Справа № 817/1619/14
Суддя: Зозуля Д. П.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1619/14

21 липня 2014 року 13год. 25хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Зозулі Д. П. за участю
секретаря судового засідання Минько
Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Якимчук
Дмитро Миколайович,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі
- ФОП ОСОБА_4, позивач) звернулася до
Рівненського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у місті Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області (далі - ДПІ у м.
Рівному, відповідач) про визнання
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення
форми «Р» за № від 25.03.2013 року,
податкового повідомлення-рішення
форми «Р» за № від 25.03.2013 року,
вимоги №Ф-21 від 27.05.2014 року про сплату
боргу (недоїмки) в частині визначення
боргу на суму 49555,26 грн., рішення №
від 03.06.2014 року про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску ДПІ у м.
Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській
області в частині нарахованих
штрафних санкцій на суму 6127,41 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав. На
їх обґрунтування пояснив, що
оспорювані рішення прийняті
відповідачем за результатами планових
виїзних перевірок ФОП ОСОБА_4. за період
з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, під час яких
виявлено порушення платником податків
норм податкового та іншого
законодавства.

Представник позивача з висновками,
покладеними в основу прийняття
оспорюваних рішень не погоджується,
вважає їх необґрунтованими та такими,
що не відповідають фактичним
обставинам справи. Зокрема,
представник позивача зазначив, що дані
податкового обліку в частині витрат,
які враховуються при визначенні
об'єкту оподаткування податком на
доходи фізичних осіб за 2011 рік, 2012 рік,
були сформовані платником податків на
підставі господарських операцій, що
фактично мали місце та пов'язані з
господарською діяльністю, здійснення
яких підтверджене усіма необхідними
первинними документами. У зв'язку з цим,
представник позивача вважає, що
підстави для збільшення платнику
податків грошового зобов'язання по
податку на доходи фізичних осіб, а
також донарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та застосування
штрафних санкцій за його не
нарахування відсутні.

Крім того, представник позивача вказав,
що висновки відповідача про вчинення
платником податків порушень щодо не
подання податкової звітності про суми
доходів, нарахованих (сплачених) на
користь платника податку, суми
утриманого з них податку є
безпідставними. Просить позов
задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечив. На обґрунтування своїх
заперечень пояснив, що під час планових
виїзних перевірках ФОП ОСОБА_4 за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року було
виявлено завищення суми витрат, які
враховуються при визначенні об'єкту
оподаткування податком на доходи
фізичних осіб за 2011, 2012 роки, а також
нездійснення нарахування єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за 2011 рік, 2012 рік
та вчинення порушень,
відповідальність, за які передбачена п.
119.2 ст. 119 Податкового кодексу України .

Представник відповідача зазначив, що
виявлені під час перевірки порушення
вимог податкового та іншого
законодавства знайшли своє
підтвердження усіма необхідними
доказами. Тому представник відповідача
вважає, що оспорювані рішення є
правомірними. Просить в задоволенні
позову відмовити повністю.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників
сторін, дослідивши подані письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позов підлягає до
задоволення повністю з огляду на
наступне.

Як встановлено судом з досліджених
доказів у справі, ФОП ОСОБА_4
зареєстрований суб'єктом
господарювання 17.10. 1997 року за № 2 008029 державним реєстратором
виконавчого комітету Рівненської
міської ради Рівненської області,
взятий на податковий облік в органах
державної податкової служби 22.11.1997
року, станом на момент складання акту
перевірки і розгляду адміністративної
справи перебуває на обліку в ДПІ у м.
Рівному; зареєстрований платником ПДВ
з 26.04.2005 року про що видано свідоцтво
про реєстрацію платником ПДВ за №77874597;
основним видом господарської
діяльності ФОП ОСОБА_4 у періоді, що
перевірявся, була діяльність
відповідно до КВЕД 49.41. - вантажний
автомобільний транспорт (т. 1 а.с. 84-97).

Судом встановлено, що в період з 15.02.2013
року по 07.03.2013 року Державною
додатковою інспекцією у м. Рівному
Рівненської області Державної
податкової служби проведено
документальну планову виїзну
перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної
особи-підприємця ФОП ОСОБА_4 за період з
01.01.2011 року по 31.12.2012 року, результати
якої оформлено актом від 15.03.2013 року за
№ 68//17-116 (т. 1 а.с. 11-48)

За наслідками перевірки прийнято
податкові повідомлення-рішення:

- форми «Р» за № від 25.03.2013
року про збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності на суму
28680,90 грн. в тому числі за основним
платежем 22536,72 грн. та штрафами
(фінансовими) санкціями (штрафами) 6144,18
грн.;

- форми «Р» за № від 25.03.2013
року про збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
доходи фізичних осіб на суму 510 грн., в
тому числі штрафами (фінансовими)
санкціями (штрафами) 510 грн. (т. 1 а.с. 7, 8).

