Справа № 810/3703/14
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2014 року місто Київ
№ 810/3703/14

11.49

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого - судді
Шевченко А.В., за участю секретаря
судового засідання Гузіка М.І.,
представників

позивача: Бунт В.О.,

відповідача: Вендоліна А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд»
(представник - Бунт Володимир
Олегович)доКиївської міжрегіональної
митниці Міндоходівпровизнання
протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд»
(представник - Бунт Володимир Олегович),
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про визнання
протиправним та скасування рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказав, що при митному оформленні
товарів, які ввозились на митну
територію України, ним було визначено
їх митну вартість за основним методом -
ціною договору (контракту). Цей
показник було заявлено у митних
деклараціях, до яких були додані усі
документи, що подаються декларантом
для підтвердження заявленої митної
вартості товарів і обраного методу її
визначення згідно переліку,
визначеному Митним кодексом України.
Однак, митний орган безпідставно не
погодився із заявленою позивачем
митною вартістю товарів та незаконно
прийняв рішення про коригування їх
митної вартості.

За наведених обставин, позивач вважає
рішення митного органу незаконними,
оскільки при їх прийнятті відповідачем
невірно встановлені факти та
застосовано норми закону.

У призначений день та час в судове
засідання з'явився представник
позивача та представник відповідача.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, просив суд
позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував
проти позовних вимог з підстав,
викладених у письмових запереченнях на
адміністративний позов, просив суд в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» є
юридичною особою, код за .

22.01.2013 між ТОВ «Фоззі-Фуд» та «Nils Sperre»
(Норвегія) був укладений контракт
купівлі-продажу товарів № 472.

За період з 17.12.2013 по 25.12.2014 до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
позивачем були подані електронна митна
декларації з метою здійснення митного
оформлення товару: риба свіжоморожена
морська - (Herring/Clupea Harengus), торговельна
марка Nils Sperre AS, виробник Nils Sperre, країна
виробництва Норвегія.

Для здійснення митного контролю та
митного оформлення, позивачем було
надано документи, перелік яких,
зазначений в графі 44 вказаної вище ВМД.

Митна вартість була заявлена
декларантом шляхом подання декларації
митної вартості форми 1, тобто за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

При проведенні контролю правильності
визначення митної вартості товарів
відповідно до методичних рекомендацій
щодо роботи посадових осіб митних
органів з аналізу, виявлення та оцінки
ризиків при здійсненні контролю
правильності визначення митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
затверджених наказом Держмитслужби
України від 13.07.2012 № 362, було здійснено,
окрім інших, у тому числі таки заходи:

перевірку числового значення
заявленої митної вартості;

вивчення характеристик товарів, які
впливають на рівень їх митної вартості;

вивчення маршруту транспортування
товарів;

порівняння рівня заявленої митної
вартості товарів з рівнем митної
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, митне оформлення
яких вже здійснено;

перевірки наявності розбіжностей у
документах, які підтверджують митну
вартість товарів.

Відповідач зазначив, що в поданих до
митного оформлення документах разом з
митними деклараціями:

від 17.12.2013 № 100250000/2013/037724;

від 17.12.2013 № 100250000/2013/037667;

від 17.12.2013 № 100250000/2013/037725;

від 17.12.2013 № 100250000/2013/037672;

від 17.12.2013 № 100250000/2013/037673;

від 24.12.2013 № 100250000/2013/038080 (далі - МД),
виявлено наступні розбіжності, що
унеможливлює перевірку числового
значення заявленої митної вартості.

Відповідно до пункту 2 статті 58 Митного
кодексу України, метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Відповідно до пункту 10 статті 58 Митного
кодексу України, при визначенні митної
вартості до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за
оцінювані товари, додаються такі
витрати (складові митної вартості),
якщо вони не включалися до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті:
вартість упаковки або вартість
пакувальних матеріалів та робіт,
пов'язаних із пакуванням; відповідно до
пункту 21 статті 58 Митного кодексу
України, використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості
повинні бути об'єктивними,
піддаватися обчисленню та
підтверджуватися документально.

Відповідно до пункту 2.1 контракту від
22.01.2013 № 472 ціна включає в себе вартість
продукції, тари, термоусадочної
упаковки, маркування навантаження,
витрати з митного оформлення товару в
країні Продавця. Тобто відсутня така
складова митної вартості як вартість
робіт пов'язаних із пакуванням та не
виконується умова наявності всіх
складових митної вартості.

Відповідно до пункту 2.1
вищезазначеного контракту,
зазначаються строки виписки рахунку
«не раніше ніж за 5 днів до поставки
товару», проте відповідно наданих
документів до митного оформлення дата
складання інвойсів перевищує вказаний
термін до відкриття CMR та TIR. Тобто, на
думку відповідача, рахунки складені з
порушенням умов контракту.

В довідках про транспортні витрати
відсутня інформація, що підтверджує
числові значення складових митної
вартості товарів, не вказано вартість
окремих складових транспортних витрат
таких, як завантаження, розвантаження,
також не вказано номер CMR, що не
дозволяє ідентифікувати оцінювані
товари. Також в довідках про
транспортні витрати (митна декларація
від 24.12.2013 № 100250000/2013/038080) зазначається,
що вантаж не страхувався, проте до
митного оформлення надається
страховий поліс компанії «Граве
Україна» без договору про страхування,
який зазначається в полісі.

Вимог щодо форми прайс-листа діючим
законодавством не встановлені. Разом з
тим, згідно з загальносвітовою
практикою, прайс-лист має містити
відомості, з яких достатньо будь-якому
покупцю для отримання інформації щодо
умов продажу товару, а саме:
найменування товару, артикул, якість
товару (за необхідності), одиниці
виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з
обов'язковим зазначенням валюти,
передбачені системи знижок,
виробника/виробників, умови поставки,
умови платежу, термін поставки,
характер тари та упаковки, дата його
складання або ж число, з якого дані ціни
вводяться в дію, термін дії, контактна
інформація про продавця та будь-які
інші положення, що стосуються умов
продажу товарів.

Прайс-лист від виробника наданий
виключно на ту продукцію, оформлення
якої здійснювалось, тобто прайс-лист
сформований без зазначення переліку
всієї продукції виробника.

В наданих копіях витягу з бюлетеня
«Огляд цін українського та світового
товарних ринків» зазначено вартість
риби на умовах поставки FOB Норвегія, що
не відповідає даним умов поставок для
TOB «Фоззі-Фуд» CIF Klaipeda, тобто не має
даних щодо числових значень витрат на
транспортування з Норвегії до Литви
можливого страхування вантажу.

Київською регіональною митницею при
розгляді документів під час контролю
за правильністю визначення митної
вартості товарів та у зв'язку із
сумнівами щодо її відповідності, було
запропоновано декларанту надати
додаткові документи, а саме:

виписки з бухгалтерських документації;

висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями;

копію митної декларації країни
відправлення.

Дані вимоги були доведені до
декларанта ТОВ «Фоззі-Фуд» у
встановленому порядку.

