Справа № 826/6142/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 липня 2014 року 10:09 № 826/6142/14
Окружний адміністративний суд міста
головуючого судді Аблова Є.В.,
при секретарі судового засідання
представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - Олійник А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до прокуратури міста
Києва про визнання протиправними дій,
зобов'язання вчинити дії,-
З позовом до Окружного
адміністративного суду міста Києва
звернувся ОСОБА_3 до прокуратури міста
Києва про визнання протиправними дій,
зобов'язання вчинити дії, мотивуючи
позовні вимоги тим, що при проведенні
службової перевірки стосовно нього,
складенні і затвердженні результатів
її проведення, а також прийнятті
рішення про направлення її матеріалів
до слідчого підрозділу Прокуратури
міста Києва для проведення досудового
розслідування відповідачем порушено
норми чинного законодавства, що
свідчить про їх протиправність.

У позовній заяві позивач просить суд
визнати протиправними дії прокуратури
міста Києва, які виразилися у
невиконанні низки вимог Інструкції про
порядок проведення службових
розслідувань та службових перевірок в
органах прокуратури України,
затвердженої наказом Генерального
прокурора України від 06.03.2012 року №20
під час проведення службової перевірки
відносно ОСОБА_3 за заявами ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, визнати протиправним рішення
прокуратури міста Києва про
направлення матеріалів службової
перевірки для початку досудового
розслідування до слідчих підрозділів,
зобов'язати прокуратуру міста Києва
вчинити дії щодо ознайомлення ОСОБА_3 з
матеріалами службової перевірки у
повному обсязі, наданні можливості, в
розумний строк, підготувати свої
зауваження та врахувати їх під час
розгляду висновку службової перевірки
керівником прокуратури, стягнути з
прокуратури міста Києва на користь
ОСОБА_3 (№ ідентифікаційного коду
НОМЕР_1) моральну шкоду у розмірі 1 (одна)
грн., стягнути з державного бюджету
України на користь ОСОБА_3 сплачений
судовий збір (з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог).

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
повністю, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечувала в повному обсязі та
просила суд відмовити в його
задоволенні, з огляду на те, що з
розпорядженням, на підставі якого
проведено перевірку позивача,
останнього ознайомлено, реєстрація
кримінального провадження здійснена з
урахуванням виявлених під час
проведеної перевірки правопорушень, а
про можливість ознайомлення та порядок
такого ознайомлення з матеріалами
службової перевірки позивачу
повідомлено у встановлений
законодавством спосіб.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, заслухавши
пояснення представника позивача,
представника відповідача, суд дійшов
висновків про наступне.

Відповідно до розпорядження №4 від
28.01.2014 року начальником відділу роботи
з кадрами Піциком Ю.М. та старшим
прокурором відділу роботи з кадрами
Ярошуком М.П. проведено службову
перевірку згідно вимог, передбачених
п.п.1.1 та 4.2 Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань та
службових перевірок в органах
прокуратури України, затвердженої
наказом Генерального прокурора
України №20 від 06.03.2012 року, стосовно
начальника відділу нагляду за
додержанням законів у сфері протидії
корупції та процесуального
керівництва у кримінальних
провадженнях про корупційні
правопорушення прокуратури м. Києва
ОСОБА_3

За результатами проведеної службової
перевірки складено висновок, 27.03.2014
року слідчим відділом слідчого
управління прокуратури міста Києва
відомості внесено до Єдиного реєстру
досудових розслідувань за №0000286
за ч.1 ст. 364 КК України та розпочато
розслідування.

Позивач зазначає, що його, всупереч
вимог Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань та
службових перевірок в органах
прокуратури, не ознайомили з
підставами проведення розслідування
та перевірки, складом комісії, якою
вона буде проводитись, чим позбавили
права, зокрема, заявляти членам комісії
відвід.

Крім того, позивач стверджує, що на час
проведення перевірки він був
позбавлений права бути присутнім при
проведенні розслідування або
перевірки, пояснювати факти, робити
заяви, подавати документи, порушувати
клопотання про їх витребування,
додаткове отримання та вивчення
пояснень осіб.