В період з 06.05.2014 року по 20.05.2014 року
Державною податковою інспекцією у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
проведено документальну планову
виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів, дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, а
також сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011 року по 31.12.2013 року, результати
якої оформлено актом від 27.05.2014 року за
№ 86//17-16-17-01-19 (т. 1 а.с. 49-63).

За наслідками перевірки прийнято:

- вимогу № Ф-21 від 27.05.2014 року про
сплату боргу (недоїмки) зі сплати
єдиного внеску на суму 57805,48 грн.;

- рішення № від 03.06.2014 року про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску у сумі 6539,92 грн. (т. 1 а.с. 9, 10).

Щодо позовних вимог про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
форми «Р» № від 25.03. 2013 року суду
слід зазначити наступне.

Порядок формування фізичною
особою-підприємцем, яка перебуває на
загальній системі оподаткування,
витрат для визначення об'єкту
оподаткування податком на доходів
фізичних осіб за період перевірки 2011-2012
років регулювався наступними
нормативно-правовими актами.

В 1 кварталі 2011 року діяли положення
розділу IV Декрету Кабінету Міністрів
України від 26.12.92 N13-92 "Про прибутковий
податок з громадян". Відповідно до ст.13
р. ІV Декрету Кабінету Міністрів
України від 26.12.1992 р. N 13-92 "Про
прибутковий податок з громадян"
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, які включаються до складу
валових витрат виробництва (обігу) або
підлягають амортизації.

Відповідно до пункту 1 підрозділу 4
розділу ХХ «Перехідні положення»
Податкового кодексу України визначено,
що розділ III цього Кодексу
застосовується під час розрахунків з
бюджетом починаючи з доходів і витрат,
що отримані і проведені з 1 квітня 2011
року, якщо інше не встановлено цим
підрозділом.

Зокрема, відповідно до п. 177.2 ст. 177
Податкового кодексу України, об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи
-підприємця.

Згідно з п. 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України (в редакції, що була
чинною до 06.08.2011 року), до переліку
витрат, безпосередньо пов'язаних з
отриманням доходів, належать
документально підтверджені витрати, що
включаються до витрат виробництва
(обігу) згідно з розділом III цього
Кодексу.

Пунктом 177.4 статті 177 Податкового
кодексу України (в редакції, що є
чинною, починаючи з 06.08.2011 року)
передбачено, що до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 розділу III
Податкового кодексу України, витрати,
які враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, складаються із
витрат операційної діяльності, інших
витрат, крім витрат, визначених у
пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139
цього Кодексу.

Згідно з пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 розділу III
Податкового кодексу України, витрати
операційної діяльності включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку та витрати
банківських установ.

Пунктом 138.2 статті 138 розділу III
Податкового кодексу України
встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

В силу вимог пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 розділу
III Податкового кодексу України до
складу витрат не включаються витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Отже, на даний час, законодавством, яке
регулює порядок формування фізичною
особою витрат, пов'язаних з
господарською діяльністю та
визначення чистого оподатковуваного
доходу від здійснення підприємницької
діяльності є стаття 177 Податкового
кодексу України, з урахуванням
положень розділу III цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно до абз.абз 1-2 п.
44.1 ст. 44 розділу ІІ Податкового кодексу
України, для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року
№996-ХІV, первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на доходи фізичних осіб, мають
бути фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування даних
податкового обліку платника податків.

У податковій декларації майновий стан
та доходи за 2011 рік позивачем
відображено доходи від здійснення
господарської діяльності на рівні
4215046,04 грн., витрати - на рівні 4 135 806,24
грн.