На виконання вимог пункту 6 статті 54
Митного кодексу України, Київською
міжрегіональною митницею Міндоходів
було відмовлено позивачу у митному
оформленні задекларованого товару, у
зв'язку з чим оформлено картку відмови
в прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення та винесені
Рішення про коригування митної
вартості товарів від 17.12.2013 №
100250000/2013/500514/2, № 100250000/2013/500516/2,
№ 100250000/2013/500526/2, №
100250000/2013/500520/2, від 25.12.2013
№ 100250000/2013/500527/2, №
100250000/2013/500536/2.

Позивач не погоджується з рішеннями
про коригування митної вартості
товарів і просить їх скасувати, що і є
предметом розгляду даної справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

На підтвердження митної вартості
товару, позивачем було надано митному
органу пакет документів, передбачений
статтею 335 та частиною другою статті 53
Митного кодексу України, про що вказано
у МД та картці відмови. Перелік наданих
документів наведений у графі 44
вищезазначеної нової МД, яка подана
після винесення оскаржуваного Рішення,
картці відмови (коди документів
затверджені Наказом Мінфіну України
«Про затвердження відомчих
класифікаторів інформації з питань
державної митної справи, які
використовуються у процесі оформлення
митних декларацій» від 20.09.2012 № 1011),
зокрема:

- картку обліку особи,
яка здійснює операції з товарами;

- міжнародну
автомобільну накладну (CMR);

- рахунок-фактуру
(інвойс);

- довідки про транспортні
витрати;

- пакувальний лист;

- зовнішньоекономічний
договір (контракт) купівлі-продажу, що
декларуються, та подання якого для
митного оформлення не супроводжується
поданням пов'язаних з ним
посередницьких (зовнішньоекономічних
та/або внутрішніх) договорів.

- ветеринарні свідоцтва форм
Ф-1, Ф-2 (ввезення товарів)
(використовуються для підтвердження
проведення ветеринарно-санітарного
контролю при митному оформленні
товару) (Держветфітослужба України);

- підтвердження законності
вилучення водних біоресурсів із
середовища їх існування або
аналогічний документ.

- сертифікат відповідності;

- інформацію про позитивні
результати здійснення
санітарно-епідеміологічного контролю
товару;

- резервна позиція;

- сертифікат якості;

- міжнародний ветеринарний
сертифікат.

Крім того, до цього позивачем
подавалась попередня митна декларація
про що міститься відмітка в рядку 40
митної декларації.

Аналогічні документи подані по
іншим поставкам.

Встановлено, що на вимогу
митного органу, листом від 16.12.2013 вих. №
1193 декларант позивача ОСОБА_4 надала
додаткові документи:

- прайс-лист;

- комерційну пропозицію.

Також, зазначила, що інші
додаткові документи на наданий момент
надати не має можливості.

Аналогічні документи подані й по іншим
поставкам.

Після чого, відповідачем були прийняті
оскаржувані позивачем рішення.

Таким чином, митна вартість товарів
була збільшена і, відповідно,
збільшений розмір переплаченого мита
та ПДВ по даним поставкам на 96 565, 00
гривень.

Зазначений розрахунок можливо
провести, розділивши суму у валюті (28
рядок рішення) на кількість товарів (25
рядок рішення). При цьому вартість
визначена митним органом вказана в
рядку 30 рішення (вартість за одиницю).

Сума переплати податків та зборів
вбачається з пункту «Подробиці
розрахунків» нової МД, де другий раз
відображено суму під кодом « 028».

Відповідно графи 47 «Нарахування
платежів» глави 2 розділу II Наказу
Міністерства фінансів України «Про
затвердження Порядку заповнення
митних декларацій на бланку єдиного
адміністративного документа» від
30.05.2012 № 651, який зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 14.08.2012 за
№ 1372/21684, при оформленні МД у разі
прийняття рішення про коригування
митної вартості товарів у випадку,
передбаченому статтею 55 Митного
кодексу України, відображення сум
митних платежів здійснюється окремими
рядками, а саме:

митні платежі, нараховані згідно з
митною вартістю, визначеною
Декларантом, що підлягають сплаті до
державного бюджету;

митні платежі, нараховані згідно з
митною вартістю, визначеною митним
органом;

різниця між сумами платежів,
нарахованих згідно з митною вартістю,
визначеною Декларантом, та митною
вартістю, визначеною митним органом,
сплата якої забезпечується шляхом
надання гарантій відповідно до розділу
X Митного кодексу України.

В Рішеннях митного органу
вказано, що митна вартість товарів не
може бути визначена за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції) через:

1. Невідповідність обраного
декларантом методу визначення митної
вартості товару умовам наведеним у
главі 9 Митного кодексу України;

2. У митного органу наявна
інформація щодо числових значень
складових митної вартості та інших
умов, що могли вплинути на ціну товарі,
яка призвела до виникнення сумнівів у
правильності визначення митної
вартості.

Факти, які на думку відповідача
вплинули на коригування - використані
декларантом відомості не підтверджені
документально.

Після чого, зазначено види документів,
які були витребувані митним органом у
позивача:

- зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності;

- якщо рахунок сплачено,
банківські платіжні документи, що
стосуються оцінюваного товару; за
наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

- для підтвердження витрат
на транспортування декларантом
відповідно до частини другої статті 53
Митного кодексу України необхідно
подати транспортні (перевізні)
документи, а також документи, що
містять відомості про вартість
перевезення оцінюваних товарів (пункт
ІІІ Правил, затверджених наказом
Міністерства фінансів України від
24.05.2012 № 599);

- виписку з бухгалтерської
документації;

- копію митної декларації
країни відправлення;

- висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Також, в оскаржуваних рішеннях
зазначено, що митна вартість визначена
за резервним методом. Процедура
консультацій між митним органом та
декларантом проведена.

Відповідно до частини другої
статті 263 Митного кодексу України, у
разі відмови у прийнятті митної
декларації або в митному оформленні
товарів, у тому числі у зв'язку з
прийняттям органом доходів і зборів
рішення про коригування митної
вартості товарів нова митна декларація
подається органу доходів і зборів, який
здійснює митне оформлення товарів, не
пізніше 10 робочих днів з дати такої
відмови, якщо товари протягом
зазначеного часу не розміщено на
складі тимчасового зберігання чи на
складі органу доходів і зборів.

З метою декларування товарів на
підставі прийнятих рішень, ТОВ
«Фоззі-Фуд» були подані нові МД.

Відповідно до частини другої
статті 55 Митного кодексу України,
прийняте органом доходів і зборів
письмове рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів має
містити:

1) обґрунтування причин,
через які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу
інформацію (у тому числі щодо числових
значень складових митної вартості,
митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, інших
умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог
щодо надання додаткових документів,
передбачених частиною третьою статті 53
цього Кодексу, за умови надання яких
митна вартість може бути визнана
органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового
значення митної вартості товарів,
скоригованої органом доходів і зборів,
та фактів, які вплинули на таке
коригування.

Відповідачем не вказано:
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано; обґрунтованого
математичного розрахунку ціни товару
за одиницю (із зазначенням конкретних
складових цього розрахунку),
визначеної митницею у спірних
рішеннях, а лише містяться посилання на
норми закону. Крім того, митним органом
не зазначено це в письмовому поясненні,
після митного оформлення товарів.

