Справа № 591/3265/14-а
Суддя: Клименко А. Я.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/3265/14-а Провадження №
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2014 року Зарічний
районний суд м. Суми у складі:

головуючого в
особі судді - КЛИМЕНКО А. Я.

при секретарі -
Сотник К. Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Сумської міської ради, 3-я
особа: Управління Держземагентства у
Сумському районі Сумської області

про визнання протиправним та
скасування рішення -

встановив:

Позивачі звернулися до суду з
адміністративним позовом, і свої
вимоги мотивують тим, що на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 26.08.1994 року реєстровий
№ 2-2187, виданого Другою Сумською
державною нотаріальною конторою,
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 04.12.2009 року реєстровий №
3-4065, виданого Першою Сумською
державною нотаріальною конторою,
рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 22.06.2011року у цивільній справі
№ 2-1574/11, їм належить на праві приватної
власності домоволодіння, що
складається з житлового будинку «А»
житловою площею 34,7 кв. м, загальною
площею 56,6 кв. м, погрібу «п/г», вбиральні
«Д», навісу «З», навісу «Ж», огорожи №
1, розташоване в м. Суми по АДРЕСА_1.
Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 14.02.2014 року у цивільній справі
№ 591/9155/13-ц позивачам був встановлений
порядок користування земельною
ділянкою площею 2863 кв. м, ОСОБА_1
виділено земельну ділянку площею 950 кв.
м індивідуального користування (город),
ОСОБА_2 виділено земельну ділянку
площею 950 кв. м індивідуального
користування (город), земельну ділянку
площею 963 кв. м, на якій розташований
житловий будинок з господарськими
будівлями і спорудами (дворова частина)
залишено в спільному користуванні
позивачів. Згідно вказаного рішення та
заяв позивачів, ТОВ «Координат-БС» була
розроблена технічна документація із
землеустрою щодо встановлення меж
земельних ділянок в натурі та
присвоєні їм кадастрові номери для їх
державної реєстрації, тому позивачі
звернулись до Управління
Держземагентства у Сумському районі
Сумської області із заявами про
реєстрацію цих земельних ділянок в
Державному земельному кадастрі, але їм
було відмовлено, оскільки земельні
ділянки частково розміщені на
території об'єкту рекреаційного
призначення - міський парк ім. Кожедуба,
зовнішні межі якого встановлені на
підставі технічної документації із
землеустрою, затвердженої рішенням
Сумської міської ради від 25.02.2009 року №
2414-МР. Позивачі вважають, що вказане
рішення в частині проходження межі
міського парку по земельним ділянкам,
які перебувають у їх користуванні,
прийняте з порушенням вимог ст. ст. 1, 17
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», ст. ст. 12, 17,
23 Закону України «Про основи
містобудування», ст. ст. 19, 38, 39
Земельного кодексу України, ст. ст. 10, 12,
22 Закону України «Про планування і
забудову територій», який був чинним на
час прийняття оскаржуваного рішення, а
також рішення в оскаржуваній частині
не відповідає містобудівній
документації міста Суми (Генеральному
плану міста Суми, змінам до нього та
Плану зонування території міста Суми),
яка затверджена Сумською міською
радою, та порушує права позивачів на
користування вказаними земельними
ділянками.

Представник позивачів в
письмовій заяві позовні вимоги
адміністративного позову підтримує у
повному обсязі, просить суд слухати
справу у його відсутність.

Відповідач - Сумська міська рада
про день та час розгляду справи
повідомлена належним чином, подала
заперечення на позовну заяву в яких
посилається на встановлену ст.28 Закону
України «Про землеустрій»
відповідальність розробника
документації із землеустрою, в даному
випадку технічної документації щодо
встановлення меж земельної ділянки
міського парку. Також у запереченні
проти позову відповідач посилається на
ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України, що
передача земельних ділянок
здійснюється безоплатно у власність у
межах норм, визначених цим Кодексом,
проводиться один раз по кожному виду
використання, а на думку відповідача,
позивачі бажають отримати земельну
ділянку площею 0,0963 га в спільне
користування під будівництво та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, а
також 0,0950 га кожному під таке
використання. Тому, отримати окремо по
0,0950 га під зазначене цільове
використання позивачі не мають права.
Просить в позові відмовити.
Представник до суду не з»явився.

