансії); заплановане масове
вивільнення працівників у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці, у тому числі ліквідацією,
реорганізацією або перепрофілюванням
підприємств, установ, організацій,
скороченням чисельності або штату
працівників підприємства, установи,
організації незалежно від форми
власності, виду діяльності та
господарювання за два місяці до
вивільнення.

На виконання пункту 4 частини 3 статті 50
Закону України «Про зайнятість
населення» №5067-VI наказом Міністерства
соціальної політики України №316 від 31
травня 2013 року, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 17 червня
2013 року за №988/23520, затверджено Порядок
подання форми звітності № 3-ПН
«Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)».

Так, пунктом 2.1 цього Порядку
передбачено, що така форма подається за
наявності у роботодавця попиту на
робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти
робочих днів з дати відкриття
вакансії(й). Датою відкриття вакансії є
наступний день після створення
робочого місця чи припинення трудових
відносин з працівником, робоче місце
якого стає вакантним, або дата,
починаючи з якої може бути укладений
трудовий договір з найманим
працівником.

Отже, в контексті прийнятого Закону
України «Про зайнятість населення»
№5067-VI та затвердженого Порядку подання
форми звітності №3-ПН «Інформація про
попит на робочу силу (вакансії)» на
роботодавців покладено обов'язок
подавати до відповідного центру
зайнятості звітність форми №3-ПН лише
за наявності у роботодавця попиту на
робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти
робочих днів з дати відкриття такої (их)
вакансії(й).

Між тим, в порушення наведеної норми,
після відкриття вакантної посади для
інваліда (інваліда ОСОБА_3 звільнено з
посади лаборанта 02 вересня 2013 року)
звіт форми 3-ПН із зазначенням двох
вакантних посад для працевлаштування
інвалідів до центру зайнятості
відповідачем було подано лише 29 жовтня
2013 року.

До того ж, у цьому звіті, як і у звіті за
грудень 2013 року, для інвалідів вказано
вакантними дві посади «електрика». Про
вакантність посади «лаборанта» в
звітах не значиться.

У звіті ж форми 3-ПН, поданого
відповідачем до центру зайнятості 30
вересня 2013 року, вказувалось лише про
одну вакантну посаду для
працевлаштування інваліда - посада
«електрика».

Відтак, у вказаних звітах інформація
про наявність вільних робочих місць
(вакансій), призначених для
працевлаштування інвалідів,
відповідачем була подана не своєчасно
та не в повному обсязі.

Таким чином, відповідач в порушення
пункту 4 частини 3 статті 50 Закону
України «Про зайнятість населення» та
пункту 2.1 Порядку подання форми
звітності № 3-ПН «Інформація про попит
на робочу силу (вакансії)», не своєчасно
повідомив територіальний орган
виконавчої влади, що реалізує політику
у сфері зайнятості населення, про
утворену вакансію та створене робоче
місце для осіб з обмеженими фізичними
можливостями.

Крім цього, суду не було надано
належних доказів на підтвердження
виділення та створення робочого місця
для працевлаштування інваліда, що
передбачено статтею 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», як на посаду
«електрика», вакантною протягом 2013
року, так і на посаду «лаборанта»,
вакантною на підприємстві з 02 вересня
2013 року.

Не було надано відповідачем в
підтвердження того, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
працевлаштування інвалідів і
відомостей про розміщення в засобах
масової інформації оголошень про
можливість прийняття на роботу
інвалідів.

За таких обставин та зважаючи на вимоги
указаного вище законодавства, що
регулює спірні правовідносини, суд
приходить до висновку про неналежне
виконання товариством з обмеженою
відповідальністю «Віойл-Зерно» у 2013
році обов'язку щодо працевлаштування
інвалідів у кількості 4%
середньооблікової чисельності штатних
працівників та щодо інформування
своєчасно та у повному обсязі про
наявність вільних робочих місць
(вакансій), призначених для
працевлаштування інвалідів,
відповідних органів, які займаються
працевлаштуванням інвалідів.

В ході розгляду справи відповідач не
довів, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

З огляду на викладене, заявлені
Чернівецьким обласним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
вимоги про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та, у зв'язку з порушенням терміну їх
сплати, пені є обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню.

Беручи до уваги положення статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України та враховуючи, що спір вирішено
на користь суб'єкта владних
повноважень, звільненого від сплати
судового збору, а також за відсутності
витрат позивача - суб'єкта владних
повноважень, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, підстави для розподілу
судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 160 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Віойл-Зерно» на
користь Чернівецького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 67169 (шістдесят сім тисяч сто
шістдесят дев'ять) грн 24 коп. та пеню у
розмірі 1471 (одна тисяча чотириста
сімдесят одна) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 30
липня 2014 року.