Згідно з частиною третьою статті
53 Митного кодексу України, у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із
третіми особами, пов'язаний з договором
(угодою, контрактом) про поставку
товарів, митна вартість яких
визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський
договір покупця, що стосується
оцінюваних товарів та є умовою продажу
оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Проте, представники митного органу не
довели декларанту про те, що подані
документи містять розбіжності, наявні
ознаки підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Під час митного оформлення
товарів, за якими були винесені
оскаржувані рішення, позивачем
надавались усі необхідні основі
документи, передбачені частиною другою
статті 53 Митного кодексу України.
Будь-яких розбіжностей у зазначених
документах митним органом не було
вказано. Дане, зокрема, підтверджується
і копіями електронних листів від
митного органу про необхідність
надання додаткових документів (копії
6-ти листів по всім поставкам наявні в
матеріалах справи). При цьому, митний
орган не вказує, які саме факти чи
складові митної вартості потрібно
підтвердити запитуваними документами.
Не вказується і причини та підстави
необхідності надання таких документів,
а також не вказується про будь-які
розбіжності чи наявні ознаки підробки
в таких основних документах.

Слід врахувати, що право митниці
на витребування додаткових документів
закон тісно пов'язує з наявністю
розбіжностей чи ознак підробки у
основних документах, які повинні
доводитись митним органом при
витребовувані додаткових документів.
Однак, відповідач жодним чином не
вказує на наявність розбіжностей чи
ознак підробки в поданих документах, а
лише безпідставно витребовує
додаткові, що є явним порушенням
митного законодавства.

Крім того, зі змісту наданих
позивачем документів вбачається, що
всі відомості, необхідні для перевірки
числового значення складових митної
вартості, наявні.

У зв'язку з цим суд вважає
витребовування додаткових документів
безпідставними. При цьому, Митний
кодекс України зобов'язує надавати ці
документи лише у разі їх наявності у
декларанта.

Позивач зазначив, що на час
винесення оскаржуваних рішень, у
останнього були відсутні наступні
документи:

- висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, виписки з
бухгалтерської документації, копії
митних декларацій країн відправлення.

Листом Міндоходів України від
31.03.2014 вих. № 7420/7/99-99-24-02-04-17 «Щодо
додержання законодавства України з
питань визначення митної вартості»
передбачено, що Кодексом визначений
виключний перелік підстав для запиту
додаткових документів для
підтвердження митної вартості товарів.
До таких підстав, вiдповiдно до частини
третьої статті 53 Кодексу віднесено:

наявність в документах, які
підтверджують митну вартість товарів,
розбіжностей;

наявність в документах, які
підтверджують митну вартість товарів,
ознак підробки;

вiдсутнiсть в документах, якi
пiдтверджують митну вартiсть товарiв,
всiх вiдомостей, що пiдтверджують
числовi значення складових митної
вартостi товарiв, чи вiдомостей щодо
цiни, що була фактично сплачена або
пiдлягає сплатi за цi товари.

Додаткові документи відповідно
до частини четвертої статті 53 Митного
кодексу України запитуються органом
доходів i зборiв виключно у випадку
наявності у останнього підстав
вважати, що існуючий взаємозв'язок мiж
продавцем i покупцем вплинув на
заявлену декларантом митну вартiсть.

Iнших пiдстав для запиту
додаткових документiв законодавством
України з питань державної митної
справи не встановлено.

У випадку встановлення
визначених законодавством пiдстав для
запиту додаткових документiв, посадова
особа органу доходiв i зборiв здiйснює
письмовий запит додаткових документiв
iз зазначенням конкретних документiв,
якi необхiдно подати. При цьому,
необхiднiсть надання окремих
додаткових документiв повинна
визначатися посадовою особою, виходячи
з особливостей зовнiшньоекономiчної
операцiї.

Рiшення про коригування митної
вартостi товарiв приймається органом
доходiв i зборiв виключно у випадках,
якщо встановлено, що заявлено:

- неповнi та/або недостовiрнi
вiдомостi про митну вартiсть, в тому
числi, невiрно визначено митну вартiсть
товарiв.

Перелiк таких випадкiв є виключний
та визначений частиною шостою статті 54
Митного кодексу України.

Суд звертає увагу, що у рiшеннi про
коригування митної вартостi товарiв
повиннi обов'язково вказуватись
визначенi Кодексом пiдстави його
прийняття iз зазначенням конкретних
джерел iнформацiї та вiдомостей у цих
джерелах, що свiдчать про наявнiсть
таких пiдстав.

Проте, митний орган вказаних вимог
законодавства не дотримався.

Слід зазначити, що підстава для
незастосування основного методу
визначення митної вартості товару
передбачена частиною другою статті 58
Митного кодексу України. Відповідно до
вищевказаної норми, метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Правову позицію з даного питання
було викладено в постановах Верховного
Суду України від 29.05.2012 по справі №
21-91а12 та від 11.09.2012 по справі № 21-262а12,
зокрема в останніх було зазначено:

- «за умови не наведення
митним органом доказів того, що
документи, подані декларантом для
митного оформлення товару є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації, а
витребування цим органом переліку
документів, передбачених пунктом 11
Порядку № 1766, без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити,
суд дійшов правильного висновку про
протиправність рішення цього органу
щодо застосування шостого (резервного)
методу визначення митної вартості»;

- «ненадання декларантом
запитуваних митним органом документів,
за відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості».

Таким чином ненадання декларантом всіх
запитуваних митним органом документів,
за відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом коригування митної вартості.

Відносно визначення митної вартості
товарів за методом 2-ґ (стаття 57 Митного
кодексу України, за резервним методом),
слід зазначити наступне.

Митним органом не доведено, що
неможливо було застосувати інші методи
визначення митної вартості, окрім
резервного.

Згідно з частиною третьою статті 57
Митного кодексу України, кожний
наступний метод застосовується лише у
разі, якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання
вартості;

г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Згідно зі статтями 59, 60 Митного кодексу
України, у разі якщо митна вартість
оцінюваних товарів не може бути
визначена згідно з положеннями статті
58 цього Кодексу, за основу для її
визначення береться вартість операції
з ідентичними товарами або подібними
(аналогічними), що продаються на
експорт в Україну з тієї ж країни і час
експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього.

Відповідно листа Держслужби
статистики України від 05.02.2014, за
січень-листопад 2013 року ціна оселедця
із Норвегії складає 1, 54 доларів США, із
інших країн світу 1, 42 доларів США по
поставкам 472-34, 472-35, 472-37, 472-39.

Згідно цього ж листа Держслужби
статистики від 05.02.2014, за
січень-листопад 2013 року ціна філе
оселедця із Норвегії складає 2, 04
доларів США, із інших країн світу 2, 00
доларів США по поставкам 472-36, 472-38.

Таким чином вбачається, що ТОВ
«Фоззі-Фуд» імпортувало рибу оселедець
код УКТЗЕД за середньою митною
вартістю 1, 35 доларів США за кг., а митний
орган безпідставно визначав митну
вартість за ціною 1, 84 доларів США за кг.,
необґрунтовано посилаючись в
оскаржуваних рішеннях про відсутність
інформації щодо ідентичних або
подібних товарів.

Аналогічно і по поставкам філе
оселедця код УКТЗЕД позивач
імпортував за митною вартістю 1, 83
доларів США за кг., а митний орган
безпідставно визначав митну вартість
за ціною 2, 34 доларів США за кг.,
необґрунтовано посилаючись в
оскаржуваних рішеннях про відсутність
інформації щодо ідентичних або
подібних товарів.