Наведені обставини стали передумовою
звернення позивача до суду з даним
адміністративним позовом за захистом
своїх порушених прав.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з
наступного.

Підстави та порядок проведення
Головним управлінням кадрового
забезпечення та внутрішньої безпеки,
Головним управління організаційного
та правового забезпечення та іншими
підрозділами Генеральної прокуратури
України, підрозділами роботи з кадрами
прокуратур обласного рівня, іншими
посадовими особами органів
прокуратури службових розслідувань та
службових перевірок визначаються
Інструкцією про порядок проведення
службових розслідувань та службових
перевірок в органах прокуратури
України, що затверджена Наказом
Генерального прокурора України від
06.03.2012 року N 20 (далі - Інструкція).

Відповідно до п.1.1 Інструкції службові
розслідування проводяться у всіх
випадках скоєння
прокурорсько-слідчими працівниками
корупційних кримінальних
правопорушень, інших ганебних вчинків,
вчинення ними або за їх участі
дорожньо-транспортних пригод з тяжкими
наслідками, порушення вимог щодо
інформаційної безпеки, втрати
службових документів, зброї та її
застосування, за фактами здійснення
неправомірного втручання у службову
діяльність, посягань на життя, здоров'я,
прокурорів і слідчих, а також у
випадках їх загибелі.

Згідно п.2 Інструкції метою службових
розслідувань та службових перевірок є
повне, об'єктивне і всебічне з'ясування
обставин надзвичайних подій, ганебних
вчинків та правопорушень, скоєних за
участі працівників органів
прокуратури, виявлення причин і умов,
що їм сприяли, зміцнення службової
дисципліни та попередження негідних
вчинків серед особового складу.

Пунктом 3.2 Інструкції визначено, що
прокурори обласного рівня проведення
службових розслідувань та службових
перевірок щодо підпорядкованих їм
прокурорсько-слідчих працівників
доручають кадровим підрозділам, а за
необхідності - працівникам інших
підрозділів апаратів зазначених
прокуратур.

Службові розслідування та службові
перевірки можуть проводитися як однією
посадовою особою, так і комісією у
складі кількох осіб.

У відповідності до п.4.1 Інструкції про
призначення службового розслідування
чи службової перевірки уповноважені
керівники органів прокуратури видають
розпорядження, у якому визначаються
одноособове або комісійне проведення
розслідування чи перевірки, голова та
члени комісії, мета, дата початку та
закінчення розслідування або
перевірки.

Згідно п.4.2 Інструкції строки
службового розслідування не можуть
перевищувати двох місяців, а службової
перевірки - одного місяця з дня їх
призначення. Початок службового
розслідування та перевірки
визначається датою підписання
розпорядження про їх призначення, а
завершення - датою затвердження
відповідного висновку керівником. У
цей строк не входить час перебування
особи, стосовно якої проводиться
розслідування чи перевірка, у
відпустці або на лікарняному.

Відповідно до п.6 Інструкції приводами
для проведення службового
розслідування чи службової перевірки
можуть бути: звернення громадян,
народних депутатів України, керівників
державних органів, інших підприємств,
установ та організацій; повідомлення у
засобах масової інформації;
повідомлення органів дізнання,
слідства та суду.

Пунктом 14 Інструкції визначено, що
особа, стосовно якої проводиться
службове розслідування чи службова
перевірка, має право:

- отримувати інформацію про підстави
проведення розслідування чи перевірки
та склад комісії (осіб), якою вони
будуть проводитися, заявляти
обґрунтовані клопотання про їх відвід.
Таке клопотання підлягає розгляду
керівником прокуратури у 3-денний
строк, повідомлення про прийняте
рішення надається у письмовій формі;

- бути присутнім при проведенні
розслідування або перевірки,
пояснювати факти, робити заяви,
подавати відповідні документи,
порушувати клопотання про їх
витребування, додаткове отримання та
вивчення пояснень осіб, знайомитись
після закінчення службового
розслідування чи службової перевірки
із затвердженим висновком та подавати
на нього зауваження.