За наслідками перевірки податкової
декларації про майновий стан та доходи
за 2011 рік не підтверджено витрати на
суму 67543,18 грн., зокрема:

30958,58 грн. - витрати, які відповідачем не
прийнято до складу валових витрат
позивача за 2011 рік, як такі, що не
підтверджені документально по
використанню запасних частин, ремонту
транспортних засобів та технічного
обслуговування автомобілів з них
витрати у сумі 5080 грн. сформовані за
операціями з придбання запчастин у
платників єдиного податку. Крім того,
відповідачем в акті перевірки вказано,
що ФОП ОСОБА_4 не є платником податку на
прибуток і не зобов'язаний вести
бухгалтерський облік, а відтак
нараховувати амортизацію не має
законних підстав і як наслідок
включати до складу валових витрат
запасні частини, послуги по ремонту
транспортних засобів та технічного
обслуговування;

14733 грн. - розбіжність за рахунок
віднесення до складу валових витрат
позивача на думку відповідача
від'ємних значень курсових різниць за
2011 рік;

18616 грн. завищення валових витрат на
придбання послуг мобільного зв'язку
отриманих від ПАТ «МТС Україна»,
використання яких не підтверджено
документально та витрат по техогляду,
реєстрації, перереєстрації на суму 3235
грн.

У податковій декларації про майновий
стан та доходи за 2012 рік позивачем
відображено доходи від здійснення
господарської діяльності на рівні
4118339,96 грн., витрати - на рівні 4 042953,76
грн.

За наслідками перевірки податкової
декларації про майновий стан та доходи
за 2012 рік не підтверджено витрати на
суму 75267 грн., зокрема:

37335,38 грн. витрати, які відповідачем не
прийнято до складу валових витрат
позивача за 2012 рік, як такі, що не
підтверджені документально по
використанню запасних частин, ремонту
транспортних засобів та технічного
обслуговування автомобілів;

13824 грн. за рахунок віднесення до
складу валових витрат позивача на
думку відповідача від'ємних значень
курсових різниць за 2012 рік;

22355 грн. завищення валових витрат на
придбання послуг мобільного зв'язку
отриманих від ПАТ «МТС Україна»,
використання яких не підтверджено
документально та витрат по техогляду,
реєстрації, перереєстрації на суму 1753
грн.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 розділу III
Податкового кодексу України, витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 розділу III
Податкового кодексу України, витрати
операційної діяльності включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Пунктом 138.8 статті 138 розділу III
Податкового кодексу України
передбачено, що собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Пунктом 138.4 статті 138 розділу III
Податкового кодексу України
встановлено, що витрати, які формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Представником позивача в судове
засідання надано розшифровку валових
витрат за вказаний період та первинні
документи на підтвердження їх
понесення.

Як вбачається з матеріалів справи та
бухгалтерської довідки, розшифровки
структури валових витрат, позивач не
включав до складу валових витрат
кваліфіковані перевіряючим як
непідтверджені:

за 2011 рік у сумі 38429 грн., а саме:

5080 грн. витрати. з придбання у фізичних
осіб-підприємців, які у 2011 році
перебували на спрощеній системі
оподаткування, запасних частин до
автомобілів та послуг по ремонту
транспортних засобів;

18616 грн. витрати на придбання послуг
зв'язку від ПАТ «МТС Україна».;

14733 грн. - від'ємного значення курсової
різниці.

За 2012 рік у сумі 36179 грн., а саме:

13824 грн. за рахунок віднесення до
складу валових витрат позивача на
думку відповідача від'ємних значень
курсових різниць за 2012 рік;

22355 грн. завищення валових витрат на
придбання послуг мобільного зв'язку
отриманих від ПАТ «МТС Україна».

Натомість на підтвердження формування
витрат по статті придбання запчастин
до автомобілів, ремонт та технічне
обслуговування транспортних засобів
за 2011 рік на суму 25878,58 грн. ( 30958,58 грн. -
5080 грн.) та 2012 рік на суму 37335,38 грн.
надано первинні документи з придбання
запчастин, акти на списання.

Відповідно до даних бухгалтерського
обліку позивача балансова вартість
основних засобів станом на 01.01.2011 року
становить 1135565,13 грн., а станом на 01.01.2012
року 1452934,29 грн. З врахуванням п. 139.1.5 п.
139.1 статті 139, пп.146.12 ст 146 розділу III
Податкового кодексу України платник
вправі віднести вартість ремонтів та
поліпшення об'єктів основних засобів в
межах 10 відсотків сукупної балансової
вартості всіх груп основних засобів, на
початок звітного податкового року до
витрат звітного періоду. Відтак,
гранична сума витрат пов'язаних з
ремонтом та поліпшенням об'єктів
основних засобів за 2011 рік складає 113556
грн., за 2012 рік - 145293 грн.