Відповідно до частини першої статті 452
митного кодексу України, інформація
щодо обсягів експорту та імпорту
конкретних видів товарів надається
центральним органам виконавчої влади
за їх вмотивованим запитом (одноразово)
або на підставі міжвідомчих угод про
інформаційний обмін (регулярно).

Таким чином вбачається, що митний орган
мав можливість застосувати метод 2-а
або 2-б визначення митної вартості
товарів (за ціною договору щодо
ідентичних або подібних товарів), проте
цього не зробив, застосувавши метод 2-ґ
(резервний).

Відповідно до інформації зі
щомісячного інформаційного бюлетеня
«Огляд цін українського та світового
товарних ринків» Державного
підприємства «Держзовнішінформ» № 12
(206) за 2013 рік в рубриці «Світові ціни на
рибу», вартість оселедця
свіжомороженого, філе оселедця
свіжоморожене за умовами поставки FOB
Норвегія: на 16.11.2013 складає 1, 14 доларів
США за кг. оселедця свіжомороженого та
1, 90 доларів США за 1 кг. філе оселедця
свіжомороженого.

Таким чином вбачається, що митна
вартість, визначена ТОВ «Фоззі-Фуд»,
повністю відповідає вартості
подібного товару з Норвегії. У митного
органу були відсутні обґрунтовані
сумніви у визначені митної вартості з
посиланням на дані автоматизованої
системи Державної митної служби
України, без врахування інформації з
інших джерел інформації, зокрема,
спеціалізованого видання «Огляд цін
українського та світового товарних
ринків» ДП «Держзовнішінформ».

Згідно пункту 5 Методичних
рекомендацій щодо роботи посадових
осіб митних органів з аналізу,
виявлення та оцінки ризиків при
здійсненні контролю правильності
визначення митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, які затверджені наказом ДМС
України від 13.07.2012 № 362, який є
обов'язковим для виконання для митного
органу, під час робіт з аналізу,
виявлення та оцінки ризиків
використовуються такі джерела
інформації:

спеціалізовані програмно-інформаційні
комплекси Єдиної автоматизованої
інформаційної системи Держмитслужби
України;

спеціалізовані видання,
які містять інформацію про ціни,
сформовані на світовому ринку;

інформація, отримана в мережі Інтернет
(офіційні сайти виробників товарів,
прайс-листи Інтернет-магазинів тощо).

З наявних витягів з Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Держмитслужби України (ЄАІС), які
наявні в матеріалах справи вбачається,
що 21.10.2013 за МД № 100250000/2013/725628, 19.11.2013 за
МД № 112050000/2013/725267, 29.11.2013 за МД №
112050000/2013/726535 та іншими, митним органом
був оформлений імпорт оселедця із
Норвегії за ціною 1, 17 - 1, 22 доларів США
за кг. на умовах поставки за Інконтермс
«FCA», Виробник «Nils Sperre» (аналогічно, як
імпортувалось позивачем). Отже, позивач
задекларував навіть вищу ціну, ніж та,
за якою митний орган відпускав товари
на той час у вільний обіг, а саме 1, 35
доларів США за 1 кг., проте, відповідач
безпідставно скоригував ціну до 1, 84 за
кг.

Щодо вартості філе оселедця, то як
вбачається із наявних витягів з ЄАІС,
27.09.2013 за МД №100250000/2013/725239, 14.11.2013 за МД №
100250000/2013/726152 та іншими, митним органом
був оформлений імпорт філе оселедця із
Норвегії за ціною 1, 80 - 1, 95 доларів США
за 1 кг. на умовах поставки за
Інконтермс «FCA», Виробник «Nils Sperre»
(аналогічно, як імпортувалось
позивачем). З огляду на таке, позивач
імпортував філе оселедця за середньою
вартістю в 1, 84 доларів США за 1 кг., але
митний орган безпідставно скоригував
ціну до 2, 34 доларів США за 1 кг.

При цьому з даних витягів вбачається,
що вони містять, зокрема, фізичні
характеристики, якість та репутацію на
ринку; опис кожної партії товару, а
також інформацію про кількість кожної
партії товару; виробників товару,
країну виробництва товару, дату
здійснення митного оформлення товару,
номерів МД, за якими здійснювалось
митне оформлення кожної партії товару,
що дає змогу індивідуалізувати такі
партії товару та встановити їх
ідентичність чи подібність відповідно
статей 59, 60 Митного кодексу України.

Відповідно до статті 57 Митного
кодексу України, визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: 1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2)
другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є перший
метод - за ціною договору (вартість
операції).

Кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Отже, як вбачається з матеріалів
справи, у митного органу була наявна
інформація щодо вартості аналогічних
товарів. Проте, митний орган з
незрозумілих підстав не використав
наявну в нього інформацію з Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Держмитслужби України. При цьому, одним
суб'єктам господарювання відповідач
випускає у вільний обіг товари за
значно нижчими цінами, ніж
задекларовані були позивачем.

Відповідач посилається на
неможливість застосування другого та
третього методів у зв'язку з
відсутністю інформації. Але, як
вбачається з наявних у матеріалах
справи доказів, така інформація була
наявна та доступна для відповідача, при
цьому останній в порушення вимог
Митного кодексу України, не використав
її.

Таким чином, оскаржувані рішення
містять протилежні визначення про
відсутність інформації щодо подібних
товарів та застосування такої
інформації одночасно.

В рішеннях про коригування митної
вартості товарів не зазначено докладну
інформацію та джерела, які
використовувалися митним органом при
визначенні митної вартості товарів.

Відповідно до частини третьої статті 64
Митного кодексу України, митна
вартість імпортних товарів не
визначається згідно із положеннями
цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського
походження на внутрішньому ринку
України;

2) системи, яка передбачає
прийняття для митних цілей вищої з двох
альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому
ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж
обчислена вартість, визначена для
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів відповідно до положень статті
63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з
країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної
вартості.

З аналізу положень пункту 2 та пункту 6
частини третьої статті 64 Митного
кодексу України вбачається, що
резервний метод не може бути
визначений за мінімальною, а також
максимальною митною вартістю, при
цьому з двох альтернативних вартостей
береться менша (про це свідчить
положення зазначених вище пунктів «не
визначається із системи вищої з двох
альтернативних вартостей»).

Згідно графи 33 розділу 2 «Правил
заповнення рішення про коригування
митної вартості товарів», затверджених
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.2012 № 598, зареєстровані в
Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за
№ 883/21195, у випадку визначення митної
вартості оцінюваних товарів із
застосуванням резервного методу
(стаття 64 Кодексу) зазначаються
докладна інформація та джерела, які
використовувалися митним органом при
її визначенні.

Отже, як вбачається з вищевикладеного,
відповідач в порушення вимог Митного
кодексу України, не зазначає
необхідної інформації в оскаржуваних
рішеннях, що є підставою для визнання
їх протиправними та, відповідно, їх
скасування.