Третя особа - Управління
Держземагентства у Сумському районі
Сумської області подала письмові
пояснення по справі, в яких посилаючись
на відповідні норми Земельного кодексу
України, Законів України «Про основи
містобудування», «Про регулювання
містобудівної діяльності», зазначає,
що рішення в частині проходження межі
міського парку по земельним ділянкам,
що перебувають у користуванні
позивачів не відповідає Генеральному
плану міста Суми, змінам до нього та
Плану зонування території міста Суми,
які затверджені Сумською міською
радою. Просить розглянути справу без
участі його представника. У прийнятті
рішення покладається на розсуд суду.

Суд, вивчивши матеріали справи,
вважає що позов обґрунтований і
підлягає задоволенню виходячи з
наступного:

Судом встановлено, що на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 04.12.2009 року, реєстровий
№3-4065, виданого Першою Сумською
державною нотаріальною конторою та
рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 22.06.2011року у цивільній справі
№ 2-1574/11 гр. ОСОБА_1 належить на праві
приватної власності 6/7 частин
домоволодіння, що складається з
житлового будинку «А» житловою площею
34,7 кв. м, загальною площею 56,6 кв. м,
погрібу «п/г», вбиральні «Д», навісу
«З», навісу «Ж», огорожи № 1, які
розташовані в м. Суми по АДРЕСА_1.

На підставі свідоцтва про право
на спадщину за заповітом від 26.08.1994
року, реєстровий № 2-2187, виданого Другою
Сумською державною нотаріальною
конторою, власником іншої 1/7 частини
цього домоволодіння є гр. ОСОБА_2.

Згідно статті 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини, а також
інші юридичні факти.

Статтею 328 зазначеного Кодексу
встановлено, що право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Таким чином позивачі правомірно,
на підставі вказаних
правовстановлюючих документів, набули
право власності на вищезазначене
домоволодіння.

Рішенням Зарічного районного
суду м. Суми від 14.02.2014 року у цивільній
справі № 591/9155/13-ц, яке набрало
законної сили, позивачам був
встановлений порядок користування
земельною ділянкою площею 2863 кв. м,
ОСОБА_1 виділено земельну ділянку
площею 950 кв. м індивідуального
користування (город), ОСОБА_2 виділено
земельну ділянку площею 950 кв. м
індивідуального користування (город),
земельну ділянку площею 963 кв. м, на якій
розташований житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами
(дворова частина) залишено в спільному
користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

На підставі заяв позивачів та
рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 14.02.2014 року у цивільній справі
№ 591/9155/13-ц, ТОВ «Координат-БС» була
розроблена технічна документація із
землеустрою щодо встановлення меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та
присвоєні кадастрові номери цим
земельним ділянкам для їх державної
реєстрації. У зв'язку з цим позивачі
звернулись до державного кадастрового
реєстратора Управління
Держземагентства у Сумському районі
Сумської області із заявами про
реєстрацію земельних ділянок в
Державному земельному кадастрі. Проте,
рішеннями від 30.04.2014 року № РВ-014
та № РВ-014 їм було відмовлено у
внесенні відомостей до Державного
земельного кадастру, оскільки земельні
ділянки частково розміщені на
території об'єкту рекреаційного
призначення - міський парк ім. Кожедуба,
зовнішні межі якого встановлені на
підставі технічної документації із
землеустрою, затвердженої рішенням
Сумської міської ради від 25.02.2009 року №
2414-МР.

