Справа № 803/1270/14
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2014-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2014 року Справа № 803/1270/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання
Кравчик В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Забожчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Міністерства
внутрішніх справ України у Волинській
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Управління
Державної автомобільної інспекції
УМВС України у Волинській області про
визнання протиправним та скасування
наказу, поновлення на посаді та
стягнення грошового забезпечення за
час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним
позовом до Управління Міністерства
внутрішніх справ України у Волинській
області (далі - УМВС України у
Волинській області), третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача
Управління Державної автомобільної
інспекції УМВС України у Волинській
області (далі - УДАІ УМВС України у
Волинській області) про визнання
протиправним та скасування наказу від
29.05.2014 року № 114 о/с, поновлення на
посаді та стягнення грошового
забезпечення за час вимушеного
прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач в період з 23.10.1998 року по 30.05.2014
року проходив службу в органах
внутрішніх справ України, зокрема,
останнім часом на посаді інспектора
дорожньо-патрульної служби взводу із
забезпечення супроводження роти ДПС
ДАІ, підпорядкованої УМВС України у
Волинській області у званні «прапорщик
міліції».

Наказом начальника УМВС України у
Волинській області «По особовому
складу» № 114 о/с від 29.05.2014 року
позивача звільнено зі служби в органах
внутрішніх справ відповідно до пункту
66 (за скоєння вчинків, що дискредитують
звання рядового і начальницького
складу) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ з 30.05.2014 року.
Підставою для звільнення зі служби в
органах внутрішніх справ став наказ
начальника УМВС України у Волинській
області № 330/в від 29.05.2014 року.

Позивач вважає своє звільнення
незаконним, так як у відповідача не
було належних правових підстав для
звільнення зі служби за скоєння вчинку,
що дискредитує звання рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ. При вирішенні
питання про накладення такого суворого
дисциплінарного стягнення як
звільнення зі служби, відповідачем не
було враховано, що протягом усього часу
проходження служби в органах
внутрішніх справ України позивач не
вчиняв проступків, які підпадають під
ознаки кримінально караного діяння,
суворо дотримувався умов контракту,
службові обов'язки виконував
добросовісно, сумлінно та у повній
відповідності до вимог усіх
нормативно-правових актів.

Тому позивач просить визнати
протиправним та скасувати наказ
начальника УМВС України у Волинській
області «По особовому складу» № 114 о/с
від 29.05.2014 року в частині звільнення зі
служби в органах внутрішніх справ
відповідно до пункту 66 (за скоєння
вчинків, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу)
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, зобов'язати
відповідача поновити на посаді та
виплатити грошове забезпечення за час
вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач та його
представник адміністративний позов
підтримали з підстав, викладених у
позовній заяві, просили його
задовольнити.

Представник відповідача
адміністративний позов не визнала з
підстав, зазначених у письмових
запереченнях, просила в його
задоволенні відмовити повністю.
Підтвердила, що вона як член комісії з
проведення службового розслідування
брала участь в роботі даної комісії та
підписувала висновки про звільнення з
ОВС позивача та інших працівників ДАІ
за скоєння вчинку, що дискредитує
звання, порушення присяги працівника
ОВС.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача
Управління Державної автомобільної
інспекції УМВС України у Волинській
області в судове засідання не прибув,
09.07.2014 року за вх. №8834/14 подав до суду
заяву в якій просив розгляд справи
проводити за його відсутності, в
задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін по справі, свідків, дослідивши
наявні у матеріалах справи докази в їх
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що адміністративний позов
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Частина 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) визначає, що кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Згідно із частиною другою статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України (КАС України) юрисдикція
адміністративних судів поширюються на
спори з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з
23.10.1998 року проходив службу в органах
внутрішніх справ, зокрема, з 20.10.2011 року
по 30.05.2014 року - на посаді інспектора
дорожньо-патрульної служби (за рахунок
м/б*) взводу забезпечення супроводження
роти дорожньо-патрульної служби ДАІ,
підпорядкованої УМВС України у
Волинській області, що підтверджується
витягом із послужного списку, записами
у трудовій книжці серії НОМЕР_1 24.06.1999
року позивач склав Присягу працівника
органів внутрішніх справ України.

Наказом начальника УМВС України у
Волинській області від 29.05.2014 № 114 о/с
прапорщика міліції ОСОБА_1 - інспектора
дорожньо-патрульної служби (за рахунок
м/б*) взводу із забезпечення
супроводження роти
дорожньо-патрульної служби ДАІ,
підпорядкованої УМВС України у
Волинській області звільнено з органів
внутрішніх справ у запас (з постановкою
на військовий облік) за пунктом 66 (за
скоєння вчинків, що дискредитують
звання рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ)
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, з 30.05.2014 року.

Як встановлено в судовому засіданні
копію вказаного наказу позивач отримав
02.06.2014 року при отриманні обхідного
листа, про що зазначає в позовній заяві.