Відносно не проведення процедури
консультацій, слід зазначити наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 57
Митного кодексу України, застосуванню
другорядних методів передує процедура
консультацій між органом доходів і
зборів та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій орган
доходів і зборів та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

Відповідно до вимог графи 33 «Правил
заповнення рішення про коригування
митної вартості товарів», затверджених
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.2012 № 598, у графі також вказується
про проведення процедури консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору методів
визначення митної вартості товарів
відповідно до вимог статей 59 - 61
Кодексу.

Результати проведеної консультації, а
також причини, через які не можуть бути
застосовані методи визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо ідентичних, подібних (аналогічних)
товарів (наприклад, відсутня
інформація щодо вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів),
фіксуються у графі.

В графі 33 оскаржуваних рішень
зазначено, що процедура консультацій
проведена та вказані причини, через які
не можуть бути застосовані методи
визначення митної вартості товарів
окрім резервного.

Зазначення даної обставини в
оскаржуваних рішеннях не є достатнім
доказом проведення консультації, у
разі заперечення цього факту
позивачем, так як консультація
проводиться до прийняття рішення.
Представник ТОВ «Фоззі-Фуд» під час
судового розгляду справи заперечував
даний факт.

Під час розгляду справи відповідачем
не було надано доказів на
підтвердження вжиття ним заходів з
метою дотримання процедури
консультацій.

Так, митне оформлення товарів
здійснювалось шляхом електронного
декларування. При цьому, ніякої іншої
інформації, крім вимоги про надання
додаткових документів та прийнятого
рішення про коригування митної
вартості до позивача не надходило, що
свідчить про відсутність зі сторони
митного органу будь якої мети щодо
визначення основи вартості. Також ТОВ
«Фоззі-Фуд» не засвідчувало жодним
чином запис у рішенні про коригування
митної вартості про проведення
консультацій, що також підтверджується
матеріалами справи.

При цьому, в графі 33 рішень не
зафіксовані результати проведеної
консультації, а лише вказані причини,
через які не можуть бути застосовані
методи визначення митної вартості
товарів.

Митний орган в оскаржуваних рішеннях
зазначає про проведення процедури
консультацій з Декларантом (позивачем).
Проте зазначення про проведення
консультацій в оскаржуваних рішеннях
не є достатнім та належним доказом
того, що такі консультації дійсно
проводились.

При цьому, позивач категорично
заперечує факт проведення процедури
консультацій. Натомість відповідачем
дані твердження спростовано не було.

Зазначене свідчить, що відповідач не
дотримався передбаченого статтею 266
Митного кодексу України порядку
визначення митної вартості товару.

Повноваження щодо процедури
консультації мають виникати виключно з
підстав, визначених у частині п'ятій
статті 55 Митного кодексу України (за
бажанням декларанта) та у частині
четвертій статті 57 Митного кодексу
України (під час застосування
другорядних методів). Перелік таких
підстав є вичерпним.

Згідно з частинами п'ятою та шостою
статті 55 Митного кодексу України,
декларант може провести консультації з
органом доходів і зборів з метою
обґрунтованого вибору методу
визначення митної вартості на підставі
інформації, яка наявна в органі доходів
і зборів.

На вимогу декларанта консультації
проводяться у письмовому вигляді.

Відповідно до частини четвертої статті
57 Митного кодексу України,
застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

В матеріалах справи відсутні
документи, які б свідчили про те, що
позивач скористався правом,
встановленим частиною п'ятою статті 55
Митного кодексу України.

Проведення консультації відносно
вибору методу визначення митної
вартості товару лише на підставі
інформації, яка наявна у митного
органу, є порушенням вимог
вищевказаної норми Митного кодексу
України.

Крім того, в порушення графи 33 «Правил
заповнення рішення про коригування
митної вартості товарів», затверджених
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.2012 № 598, відповідачем не вказано
результати проведеної консультації.

Відносно відмови відповідача
скасувати свої рішення при наданні
протягом 80-ти днів додаткових
документів, слід зазначити наступне.

ТОВ «Фоззі-Фуд» протягом 80 днів з
моменту випуску товарів у вільний обіг
звернулось до відповідача з заявою від
07.03.2014 вих. № ФФ-УРБ 10/14-1101 на визнання
заявленої митної вартості та
скасуванню рішення, надаючи додаткові
документи, які витребовувались митним
органом.

Листом від 18.03.2014 № 3507/1/26-70-61-04 митним
органом було відмовлено у перегляді
рішень про коригування митної
вартості, що на думку суду, враховуючи
наявні в матеріалах справи докази, є
безпідставним та необґрунтованим.
Відповідач свою відмову мотивував,
виходячи з наступного.

Щодо рішень про коригування митної
вартості від 17.12.2013 № 100250002/2013/500514/2; від
17.12.2013 № 100250002/2013/500516/2; від 17.12.2013 №
100250002/2013/500526/2; від 17.12.2013 № 100250002/2013/500527/2;
від 17.12.2013 № 100250002/2013/500520/2.

По зазначеним рішенням відповідачем
зазначено, що надані додаткові
документи не можуть бути підставою для
перегляду рішень про коригування
митної вартості оскільки декларантом
не дотримано вимог пункту 8 статті 55
Митного кодексу України в частині
терміну подання додаткових документів.

Згідно з частиною 8 статті 55 Митного
кодексу України, протягом 80 днів з дня
випуску товарів декларант або
уповноважена ним особа може надати
органу доходів і зборів додаткові
документи для підтвердження заявленої
ним митної вартості товарів, що
декларуються.

Товари, митну вартість яких було
скориговано по вказаним рішенням
відповідача, були випущені у вільний
обіг 17.12.2013.

Як зазначалось вище, позивач подав
заяву 07.03.2014, тобто з дотриманням 80-ти
денного строку саме з дня випуску
товарів у вільний обіг 17.12.2014, тобто на 80
день такого строку.

Таким чином, як вбачається з наявних у
матеріалах справи доказів, додаткові
документи подані ТОВ «Фоззі-Фуд» з
дотриманням встановленого законом
80-денного строку з дня випуску товарів.
Початок перебігу строку починається з
наступного дня з моменту випуску
товарів у вільний обіг, що
підтверджується наступним.

Відповідно статті 253 Цивільного
кодексу України, перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Зазначене підтверджує в тому числі
частина третя статті 1 Митного кодексу
України та частина шоста статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України, згідно яких якщо міжнародним
договором, згода на обов'язковість
якого надана Верховною Радою України,
встановлені інші правила, ніж ті, що
встановлені законом, то застосовуються
правила міжнародного договору.

До міжнародних договорів, які
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, належить Європейська
конвенція про обчислення строків №
ETS-076 від 16.05.1972 (надалі - «Конвенція»), що
в тому числі підтверджує постанова
Верховного суду України від 10.10.2011 по
справі № 21-238а11, яка винесена з питань
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права.

У відповідності до пункту «а» частини
першої статті 1 Конвенції, вона
застосовується до обчислення строків у
цивільних, комерційних і
адміністративних справах, включаючи
процедуру стосовно таких справ, якщо
такі строки встановлені законом або
судовим чи адміністративним органом.

Згідно статті 3 Конвенції строки,
обчислені у днях, тижнях, місяцях і
роках, починаються опівночі dies a quo і
спливають опівночі dies ad quem.

Для цілей цієї Конвенції, згідно статті
2, термін «a quo» означає день, з якого
починається відлік строку, а термін «ad
quem» означає день, у який цей строк
спливає.