Як вбачається з матеріалів справи,
приводами для проведення службової
перевірки стосовно позивача слугували
заяви директора ТОВ «Ніколсан» ОСОБА_5
та директора, власника ПКТТП
«Магістраль» ОСОБА_6 про кримінальні
правопорушення, передбачені ч.3 ст.206,
ст.356, ч.2 ст.355, ст..257, ч.3 ст.364 КК України.

Службова перевірка стосовно позивача
проведена на підставі розпорядження №4
від 28.01.2014 року, яким визначено склад
комісії, яка проводитиме перевірку, що
узгоджується з вимогами чинного
законодавства.

Суд також звертає увагу, що службова
перевірка відносно позивача була
проведена в межах двохмісячного
строку, що свідчить про дотримання
відповідачем вимог Інструкції в цій
частині.

В матеріалах справи також містяться
письмові пояснення начальника відділу
нагляду за додержанням законів у сфері
протидії корупції та процесуального
керівництва у кримінальних
провадженнях про корупційні
правопорушення ОСОБА_3 по суті скарг
ОСОБА_5 та ОСОБА_6

В судовому засіданні представник
відповідача пояснила, що дані
пояснення, надані позивачем, взяті до
уваги при проведенні службової
перевірки та складанні висновку за
наслідками її проведення.

Представник позивача в судовому
засіданні стверджувала, що позивач був
позбавлений можливості надавати
будь-які пояснення щодо суті заяв
ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Водночас, позивач, явка якого визнана
обов'язковою та який викликаний в
судове засідання з метою надання
відповіді щодо того, чи надавав він
пояснення, про які зазначила
представник відповідача, в судове
засідання не з'явився та доводів
відповідача не спростував.

Вищенаведене в сукупності свідчить про
дотримання відповідачем процедури
прийняття розпорядження, на підставі
якого проведено службову перевірки,
відсутність порушень норм чинного
законодавства та прав позивача при
проведенні службової перевірки.

Відповідно до п.16 Інструкції висновок
за результатами службового
розслідування або перевірки
підписується посадовою особою чи
особами, що безпосередньо їх проводили,
та невідкладно передається на розгляд
керівника прокуратури, який призначив
розслідування чи перевірку для
затвердження.

Згідно п.19 Інструкції керівник, який
призначив службове розслідування чи
службову перевірку, у п'ятиденний строк
розглядає та затверджує висновок за її
результатами. У разі необхідності
розгляд здійснюється у присутності
членів комісії та працівника
прокуратури, стосовно якого
проводилось розслідування чи
перевірка.

За пропозиціями, викладеними у
висновку службового розслідування чи
службової перевірки,
прокурорсько-слідчі працівники можуть
бути притягнуті до встановленої
законом відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, в
ході службового розслідування
частково знайшли підтвердження факти,
викладені в заявах ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
щодо вчинення корупційного
кримінального правопорушення, у
зв'язку з чим матеріали та висновок
службового розслідування від 27.03.2014
року, відповідно до вимог п. 20
Інструкції , направлено до слідчого
підрозділу для внесення відомостей до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань.

При цьому, відповідно до ст. 1 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції» корупційне
правопорушення - умисне діяння, що
містить ознаки корупції, вчинене
особою, зазначеною у частині першій
статті 4 цього Закону, за яке законом
установлено кримінальну,
адміністративну, цивільно-правову та
дисциплінарну відповідальність.

Згідно ч. 1 ст.4 Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції» суб'єктами відповідальності
за корупційні правопорушення є,
зокрема, посадові та службові особи
органів прокуратури.

Зважаючи на наведене та на підставі
вказаних матеріалів, зареєстровано
кримінальне провадження, яке, як
вбачається з матеріалів справи, на
даний час перебуває у провадженні
слідчого підрозділу Генеральної
прокуратури України.