Таким чином, витрати позивача за 2011 рік
на ремонт та поліпшення транспортних
засобів складають 69171 грн., (запчастини
51879 грн. + послуги ремонту 17292 грн.) і
відповідно за 2012 рік - 70367 грн. (
запчастини 44105 грн. + послуги ремонту 26262
грн.), що в межах 10 відсоткового
обмеження на витрати звітного періоду.

Крім того, правомірність формування
валових витрат підприємця
підтверджена сумами амортизаційних
відрахувань транспортних засобів, що
брали участь в господарській
діяльності на суму 121388,25 грн. за 2011 рік і
на суму 157500 грн. за 2012 рік та
засвідчується реєстрами
бухгалтерського обліку по рахунках
10,13,63, договорами на придбання
транспортних засобів, накладними,
вантажно-митні деклараціями,
платіжними дорученнями на оплату
транспортних засобів,
довідками-рахунками, реєстраційними
свідоцтвами, договорами страхування
транспортних засобів, які безпідставно
не прийняті перевіркою у зв'язку з
відсутністю реєстрації транспортних
засобів саме за фізичною
особою-підприємцем.

З матеріалів судової справи
вбачається, що у власності ФОП ОСОБА_4
за період проведення перевірок були
наступні транспортні засоби сідловий
тягач марки VOLVO FH 12 реєстраційний номер
НОМЕР_3, напівпричіп марки KOGEL SN 24
реєстраційний номер НОМЕР_4, вантажний
автомобіль марки MERCEDES-BENZ 611D
реєстраційний номер НОМЕР_1, сідловий
тягач марки DAF FT 95XP530 реєстраційний
номер НОМЕР_6, напівпричіп марки KOGEL SN 24
реєстраційний номер НОМЕР_25, сідловий
тягач марки DAF 95XF430 реєстраційний номер
НОМЕР_7, напівпричіп марки KOGEL SN 24 P
реєстраційний номер НОМЕР_8, сідловий
тягач марки DAF FT 95XF430 реєстраційний
номер НОМЕР_9, напівпричіп марки SCHWARZMULLER
SPA 3/E реєстраційний номер НОМЕР_10,
сідловий тягач марки DAF FT 95XF430
реєстраційний номер НОМЕР_11,
напівпричіп марки SCHWARZMULLER SPA 3/E
реєстраційний номер НОМЕР_26, сідловий
тягач марки DAF ТЕ 105 XF реєстраційний
номер НОМЕР_12, напівпричіп марки KOGEL SN 24
реєстраційний номер НОМЕР_13,
напівпричіп марки KOGEL SN0024A
реєстраційний номер НОМЕР_14,
напівпричіп марки KOGEL SN24 реєстраційний
номер НОМЕР_15, сідловий тягач марки DAF
FTXF105 реєстраційний номер НОМЕР_16,
напівпричіп марки SCHWARZMULLER PA 3/E
реєстраційний номер НОМЕР_17, сідловий
тягач марки DAF FTXF105 реєстраційний номер
НОМЕР_18, сідловий тягач марки DAF ХF105XF
реєстраційний номер ВК6850В, напівпричіп
марки KOGEL SN 24 реєстраційний номер
НОМЕР_27, сідловий тягач марки DAF FTXF105.460
реєстраційний номер НОМЕР_19, сідловий
тягач марки DAF FTXF105.460 реєстраційний
номер НОМЕР_20, напівпричіп марки KOGEL SN 24
реєстраційний номер ВК0094XТ,
напівпричіп марки KOGEL S 24 реєстраційний
номер ВК7809XХ.

Вказані транспортні засоби позивач
використовує у підприємницькій
діяльності, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
міжнародними транспортними
накладними, рахунками,
товарно-транспортними накладними та
подорожніми листами, виписками банку
про зарахування коштів за надані
послуги перевезення При цьому, надання
послуг з перевезення вантажів ФОП
ОСОБА_4 здійснює на підставі ліцензії
серії НОМЕР_28, виданої Головною
державною інспекцією на
автомобільному транспорті на
необмежений строк починаючи з 17.09.2010
року. Для використання вказаних
автомобілів у господарській
діяльності Територіальним управлінням
Головавтотрансінспекції в Рівненській
області видано позивачу ліцензійні
картки: серії НОМЕР_29., НОМЕР_30 на строк
дії з 17.09.2010 - необмежений, НОМЕР_31 на
строк дії з 22.09.2010 - необмежений., НОМЕР_32
на строк дії з 22.09.2010 р. - необмежений,
НОМЕР_33 на строк дії з 22.09.2010 р. -
необмежений, НОМЕР_34 на строк дії з
22.09.2010 - необмежений, НОМЕР_35 на строк
дії з 26.10.2010 - необмежений, НОМЕР_36 на
строк дії з 26.10.2010 - необмежений, НОМЕР_37
на строк дії з 17.09.2010 - необмежений,