Відповідно до статті 5 Конвенції, при
обчисленні строку суботи, неділі та
офіційні свята враховуються. Однак,
якщо dies ad quem строку, до спливу якого має
бути здійснена та чи інша дія, припадає
на суботу, неділю, офіційне свято чи
день, який вважається офіційним святом,
встановлений строк подовжується на
перший робочий день, який настає після
них.

Таким чином, Конвенцією встановлено
порядок обчислення строків, який
відповідає правилам, встановленим
Цивільному кодексу України.

Відповідно до частини десятої статті 59
Митного кодексу України, якщо орган
доходів і зборів протягом п'яти робочих
днів не надає обґрунтованої відмови у
визнанні заявленої митної вартості з
урахуванням додаткових документів,
вважається, що декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість товарів визначено правильно.
У такому випадку орган доходів і зборів
скасовує рішення про коригування
заявленої митної вартості, а надана
фінансова гарантія повертається
(вивільняється) у порядку та строки,
визначені цим Кодексом.

Враховуючи вище викладене, заявлена
позивачем митна вартість у поданих МД
вважається правильною, а рішення про
коригування митної вартості товарів
протиправними ще й цих підстав.

Щодо рішення про коригування митної
вартості від 25.12.2013 № 100250002/2013/500536/2, слід
зазначити наступне.

Не відповідає вимогам чинного
законодавства посилання відповідача
на ту обставину, що у наданому
платіжному дорученні в іноземній
валюті від 21.01.2014 № 13629 відсутні
будь-які відмітки банку.

Як вбачається з копії даного
платіжного доручення, таке доручення є
електронним документом та
зберігається на підприємстві у
електронному вигляді. По своїй суті
воно є вимогою до уповноваженого банку
про сплату відповідної суми за
поставлений товар, що надсилається в
електронній формі. Дане платіжне
доручення роздруковане з електронної
бази, засвідчене печаткою ТОВ
«Фоззі-Фуд» та подане на вимогу митного
органу, про надання додаткових
документів.

Відповідно до частини другої статті 264
Митного кодексу України, на вимогу
органу доходів і зборів декларант або
уповноважена ним особа зобов'язані
надати органу доходів і зборів
оригінали таких документів або
засвідчені в установленому порядку їх
копії, якщо законодавством не
передбачено подання оригіналів.

Отже, митний орган самостійно
встановив вимоги до платіжного
доручення. До того ж, жодними доказами
відповідач не довів, що дані, вказані в
платіжних дорученнях, будь-яким чином
вплинули на числові значення митної
вартості товару. Також слід зазначити,
що такий документ як платіжне
доручення є в розумінні статті 53
Митного кодексу України додатковим
документом, що надається на вимогу
митного органу, лише у разі його
наявності.

Не відповідає вимогам чинного
законодавства посилання відповідача,
як на виявлені розбіжності про
відсутність на виписках з
бухгалтерської документації печатки
підприємства, яке її видало. З цього
приводу слід зазначити наступне.

Виписки з бухгалтерської документації
(оборотно-сальдові відомості) є
електронними бухгалтерськими
документами, що формуються
бухгалтерами підприємства у
електронному вигляді.

Вказані виписки з бухгалтерської
документації засвідчені підписом
головного бухгалтера, тобто особи яка
безпосередньо відповідальна за
формування таких виписок. В той же час
позивачем надавалися копії таких
виписок з бухгалтерської документації,
що є стандартною процедурою та
відбувалось систематично (по іншим
поставкам).

До того ж, відповідач жодними доказами
не довів, що числові значення вказані у
таких виписках будь-яким чином
вплинули на числові значення митної
вартості товару. Також слід зазначити,
що такий документ як виписка з
бухгалтерської документації є в
розумінні статті 53 Митного кодексу
України, додатковим документом, що
надається на вимогу митного органу
лише у разі його наявності.

Щодо того, що надано інформацію
Державної служби статистики України
відносно імпорту товарів за
січень-листопад 2013 року, проте поставки
відбулися протягом грудня 2013 року, слід
зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 59
та частиною першою статті 60 Митного
кодексу України, у разі якщо митна
вартість оцінюваних товарів не може
бути визначена за ціною договору
(контракту), за основу для її визначення
береться вартість операції з
ідентичними товарами або подібними
товарам час експорту яких збігається з
часом експорту оцінюваних товарів або
є максимально наближеним до нього.

Суд вважає, що інформація про ціни
аналогічних товарів в січні-листопаді
2013 року є максимально наближеною до
поставки товарі в грудні 2013 року, і тому
доводи митного органу і в цій частині є
необґрунтованими.

В обґрунтування вищевикладеного
позивачем було надано витяг з даних
Держслужби статистики України із
цінами на аналогічний товар за
січень-грудень 2013 року, який
досліджений судом та долучений до
матеріалів справи.

Щодо того, що в наданому довіднику
«Огляд цін» ціна на філе оселедця
зазначена на умовах FOB Норвегія, в той
час як поставка здійснювалась на
умовах FCA Клайпеда, слід зазначити
наступне.

В бюлетені «Огляд цін українського та
світового товарних ринків» Державного
підприємства «Держзовнішінформ»
вказані ціни FOB Норвегія, відносно філе
оселедця та оселедця.

При цьому, митний орган безумовно мав
можливості вирахувати вартість товару
з Норвегії та м. Клайпеда (Литва) на
підставі наступного. Згідно Інкотермс
2010:

- FOB (Free on Board, в перекладі - вільно на
борту) - «Вільно на борту» означає, що
продавець вважається тим, хто виконав
своє зобов'язання по поставці з моменту
переходу товару через поручні судна в
порту відвантаження. Це означає, що з
цього моменту покупець має нести усі
витрати і ризики загибелі або
пошкодження товару. За умовами FOB на
покупця покладаються обов'язки з
очищення товару від мит ???для його
експорту.

- FCA (Free Carrier, в перекладі - Франко
перевізник) - термін
«Франко-перевізник» означає, що
продавець вважається тим, хто виконав
своє зобов'язання по поставці товару,
який пройшов митне очищення для
ввезення, з моменту передачі його в
розпорядження перевізника в
обумовленому пункті. При відсутності
вказівки покупця про такий пункт,
продавець має право визначити такий
пункт сам серед низки подібних пунктів,
де перевізник приймає товар у своє
розпорядження.

Перевізник означає особу, яка на
підставі договору перевезення
зобов'язується здійснити або
забезпечити перевезення товару
залізницею, автомобільним, повітряним,
морським або внутрішнім водним
транспортом або в змішаному
перевезенні. Якщо покупець уповноважує
продавця поставити товар особі, яка не
є перевізником, наприклад, експедитору,
продавець вважається тим, хто виконав
свій обов'язок щодо поставки товару з
моменту передачі його на зберігання
даній особі.

Таким чином вбачається, що
вартість оселедця в Норвегії без
страхування становить:

- станом на 16.11.2013 - 1, 14 доларів США
за кг. (митний орган визначив 1, 84
доларів США за кг.).

Відносно філе оселедця вбачається, що
його вартість складає:

- станом на 16.11.2013 - 1, 90 доларів США
за кг. (митний орган визначив 2, 27
доларів США за кг.). Вищевказане
підтверджується Витягами з бюлетеню
цін, копії яких наявні в матеріалах
справи.