За таких обставин, прокуратура міста
Києва при направленні до слідчого
підрозділу Генеральної прокуратури
України матеріалів службової
перевірки діяла на виконання вимог
чинного законодавства.

Водночас, позивач зазначає, що не був
ознайомлений з матеріалами службової
перевірки.

В спростування наведеного представник
відповідача посилається на лист від
08.04.2014 року №11-303 вих-14, яким ОСОБА_3
письмово проінформовано про його право
на ознайомлення та роз'яснено його
порядок (час та місце).

В судовому засіданні представник
відповідача не заперечувала, що з
матеріалами службової перевірки
позивач досі не ознайомлений.

З урахуванням викладеного, суд
погоджується з доводами позивача, що
порушення його права на ознайомлення з
матеріалами перевірки призвело до
неможливості додати позивачем до
висновку службової перевірки свої
зауваження та заперечення на нього та
їх врахування під час розгляду
висновку службової перевірки
керівником прокуратури.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно ч.2 ст. 160 КАС України суд може
прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

За таких обставин, суд для належного
захисту прав позивача вважає за
необхідне зобов'язати прокуратуру
міста Києва, у разі звернення ОСОБА_3 з
вимогою про ознайомлення з матеріалами
службової перевірки, вчинити дії щодо
ознайомлення ОСОБА_3 з матеріалами
службової перевірки у повному обсязі
та виконати вимоги п. п. 18, 19 Інструкції.

Щодо заявленої вимоги про
відшкодування моральної шкоди суд
звертаєувагу на наступне.

Відповідно до ст.56 Конституції України
кожен має право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного
кодексу України моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки; 2) якщо шкоди завдано
фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт; 3) в інших
випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України
визначено, що шкода, завдана фізичній
або юридичній особі незаконними
рішеннями, дією чи бездіяльністю
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування при
здійсненні ними своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цих
органів.

Згідно зі ст.23 Цивільного кодексу
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що
моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості. Моральна
шкода відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування. Моральна
шкода відшкодовується одноразово, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

У постанові Пленуму Верховного суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року
із змінами, внесеними згідно з
Постановою Пленуму Верховного суду №5
від 25.05.2001 року та від 27.02.2009 року під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації. Під немайновою шкодою,
заподіяною юридичній особі, слід
розуміти втрати немайнового характеру,
що настали у зв'язку з приниженням її
ділової репутації, посяганням на
фірмове найменування, товарний знак,
виробничу марку, розголошенням
комерційної таємниці, а також
вчиненням дій, спрямованих на зниження
престижу чи підрив довіри до її
діяльності.

У позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Стверджуючи про те, що відповідачем
позивачеві завдано моральну шкоду,
останнімне обґрунтовано в чому полягає
ця шкода, не доведено факту завдання
моральних страждань, душевних
переживань та психологічного розладу,
наявність втрат немайнового характеру,
що настали у зв'язку з бездіяльністю
зазначеного суб'єкта владних
повноважень, не визначено, якими
доказами це підтверджується. Будь-яких
доказів, що підтверджують притягнення
посадових осіб до відповідальності за
невиконання чи неналежне виконання
ними своїх обов'язків, що могло завдати
шкоди, позивачем також не надано.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин, Окружний
адміністративний суд міста Києва, за
правилами, встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази, вважає заявлені позовні вимоги
частково обґрунтованими та такими, що
підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 158-163 КАС України,
Окружний адміністративний суд міста
Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Зобов'язати прокуратуру міста Києва, у
разі звернення ОСОБА_3 з вимогою про
ознайомлення з матеріалами службової
перевірки, вчинити дії щодо
ознайомлення ОСОБА_3 з матеріалами
службової перевірки у повному обсязі.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Окружний адміністративний суд міста
Києва апеляційної скарги на постанову
протягом десяти днів з дня її
проголошення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає до Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Суддя
Аблов Є.В.