З приводу витрат по реєстрації,
перереєстрації, технічного огляду не
підтверджених перевіркою за 2011 рік на
суму 3235 грн. судом встановлено, що до
складу валових витрат за 2011 рік
віднесено витрати з технічного огляду,
витрати пов'язані із заміною
реєстраційних свідоцтв у сумі 1636 грн., а
витрати у сумі 2841 грн. пов'язані з
реєстрацією транспортних засобів
включено до балансової вартості
транспортних засобів для поступової
амортизації згідно правил ст. 8 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» №334/94-ВР від 28.12.1994 року
(далі Закон №334-94-ВР), ст.146 розділу III
Податкового кодексу України

Аналогічно в 2012 році у складі витрат із
непідтвердженої суми по реєстрації,
перереєстрації, технічного огляду в
розмірі 1753 грн. підприємцем
відображено 698 грн., а в сумі 1950 грн.
збільшено балансову вартість об'єкта
амортизації згідно вимогами
податкового обліку.

Також суд зазначає, що акт перевірки
ФОП ОСОБА_4 не містить жодного
посилання на будь-які первинні
документи або інші документи, які
зафіксовані в бухгалтерському та
податковому обліку, що підтверджують
факт включення до складу валових
витрат витрат без наявності первинних
документів та наявність первинних
документів, які свідчать про завищення
витрат.

Надаючи оцінку спірним
правовідносинам, суд враховує, що за
змістом статті 51 Цивільного кодексу
України до фізичних осіб-підприємців
застосовуються нормативно-правові
акти, які регулюють підприємницьку
діяльність юридичних осіб, якщо інше
прямо не встановлено законом.

Згідно з додатком № 7 «Про склад
валових витрат виробництва (обігу), що
виключаються з валового доходу
платників податку - фізичних осіб» до
Інструкції про оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю,
затвердженої наказом ГДПІ України від
21.04.1993р. №12, фізична особа - платник
податку не є юридичною особою і
платником податку на прибуток, не має
обов'язку вести бухгалтерський облік,
тому формує витрати за переліком
статті 5 «Валові витрати» і відповідно
до статті 8 «Амортизація» Закону
№334-94-ВР з деякими особливостями.
Положення статті 5 («Валові витрати»)
застосовуються в частині
підтвердження первинними документами
витрачених сум згідно із операціями
(які відповідають переліку статті 5), за
результатами або за участю яких у
податковому періоді (у звітному
кварталі) безпосередньо отриманий
дохід. Відповідно до статті 8
(«Амортизація») можливо додатково
зменшити валовий дохід виключно на
суми витрат, які підлягають
амортизації і не перевищують розмір
амортизаційних відрахувань,
нарахованих шляхом застосування норм
амортизації до балансової вартості
груп основних фондів, лише у
випадку ведення бухгалтерського
обліку балансової вартості груп
основних фондів відповідно з Порядком,
який встановлюється Міністерством
фінансів України

Згідно з Положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку 7 «Основні
засоби», затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
27.04.2000 N92, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 18.05.2000 за №288/4509,
основні засоби - це матеріальні активи,
які підприємство утримує з метою
використання їх у процесі виробництва
або постачання товарів, надання послуг,
здавання в оренду іншим особам або для
здійснення адміністративних і
соціально-культурних функцій,
очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких
більше одного року (або операційного
циклу, якщо він довший за рік).

Згідно вимог п.п. 8.2.1 п. 8.2. ст. 8 Закону №
334/94-ВР основні фонди визначено як
матеріальні цінності, що призначаються
платником податку для використання у
господарської діяльності протягом
періоду, який перевищує 365 календарних
днів з дати введення в експлуатацію
таких матеріальних цінностей, та
вартість яких перевищує 1000 грн., і
поступово зменшується у зв'язку з
фізичним або моральним зносом.

Відповідно до пп.14.1.138 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України, основні
засоби - це матеріальні активи, у тому
числі запаси корисних копалин наданих
у користування ділянок надр (крім
вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з Фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік).

Пунктом.14 підрозділу 4 розділу ХХ
Податкового кодексу України у 2011 році
норматив для основних засобів,
визначений пп.14.1.138 п.14.1 ст.14 Кодексу,
встановлюється в розмірі 1000 грн.