Як вбачається за умовами Інконтермс по
даним термінам не передбачено
страхування товарів. Отже, у разі
додавання вартості перевезення з
Норвегії до Литви, митний орган мав
можливість визначити вартість товару
за умовами FCA Клайпеда.

Згідно пункту 5 Методичних
рекомендацій щодо роботи посадових
осіб митних органів з аналізу,
виявлення та оцінки ризиків при
здійсненні контролю правильності
визначення митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, які затверджені наказом ДМС
України від 13.07.2012 № 362, під час робіт з
аналізу, виявлення та оцінки ризиків
використовуються такі джерела
інформації:

спеціалізовані програмно-інформаційні
комплекси Єдиної автоматизованої
інформаційної системи Держмитслужби
України;

спеціалізовані видання, які
містять інформацію про ціни,
сформовані на світовому ринку;

висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження згідно із
законодавством;

інформація, отримана в
мережі Інтернет (офіційні сайти
виробників товарів, прайс-листи
Інтернет-магазинів тощо).

Проте, відповідач використав лише базу
ЄАІС без використання спеціалізованих
видань, що є грубим порушенням вимог
митного законодавства.

Щодо виконання позивачем не в повному
обсязі вимоги митного органу про
надання додаткових документів, суд
зазначає наступне.

Право відповідача на витребування
додаткових документів закон пов'язує з
вичерпним переліком підстав, які
стосуються недоліків у наданих для
митного оформлення товарів основних
документах для підтвердження митної
вартості товарів, перелік яких
наведений у частині другій статті 53
Митного кодексу України.

ТОВ «Фоззі-Фуд» надало
відповідачу всі документи, передбачені
частиною другою статті 53 Митного
кодексу України, на підтвердження
заявленої митної вартості товару,
вказані документи не містили жодних
розбіжностей, та в повній мірі
підтверджували заявлену вартість
товару.

Отже, відповідач взагалі не мав
передбачених частиною третьою статті 53
Митного кодексу України підстав на
витребування додаткових документів.

Крім цього, позивачем були надані усі
витребовувані документи, крім
експертного висновку про вартість
оцінюваних товарів, так як такий
висновок був відсутній у Декларанта.

Але, висновок про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, надається на письмову
вимогу митниці виключно у випадку його
наявності у декларанта (частина третя
статті 53 Митного кодексу України).
Тобто не надання такого висновку не
може бути підставою для коригування
заявленої митної вартості товарів, що
всупереч вимогам чинного
законодавства і було зроблено
відповідачем.

Щодо посилання відповідача в листі від
18.03.2014 № 3507/1/26-70-61-04 про відсутність
актів виконаних робіт по перевезенню
товарів, слід зазначити наступне.

Дійсно, вичерпного переліку
документів, які містять відомості про
вартість перевезення оцінюваних
товарів, вимог до їх оформлення та
відомостей, які повинні бути в них
зазначені, та які можуть бути подані
під час митного оформлення оцінюваних
товарів, законодавством не
встановлено. При цьому, в даному
випадку, посилання відповідача про
неподання актів виконаних робіт по
перевезенню вантажів, як на підставу
для відмови у перегляді рішень про
коригування митної вартості є
помилковим, оскільки вимагається
конкретний документ, який відсутній у
переліку основних чи додаткових
документів, що надаються на вимогу
митному органу.

Крім цього, відповідачу окрім довідок
про транспортні витрати (де вказується
вартість перевезення до кордону з
Україною по кожній поставці) було
надано договори на перевезення, копії
всіх рахунків про надання транспортних
послуг. Такі документи як окремо, так і
в їх сукупності цілком та повністю
підтверджують витрати на
транспортування, понесенні позивачем
та включені до ціни товару. Водночас,
митним органом не вказано про
наявність будь-яких розбіжностей чи
недоліків в таких документах. А лише
витребовуються акти виконаних робіт
без зазначення конкретних підстав та
обставин, на підтвердження яких такі
документи витребовуються.

Відповідно до частини п'ятої статті 53
Митного кодексу України, забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Щодо відсутності такої складової
митної вартості, як вартість робіт
пов'язаних з пакуванням, суд зазначає
наступне.

В частині другій статті 53 Митного
кодексу України зазначено, що
документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є, зокрема,
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності.

Відповідно до частини четвертої статті
58 Митного кодексу України, митною
вартістю товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті.

Згідно з частиною десятою статті 58
Митного кодексу України, при
визначенні митної вартості до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, додаються
такі витрати (складові митної
вартості), якщо вони не включалися до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем:

а) комісійні та брокерська
винагорода, за винятком комісійних за
закупівлю, що є платою покупця своєму
агентові за надання послуг, пов'язаних
із представництвом його інтересів за
кордоном для закупівлі оцінюваних
товарів;

б) вартість ящиків тари
(контейнерів), в яку упаковано товар,
або іншої упаковки, що для митних цілей
вважаються єдиним цілим з відповідними
товарами;

в) вартість упаковки або вартість
пакувальних матеріалів та робіт,
пов'язаних із пакуванням.

Слід зазначити, що згідно пункту 2.1
Контракту № 472 від 22.01.2013, ціна на товар
встановлюється в інвойсах на кожну
поставку товару, та включає в себе
вартість продукту, тари,
термоусадочної упаковки, маркування,
навантажування, витрати на митне
оформлення вантажу в країні
експортера.

Таким чином витрати на упакування, в
тому числі і роботи по пакуванню
включені у вартість товару, і, тому,
відповідно до частини десятої статті 58
Митного кодексу України вони додатково
не включаються у митну вартість товару
і не підлягають підтвердженню
позивачем. Відтак, зазначення цього
митним органом як підстава виникнення
розбіжностей в документах є
необґрунтованим, так як фактично
вимагається калькуляція на товар у
позивача без законних на то підстав
(частина четверта статті 53 Митного
кодексу України, коли продавець та
покупець є пов'язаними особами).

Щодо відсутності в довідках про
транспортні витрати витрат на
завантаження, розвантаження, номер CMR,
що не дозволяє оцінювати товари, суд
зазначає наступне.

Відповідно пункту 7.1 Контракту,
продавець згідно умов поставки
зобов'язаний підготувати і передати в
погоджені строки транспортному агенту
Покупця товар із відповідними
документами.

Згідно пункту 3.1, умови поставки по
даному контракту є CIF/FCA Клайпеда (Литва)
Inconterms 2010 року. У відповідності до Inconterms
2010 термін CIF «Вартість, страхування,
фрахт» означає, що продавець несе ті ж
обов'язки, що за умовами CFR, проте він
повинен забезпечити морське
страхування від ризику загибелі або
пошкодження товару під час
перевезення, продавець укладає договір
страхування і виплачує страховику
страхову премію. За умовами CFR
«Вартість і фрахт» означає, що
продавець зобов'язаний сплатити
витрати і фрахт, необхідні для доставки
товару в зазначений порт призначення,
однак ризик втрати або ушкодження
товару, а також ризик будь-якого
збільшення витрат, що виникають після
переходу товаром борту судна,
переходить з продавця на покупця в
момент переходу товару через поручні
судна в порту відвантаження. За умовами
CFR на продавця покладаються обов'язки з
очищення товару від мит ??для його
вивезення.