Разом з тим, рішенням Сумської
міської ради від 16.10.2002 року № 139-МР був
затверджений Генеральний план міста
Суми, згідно якого вищевказані
земельні ділянки, що відводяться
позивачам, відносяться до земель
садибної житлової забудови (існуючий
стан), тобто для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.
Зазначене також підтверджується
Витягом з планшету 10-ІІ-Г топографічної
зйомки М 1:2000, виконаної «Главным
управлением геодезии и картографии при
Совете министров СССР».

Крім того, Сумською міською радою
було прийняте рішення від 19.12.2012 року №
1943-МР про внесення змін до Генерального
плану міста Суми, затвердженого
рішенням Сумської міської ради від
16.10.2002 року № 139-МР. Згідно цих змін
земельні ділянки, що відводяться
позивачам, відносяться до існуючої
садибної житлової забудови.

Слід зазначити також, що Сумською
міською радою було прийняте рішення
від 06.03.2013 року № 2180-МР про затвердження
«Плану зонування території міста
Суми». Згідно даного Плану зонування
території міста Суми вищевказані
земельні ділянки, що відводяться
позивачам, відносяться до житлової
зони «Ж», садибна житлова забудова
«Ж-1».

Таким чином, з містобудівної
документації міста Суми, а саме
Генерального плану міста Суми, змін до
нього та Плану зонування території
міста Суми вбачається, що земельні
ділянки, які перебувають у
користуванні позивачів, відносяться до
земель існуючої садибної житлової
забудови.

У відповідності до ст. 1 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності»,
генеральний план населеного пункту -
містобудівна документація, що визначає
принципові вирішення розвитку,
планування, забудови та іншого
використання території населеного
пункту.

В ст.17 цього Закону встановлено,
що генеральний план населеного пункту
є основним видом містобудівної
документації на місцевому рівні,
призначеної для обслуговування
довгострокової стратегії планування
та забудови території населеного
пункту.

Генеральні плани населених
пунктів затверджуються відповідними
сільськими, селищними, міськими радами.

Згідно ст. 19 Земельного кодексу
України, землі України за основним
цільовим призначенням поділяються,
зокрема, на такі категорії: землі
сільськогосподарського призначення,
землі житлової та громадської
забудови, землі рекреаційного
призначення, землі водного фонду та
ін…

В статті 38 Земельного кодексу
України встановлено, що до земель
житлової та громадської забудови
належать земельні ділянки в межах
населених пунктів, які
використовуються для розміщення
житлової забудови, громадських
будівель і споруд, інших об'єктів
загального користування.

Як було вищезазначено, відповідно
до існуючої містобудівної
документації (Генеральний план міста
Суми, зміни до нього та Плану зонування
території міста Суми) земельні ділянки,
що знаходяться у користуванні
позивачів, відносяться до земель
існуючої садибної житлової забудови,
тобто до категорії земель житлової та
громадської забудови.

Згідно ст. 39 Земельного кодексу
України, використання земель житлової
та громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту.

В статті 12 Закону України «Про
основи містобудування» встановлено, що
до компетенції сільських, селищних,
міських рад у сфері містобудування на
їх території віднесено затвердження
відповідно до законодавства місцевих
містобудівних програм, генеральних
планів відповідних населених пунктів,
іншої містобудівної документації.

Згідно ст. 17 вказаного Закону,
містобудівна документація є основою,
зокрема, для: вирішення питань
раціонального використання територій;
підготовки вихідних даних для розробки
землевпорядної документації;
вирішення питань вибору, вилучення
(викупу), надання у власність чи
користування земель для містобудівних
потреб.

Нормами ст. 23 цього Закону
передбачено, що містобудівний кадастр
населених пунктів містить дані плану
зонування або генерального плану чи
детального плану, належність територій
до відповідних зон, правовий статус,
допустимі види забудови та іншого
використання земельних ділянок, єдині
умови та обмеження забудови окремих
земельних ділянок, відомості про
функціональне призначення та ін.