Таким чином, транспортний засіб, що
належить фізичній особі та
використовується в господарській
діяльності фізичної особи - підприємця
(платником податку), який перебуває на
загальній системі оподаткування в
розумінні Податкового кодексу України
є основним засобом (п.п. 8.2.1 п. 8.2. ст. 8
Закону № 334/94-ВР, п.п. 14.1.138 п.14.1 ст.14 ПКУ).

Положення про технічне обслуговування
і ремонт дорожніх транспортних засобів
автомобільного транспорту,
затверджене наказом Мінтрансу України
від 30.03.1998 N102, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 28.04.1998 за
№268/2708, (далі - Положення №102) визначає
порядок проведення технічного
обслуговування і ремонту дорожніх
транспортних засобів і
розповсюджується на юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які
здійснюють експлуатацію, технічне
обслуговування і ремонт дорожніх
транспортних засобів (за винятком
тролейбусів, мопедів і мотоциклів)
незалежно від форм власності.

Пункт "в" підпункту 138.10.2 пункту 138.10
статті 138 розділу III Податкового
кодексу України визначає, що витрати на
утримання основних засобів (комплекс
операцій чи операція з підтримки
роботоздатності або справності виробу
під час використання за призначенням;
зберігання і транспортування - згідно з
п.1.3 Положення N102) придбання
пально-мастильних матеріалів,
амортизація, ремонт (комплекс операцій
щодо відновлення справності або
роботоздатності виробів та
відновлення ресурсів виробів чи їх
складових частин - згідно з п.1.3
Положення N102) відносяться до витрат
операційної діяльності, а тому за умови
їх документального підтвердження
включаються до складу витрат фізичної
особи-підприємця на загальній системі
оподаткування.

Згідно із п.138.2 ст.138 розділу III
Податкового кодексу України, всі
витрати, понесені в зв'язку з технічним
обслуговуванням, амортизацією,
ремонтом повинні бути підтверджені
первинними документами, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II Податкового
кодексу України.

Досліджені в судовому засіданні
видаткові накладні на придбання
запасних частин до автомобілів в
сукупності з актами встановлення,
актами здачі - прийняття робіт
достовірно підтверджують понесення
витрат позивачем та зв'язок з
господарською діяльністю підприємця, у
з зв'язку з чим висновок відповідача
про зворотне є безпідставним.

У ході розгляду справи судом
встановлено, що ФОП ОСОБА_4
здійснювалося ведення бухгалтерського
обліку та нараховувалась амортизація
на придбані основні засоби
(транспортні засоби) в розрізі груп
основних фондів відповідно до
первинних документів в 1 кварталі 2011
року та пооб'єктно в 2-4 кв. 2011 року, 2012
році. Ведення такого обліку та
нарахування амортизації
підтверджується наявними у матеріалах
справи наказом від 31.12. 2010 р. № 1/311210-К,
реєстрами аналітичного та
синтетичного обліку позивача, а саме:
головною книгою, відомостями щодо
обліку необоротних активів і зносу
(рахунки 10 і 13).

Щодо позовних вимог про визнання
протиправними та скасування вимоги
№Ф-21 від 27.05.2014 року про сплату боргу
(недоїмки) в частині визначення боргу
на суму 49555,26 грн., рішення № від
03.06.2014 року про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску ДПІ у м.
Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській
області в частині нарахованих
штрафних санкцій на суму 6127,41 грн. суд
зазначає наступне.

В основу прийняття вказаних рішень
покладено висновки відповідача про
порушення позивачем вимог п. 2, ч. 1, ст.. 7,
ч. 11 ст.8 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI
внаслідок заниження єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
страхування на загальну суму 57805,48 грн..,
в тому числі за 2011 рік на 23437,48 грн., за 2012
рік на 26117,48 грн., за 2013 рік на 8250,22 грн.,
що призвело до застосування штрафних
санкцій у розмірі, передбаченому п. 3 ч.
11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне страхування" від 08.07.2010 року
№2464-VI, що склало 6532,92 грн. в тому числі
за 2011 рік - 3515,62 грн., за 2012 рік - 2611,79 грн.,
за 2013 рік - 412,51 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI
(надалі - Закон України №2464-VI),
платниками єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України
№2464-VI, єдиний внесок для платників,
зазначених у пункті 4 (крім фізичних
осіб-підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) та 5 частини
першої статті 4 цього Закону
нараховується на суму доходу
(прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

Частиною 11 статті 8 Закону України
№2464-VI передбачено, що єдиний внесок для
платників, зазначених у пунктах 4 та 5
частини першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску.

Пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону
України №2464-VI визначено, що орган
доходів і зборів застосовує до
платника єдиного внеску такі штрафні
санкції - за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску
накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для донарахування
позивачеві єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
страхування на суму 49555,26 грн. стало
збільшення фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_4 значення чистого
оподаткованого доходу за 2011 рік на суму
67543,18 грн., що відображено в акті
перевірки від від 15.03.2013 року за
№68//17-116, та за 2012 рік на суму 75267,38
грн., що відображено в акті перевірки
від 15.03.2013 року за №68//17-116.

Враховуючи висновки суду, що зроблені
під час дослідження обставин прийняття
податкового повідомлення-рішення №
від 25.03. 2013 року, щодо
правомірності формування позивачем
витрат за 2011 рік у сумі 67543,18 грн.,. та за
2012 рік у сумі 75267,38 грн., вимога № Ф-21 від
27.05. 2014 року про сплату боргу (недоїмки)
в частині визначення боргу на суму 49555,26
грн. та рішення № від 03.06.2014 року
про застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у
Рівненській області в частині
нарахованих штрафних санкцій на суму
6127,41 грн. є також протиправними та
підлягають скасуванню, а позовні
вимоги в даній частині підлягають до
задоволення.

Стосовно позовних вимог про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
форми «Р» за № від 25.03.2013 року суд
зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України,
податковий агент щодо податку на
доходи фізичних осіб - юридична особа
(її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ), самозайнята
особа, представництво нерезидента -
юридичної особи, інвестор (оператор) за
угодою про розподіл продукції, які
незалежно від організаційно-правового
статусу та способу оподаткування
іншими податками та/або форми
нарахування (виплати, надання) доходу (у
грошовій або негрошовій формі)
зобов'язані нараховувати, утримувати
та сплачувати податок, передбачений
розділом IV цього Кодексу, до бюджету
від імені та за рахунок фізичної особи
з доходів, що виплачуються такій особі,
вести податковий облік, подавати
податкову звітність контролюючим
органам та нести відповідальність за
порушення його норм в порядку,
передбаченому статтею 18 та розділом
IVцього Кодексу.

Згідно з ст. 18 Податкового кодексу
України, податковим агентом визнається
особа, на яку цим Кодексом покладається
обов'язок з обчислення, утримання з
доходів, що нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику, та
перерахування податків до
відповідного бюджету від імені та за
рахунок коштів платника податків.
Податкові агенти прирівнюються до
платників податку і мають права та
виконують обов'язки, встановлені цим
Кодексом для платників податків.

Пунктом 51.1 статті 51 Податкового
кодексу України передбачено, що
податковий агент зобов'язаний подавати
у строки, встановлені цим Кодексом для
податкового кварталу, податковий
розрахунок сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податків, а також сум нарахованого та
утриманого з них податку контролюючому
органу за місцем свого обліку.

Підпунктом "б" пункту 176.2 статті 176
Податкового кодексу України
встановлено, що особи, які відповідно
до цього Кодексу мають статус
податкових агентів, зобов'язані
подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до
контролюючого органу за місцем свого
розташування. Такий розрахунок
подається лише у разі нарахування сум
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду.

Подання звітності податковими
агентами передбачена порядком
заповнення та подання податковими
агентами Податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
24.12.2010 року № 1020 (надалі - Порядок).
Відповідно до п. 1.2 Порядку дія цього
Порядку поширюється на податкових
агентів, а саме: юридичних осіб (їх
філії, відділення, інші відокремлені
підрозділи), самозайнятих осіб,
представництва нерезидентів -
юридичних осіб, які незалежно від
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками та/або форми нарахування
(виплати, надання) доходу (у грошовій
або не грошовій формі) нараховують
(виплачують, надають) доходи фізичній
особі та/або зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати податок,
передбачений розділом ІV Кодексу, до
бюджету від імені та за рахунок
фізичної особи з доходів, що
виплачуються такій особі.

Відповідальність за неподання, подання
з порушенням встановлених строків,
подання не у повному обсязі, з
недостовірними відомостями або з
помилками податкової звітності про
суми доходів, нарахованих (сплачених)
на користь платника податків, суми
утриманого з них податку передбачена
накладенням штрафу у розмірі 510 гривень
відповідно до п. 119.2 ст. 119 Податкового
кодексу України .