Термін FCA «Франко перевізник» означає,
що продавець вважається тим, хто
виконав своє зобов'язання по поставці
товару, який пройшов митне очищення для
ввезення, з моменту передачі його в
розпорядження перевізника в
обумовленому пункті, про що вже
зазначалося вище.

Отже, як вбачається з матеріалів
справи, згідно умов договору та
термінів Інконтермс, на яких
відбувались поставки, Продавець
зобов'язаний був поставити товар у
визначений порт (Клайпеда, Литва) та
передати його у розпорядження
транспортного агента Покупця. В
довідках про транспортні витрати
вказана вартість перевезення з
урахуванням всіх складових такого
перевезення, тобто фактична вартість
робіт по перевезенню, що підлягала
сплаті за такого роду послуги. Більш
того, твердження відповідача про
неможливість ідентифікувати такі
транспортні довідки із оцінюваними
товарами, які перевозились, не
відповідає дійсності та є хибними, адже
в них, перед усім іншим, є і номера
інвойсів щодо оцінюваних товарів.

На веб-сайті Міндоходів
http://minrd.gov.ua/garyacha-liniya/136670.html 05.03.2014
міститься позиція Міндоходів на тему
«Сплати митних платежів та особливості
обчислення митної вартості товарів»,
де вказується, що однією із таких
складових митної вартості є витрати на
транспортування оцінюваних товарів до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України.

При цьому з ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за
оцінювані товари, виключаються витрати
на транспортування після ввезення
оцінюваних товарів, якщо їх виділено з
ціни товарів (частина одинадцята
статті 58 Митного кодексу України).

Вичерпного переліку документів, що
містять відомості про вартість
перевезення оцінюваних товарів, вимог
до їх оформлення та відомостей, які
повинні бути в них зазначені, та які
можуть бути подані під час митного
оформлення оцінюваних товарів,
законодавством України з питань
державної та митної справи не
встановлено.

Щодо прайс-листа виробника товару, слід
зазначити наступне.

У запереченнях на адміністративний
позов відповідача зазначив, що
прайс-лист від виробника наданий
виключно на ту продукцію, оформлення
якої здійснювалось, тобто прайс-лист
сформований без зазначення переліку
всієї продукції виробника.

Як вбачається з індивідуальної
консультації Міндоходів України від
19.11.2013 вих. № 15640/6/99-99-24-02-04-15, наданої на
адресу ТОВ «Фоззі-Фуд», згідно
загальноприйнятої світової практики
(прайс-лист) має містити відомості, яких
достатньо будь-якому покупцю для
отримання інформації щодо умов продажу
товару, а саме: найменування товару,
артикул, якість товару (за
необхідності), одиниці виміру (штуки,
упаковки тощо), ціну, з обов'язковим
зазначенням валюти, передбачені
системи знижок, виробника/виробників,
умови поставки, умови платежу, термін
поставки, характер тари та упаковки,
дата його складання або ж число, з якого
дані ціни вводяться в дію, термін дії,
контактна інформації виробника та
будь-які інші положення, що стосуються
умов продажу товарів.

Таким чином вбачається, що Міндоходів
вимагає найменування товару, а не
кілька товарів, тобто не ставить
обов'язковою умовою множинність (певну
мінімальну кількість товарів), які
повинні бути вказані в тому чи іншому
прайс-листі.

Згідно з частиною п'ятою статті 21
Митного кодексу України, не може бути
притягнуто до відповідальності особу,
яка діяла відповідно до консультації з
питань практичного застосування
окремих норм законодавства України з
питань державної митної справи,
наданої в письмовій або електронній
формі, а також до узагальненої
консультації, зокрема, на підставі
того, що у подальшому такі консультації
були змінені або скасовані.

Національне та міжнародне
законодавство не містить вимог, які
повинен відповідати прайс-лист. Згідно
з частиною третьою статті 5 Закону
України «Про зовнішньоекономічну
діяльність», втручання державних
органів у зовнішньоекономічну
діяльність її суб'єктів у випадках, не
передбачених цим Законом, в тому числі
і шляхом видання підзаконних актів, які
створюють для її здійснення умови
гірші від встановлених в цьому Законі,
є обмеженням права здійснення
зовнішньоекономічної діяльності і як
таке забороняється.

Суд зазначає, що до компетенції
органів митної служби не відноситься
встановлення правил та порядку
заповнення прайс-листів.

Як зазначено у листі Державного
казначейства України від 20.02.2009 №
15-08/527-2652, рахунок (рахунок-фактура) за
своїм призначенням не відповідає
ознакам первинного документа, оскільки
ним не фіксується будь-яка
господарська операція, розпорядження
або дозвіл на проведення господарської
операції, а носить лише інформаційний
характер. Форма рахунка
(рахунка-фактури) не відноситься до
типових форм, які затверджуються
Державним комітетом статистики
України, застосування її
нормативно-правовими актами не
передбачено (листи-роз'яснення
Міністерства фінансів України від
27.11.2006 № 31-34000-20-23/25136 та від 09.07.2007 №
31-34000-20/23-4579/4800).

Таким чином, наявна безпідставність
тверджень митного органу про наявність
розбіжностей та відсутністю в нього
компетенції встановлювати вказані
вимоги до прайс-листа. До того ж, митний
орган ніяким чином не довів, що дані
положення будь-яким чином вплинули на
числові значення митної вартості
товару.

Більше того таке поняття як
«прайс-лист» є індивідуальним для
кожної партії виробленої продукції
(товару) та залежить від тих чи інших
факторів, що безпосередньо впливали на
формування цінової політики
конкретних видів товарів (наприклад
сезонність, погодні умови - те, що
стосується риби). Тобто, існування
такого документу як фіксованого
прайс-листа виробника є неможливим і
спростовуються економічною суттю
виробництва.

Також слід зазначити, що прайс-лист, як
і експортна декларація, є додатковим
документом для підтвердження митної
вартості товарів і може вимагатись
лише у разі встановлення розбіжностей
в основних документах, до яких він не
відноситься.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
митний орган неправомірно відмовив
позивачу у визнанні задекларованої ним
митної вартості товару за основним
методом, визначив митну вартість за
резервним методом та прийняв
оскаржувані рішення про коригування
митної вартості товарів, тому ці
рішення підлягають скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 цього Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, відповідачем не надано суду
належних та достатніх доказів на
підтвердження позиції щодо
правомірності застосування норм
митного законодавства, а відтак,
відповідач не довів суду правомірність
прийняття оскаржуваного рішення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень законодавства України,
доказів, наявних в матеріалах справи,
суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та
скасувати рішення Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про коригування митної вартості
товарів:

- 17.12.2013 № 100250002/2013/500514/2;

- 17.12.2013 № 100250002/2013/500516/2;

- 17.12.2013 № 100250002/2013/500526/2;

- 17.12.2013 № 100250002/2013/500527/2;

- 17.12.2013 № 100250002/2013/500520/2;

- 25.12.2013 № 100250002/2013/500536/2.

3. Стягнути на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд» понесені судові витрати в
сумі 193 (сто дев'яносто три) гривні 13
копійок.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною другою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Шевченко А.В.

Повний текст постанови виготовлено 21
липня 2014 р.