Таким чином, Закон України «Про
основи містобудування» вимагає
неухильного дотримання затвердженої
містобудівної документації при
вирішенні питань розташування об'єктів
містобудування, зокрема, щодо
генерального чи детального плану
населеного пункту, де чітко визначено
цільове призначення певної території
(земельної ділянки). Аналогічні вимоги
містив Закон України «Про планування і
забудову територій». Вищевказані норми
Закону України «Про основи
містобудування» та Закон України «Про
планування і забудову територій» були
чинними на час прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення.

Отже, рішення Сумської міської
ради від 25.02.2009 року № 2414-МР «Про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо встановлення меж
земельних ділянок міського парку ім. І.
Кожедуба» в частині проходження межі
міського парку по земельним ділянкам,
що перебувають у користуванні
позивачів, порушує їх права як законних
користувачів цих земельних ділянок, та
не відповідає вимогам ст. ст. 1, 17 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», ст. ст. 12, 17,
23 Закону України «Про основи
містобудування», ст. ст. 19, 38, 39
Земельного кодексу України, ст. ст. 10, 12,
22 Закону України «Про планування і
забудову територій», який був чинним на
час прийняття оскаржуваного рішення.
Крім того, це рішення не відповідає
містобудівній документації міста Суми,
а саме Генеральному плану міста Суми,
змінам до нього та Плану зонування
території міста Суми, які відповідно
затверджені рішеннями Сумської
міської ради від 16.10.2002 № 139-МР «Про
затвердження Генерального плану міста
Суми», від 19.12.2012 № 1943-МР «Про внесення
змін до Генерального плану міста Суми»,
від 06.03.2013 № 2180-МР «Про затвердження
Плану зонування території міста Суми».

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не довів
правомірності свого рішення в
оскаржуваній позивачами частині. Також
з технічної документації та актів
прийомки-передачі межових знаків, на
які посилається відповідач в
обґрунтування своїх заперечень, не
вбачається що позивачі мають намір
приватизувати земельну ділянку площею
0,0963 га, яка знаходиться в їх спільному
користуванні під будівництво
житлового будинку, господарських
будівель і споруд. Слід зазначити, що
при приватизації земельних ділянок за
межами норм безоплатної приватизації,
їм буде відмовлено.

Суд звертає увагу, що порядок
користування земельною ділянкою, якою
на даний час користуються позивачі,
склався ще під час видачі попереднім
власникам домоволодіння
правовстановлюючого документу на
нього - свідоцтва про право на спадщину
від 30.03.1954 року, реєстровий № 3І-4816
виданого Сумською міською державною
нотаріальною конторою. І рішення
відповідача в частині проходження межі
міського парку по земельним ділянкам,
що перебувають у користуванні
позивачів, порушує їх права, саме як
законних користувачів цих земельних
ділянок.

В ч. 3 ст. 2 КАС України встановлено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілям, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням прав особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З вищенаведеного вбачається, що
оскаржуване рішення Сумської міської
ради від 25.02.2009 № 2414-МР «Про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо встановлення меж
земельних ділянок міського парку ім. І.
Кожедуба» в частині проходження межі
міського парку по земельним ділянкам,
що перебувають у користуванні
позивачів, не відповідає вищевказаним
вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 2, 7 - 9, 11, 69 - 71, 159 - 162
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 задоволити.

Визнати протиправним та
скасувати рішення Сумської міської
ради від 25.02.2009 року №2414-МР «Про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо встановлення меж
земельних ділянок міського парку ім. І.
Кожедуба» в частині проходження межі
міського парку по земельним ділянкам,
що перебувають у користуванні ОСОБА_1
та ОСОБА_2, які розташовані за адресою:
м. Суми, АДРЕСА_1, кадастрові номери
:04:009:0085 та :04:009:0086.

Постанова суду може бути
оскаржена відповідно до ст. 186 КАС
України до Харківського апеляційного
адміністративного суду через Зарічний
районний суд м. Суми шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня її проголошення. Для осіб, які не
приймали участі у судовому засіданні,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ
КЛИМЕНКО А. Я.