Матеріалами справи встановлено, що
позивач є фізичною особою-підприємцем.
Податковий орган стверджує, що
позивачем не подано податковий
розрахунок за формою 1-ДФ і не
повідомлено державну податкову
інспекцію про суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
ФОП ОСОБА_5 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_21), ФОП
ОСОБА_6 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_22), ФОП ОСОБА_7
(р.н.о.к.п.п. НОМЕР_23), ФОП ОСОБА_8
(р.н.о.к.п.п. НОМЕР_24).

Однак, згідно з п. 177.8 ст. 177 Податкового
кодексу України під час нарахування
(виплати) фізичній особі-підприємцю
доходу від здійснення нею
підприємницької діяльності, суб'єкт
господарювання та/або самозайнята
особа, які нараховують (виплачують)
такий дохід, не утримують податок на
доходи у джерела виплати, якщо фізичною
особою - підприємцем, яка отримує такий
дохід, надано копію документу, що
підтверджує її державну реєстрацію
відповідно до закону як суб'єкта
підприємницької діяльності.

Таким чином, для неутримання платником
податку на доходи фізичних осіб
суб'єктом господарювання, який має
господарські відносини з фізичною
особою-підприємцем необхідно
встановити чи є документ,
підтверджуючий, що фізична особа
зареєстрована суб'єктом
підприємницької діяльності (виписка
або витяг з Єдиного державного реєстру
юридичних або фізичних осіб -
підприємців).

Оскільки наявними у матеріалах справи
доказами підтверджується, а
відповідачем не заперечується факт
реєстрації ФОП ОСОБА_5 (р.н.о.к.п.п.
НОМЕР_21), ФОП ОСОБА_6 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_22),
ФОП ОСОБА_7 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_23), ФОП
ОСОБА_8 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_24). в якості
фізичних осіб-підприємців, доходи
виплачені позивачем вказаним фізичним
особам-підприємцям не включаються до
бази оподаткування податком на доходи
фізичних осіб. В даному випадку позивач
не утримує та не сплачуває до бюджету
податок з доходів фізичних осіб від
імені та за рахунок платника цього
податку.

У зв'язку з цим, підприємець не є
податковим агентом відносно таких осіб
і звільнений від обов'язку подання щодо
них податкових розрахунків форми №1 ДФ,
а отже штрафні санкції за неподання
таких розрахунків до нього
застосовуватись не можуть.

Відтак, податкове повідомлення-рішення
ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у
Рівненській області № від 25.03. 2013
року про збільшення грошового
зобов'язання за платежем податок на
доходи найманих працівників на суму 510
грн. в тому числі штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) у
сумі 510 грн. є протиправним та підлягає
скасуванню.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно;розсудливо; з дотриманням
принципу рівності перед законом,
запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

З приписів статей 71, 86 КАС України
вбачається, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

За змістом ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти позову.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не надав суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірності
прийнятих ним рішень.

При зазначених обставинах, вимоги
позивача правомірні, обґрунтовані і
підлягають до задоволення, а
заперечення відповідача суд відхиляє
як безпідставні і такі, що суперечать
чинному законодавству та фактичним
обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Враховуючи
викладене та те, що позов задоволено
повністю на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень,
позивачу слід присудити з Державного
бюджету України 487 грн. 20 коп. судового
збору, сплаченого згідно платіжного
доручення № 324 від 19.06. 2014 р. (т. 1 а.с. 69).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної додаткової інспекції у м.
Рівному Рівненської області Державної
податкової служби за № від 25.03.2013
року про збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності на суму
28680,90 грн. в тому числі за основним
платежем 22536,72 грн. та штрафами
(фінансовими) санкціями (штрафами) 6144,18
грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної додаткової інспекції у м.
Рівному Рівненської області Державної
податкової служби за № від 25.03.2013
року про збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
доходи фізичних осіб на суму 510 грн., в
тому числі штрафами (фінансовими)
санкціями (штрафами) 510 грн.,

Визнати протиправною та скасувати
вимогу №Ф-21 від 27.05.2014 року Державної
податкової інспекції у місті Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про сплату боргу
(недоїмки) зі сплати єдиного внеску в
частині визначення боргу на суму 49555,26
грн.,

Визнати протиправним та скасувати
рішення № від 03.06.2014 року
Державної податкової інспекції у місті
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску в частині нарахованих штрафних
санкцій на суму 6127,41 грн.

Присудити на користь позивача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 із Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Зозуля Д.
П.