Справа № 824/3183/13-а
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" липня 2014 р. м. Київ
К/800/30629/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І. (головуючий); Донця
О.Є.; Черпіцької Л.Т., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу за позовом
прокурора міста Чернівці до
Чернівецької міської ради, треті особи:
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_12, ОСОБА_9, про визнання
протиправним та скасування рішення, що
переглядається за касаційною скаргою
Чернівецької міської ради на постанову
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 21 травня 2014
року,

у с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року прокурор міста
Чернівці звернувся до суду з позовом до
Чернівецької міської ради (Рада) про
скасування рішення.

Зазначав, що оскаржуваним рішенням
надано дозвіл фізичним особам на
розробку проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок на умовах
договору земельного сервітуту для
обслуговування кіосків.

Посилаючись на те, що відповідні
ділянки знаходяться в межах «червоних
ліній» вулиць, тому розміщення на них
будь-яких об'єктів забороняється,
просив рішення Ради від 27 червня 2013
року № 916 визнати протиправним та
скасувати.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 4
березня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від
21 травня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано, а позов
задоволено.

У касаційній скарзі Рада, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм процесуального та матеріального
права, просить оскаржуване рішення
скасувати, а рішення суду першої
інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідача, здійснивши
перевірку матеріалів справи та доводів
касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга задоволенню не
підлягає.

Судами встановлено, що рішенням Ради
від 27 червня 2013 року № 916 ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_12,
ОСОБА_9 надано дозволи на розробку
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у АДРЕСА_1, на умовах
договору земельного сервітуту для
обслуговування кіосків.

Також встановлено що вказані ділянки
знаходяться в межах «червоних ліній»
проспекту Незалежності, а перелічені
особи не є власниками або
користувачами сусідніх земельних
ділянок.

Відмовивши у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
самі по собі дозволи на розробку
проектів землеустрою до їх погодження
не порушують будь-чиїх прав та
відповідають вимогам Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Скасувавши рішення суду першої
інстанції та задовольнивши позов,
апеляційний суд виходив з того, що
особи, які отримали відповідні дозволи,
не є користувачами або власниками
сусідніх земельних ділянок, тому права
на укладення договору сервітуту не
мають. Також суд зазначив про
неправомірність розміщення малих
архітектурних форм в межах «червоних
ліній» вулиць.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що доводи касаційної скарги висновків
апеляційного суду не спростовують.

Відповідно до частини першої
статті 98 Земельного кодексу України
право земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).

За змістом глави 16 цього Кодексу
вбачається, що цей правовий інститут
покликаний забезпечити зручність
користування земельною ділянкою,
особливість розташування якої тягне
необхідність
проходу/проїзду/проведення води або
прогону худоби через іншу ділянку.

Аналіз статті 99 Земельного
кодексу України дає підстави
стверджувати, що законодавцем не
обмежується зміст прав, які можуть
встановлюватись договором про
встановлення сервітуту.

В той же час, цей договір не може
підміняти договору оренди земельної
ділянки, оскільки право сервітуту є
обмеженим.

Колегія суддів зазначає, що питання про
постійне користування земельною
ділянкою, яке позбавляє власника
можливості самостійно використовувати
належну йому ділянку, не може
вирішуватись шляхом укладення
договору про встановлення сервітуту.

За обставин, коли у спірному
випадку йдеться про розміщення на
відповідних ділянках кіосків з продажу
квітів, передача земельних ділянок
шляхом установлення сервітутів
суперечить змісту Земельного кодексу
України.

Посилання Ради на те, що такі
сервітути є особистими не спростовують
наведеного висновку, оскільки поділ
сервітутів на види застосовується для
розмежування кола осіб, які отримують
право користування земельною ділянкою.

Таким чином, висновок
апеляційного суду про задоволення
позову є обґрунтованим та не
спростовується доводами касаційної
скарги.

За правилами частини першої
статті 224 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Чернівецької міської
ради залишити без задоволення, а
постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 21 травня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді
М.І.Цуркан

О.Є.Донець

Л.Т.Черпіцька