Підставою для видачі зазначеного
наказу стали висновок службового
розслідування від 29.05.2014 року,
проведеного згідно із наказом
начальника УМВС України у Волинській
області від 29.05.2014 року № 444, та наказ
УМВС України у Волинській області від
29.05.2014 року № 330/в «Про порушення
Присяги працівників органів
внутрішніх справ України працівниками
УДАІ Управління МВС України у
Волинській області та покарання
винних», відповідно до яких прийнято
рішення про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
позивача у вигляді звільнення зі
служби «за скоєння вчинку, що
дискредитує звання рядового і
начальницького складу, порушення вимог
Присяги працівника органів внутрішніх
справ України, яка затверджена
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.12.1991 року № 382, у частині
відданості народові України, Закону
України «Про міліцію», Закону України
«Про Дисциплінарний статут ОВС»,
особисту недисциплінованість, що
виразилось у невиконанні вимог наказів
МВС України від 28.05.2014 року № 488 дск та
УДАІ УМВС в області від 28.05.2014 року № 157
«Про відрядження працівників
Державтоінспекції області» щодо
виконання завдань, визначених Законом
України «Про боротьбу з тероризмом» та
несення служби по охороні громадського
порядку в районах проведення
антитерористичної операції».

Як слідує із матеріалів службового
розслідування за фактом грубого
порушення вимог Присяги працівника
органів внутрішніх справ України
окремими співробітниками ВЗС РДПС ДАІ,
підпорядкованої УМВС України у
Волинській області, 28.05.2014 року
заступником Міністра внутрішніх справ
України було видано наказ № 488 дск
«Про відрядження працівників
Державтоінспекції до Харківської
області», відповідно до якого для
виконання завдань, визначених Законом
України «Про боротьбу з тероризмом», та
несення служби по охороні громадського
порядку в районах проведення
антитерористичної операції наказано
начальникам ГУМВС України у Львівській
області, УМВС України у Волинській,
Житомирській, Івано-Франківській та
Тернопільській областях у період з 01.06
по 30.06.2014 року відрядити до ГУМВС
України в Харківській області по 10
досвідчених, патріотично налаштованих
працівників ДПС ДАІ на службових
транспортних засобах із розрахунку три
співробітники на один патрульний
автомобіль та старшого групи,
забезпечивши кожного працівника ДАІ,
що відряджається, табельною та
автоматичною вогнепальною зброєю,
боєприпасами до неї згідно з нормами
належності, спеціальними засобами
індивідуального захисту та активної
оборони (бронежилети та захисні
шоломи), форменим та камуфляжним
одягом, службовою документацією,
коштами на відрядження відповідно до
вимог законодавства, а службові
автомобілі - паливно-мастильними
матеріалами в достатній кількості, у
тому числі для забезпечення
супроводження .

28.05.2014 року начальником УДАІ УМВС
України у Волинській області
полковником міліції Кравченею В.Ф., на
виконання вимог наказу МВС України від
28.05.2014 року № 488 дск та керівництва
Департаменту ДАІ МВС України,
підписано наказ № 157 «Про відрядження
працівників Державтоінспекції
області», згідно з яким командирам
взводів ДПС РДПС ДАІ УМВС наказано було
провести оперативні наради з
підпорядкованим особовим складом щодо
відрядження працівників ДАІ в
розпорядження начальника ГУМВС
України в Харківській області, під час
яких визначити по 2 досвідчених,
патріотично налаштованих працівника
ДАІ та подати списки бажаючих до
виконання поставлених завдань до 09 год.
00 хв. 29.05.2014 року у відділ ОР ДПС УДАІ
УМВС в області.

На виконання зазначених вимог
начальника УДАІ, командири взводів з
обслуговування стаціонарного поста №
1 РДПС ДАІ УМВС капітан міліції Марчук
С.П., з обслуговування поста № 2 РДПС
ДАІ УМВС капітан міліції Гемба М.С., з
обслуговування поста № 3 РДПС ДАІ УМВС
майор міліції Скуратівський М.М. та
начальник відділення ДАІ з
обслуговування м. Луцька ДАІ УМВС
майор міліції Главічка В.Й. рапортами
доповіли, що ними були проведені
відповідні наради, на яких визначені
працівники для відрядження, списки
котрих додавались (а. с. 45-48).

При цьому, командир взводу із
забезпечення супроводження РДПС ДАІ
УМВС капітан міліції Лагода О.І., в
якому проходив службу позивач рапортом
від 28.05.2014 року доповів начальнику УДАІ
УМВС України у Волинській області про
те, що під час проведення зборів
особового складу взводу який він
очолює ніхто працівників підрозділу не
виявив бажання їхати у відрядження в
Харківську область, після чого
начальником УДАІ УМВС України у
Волинській області полковником
міліції Кравченею В.Ф. були проведені
повторні збори даного взводу (а. с. 49).

З рапорту начальника УДАІ УМВС України
у Волинській області полковника
міліції Кравчені В.Ф., поданого 29.05.2014
року начальнику УМВС України у
Волинській області, вбачається, що
приблизно о 08 год. 00 хв. 29.05.2014 року до
нього на мобільний телефон поступив
дзвінок від командира взводу із
забезпечення супроводження роти ДПС
ДАІ УМВС капітана міліції Лагоди О.І.,
який повідомив, що з 15 присутніх
працівників жоден не виявив бажання
їхати у відрядження. Кравченею В.Ф. було
прийняте рішення повторно зібрати весь
особовий склад взводу із забезпечення
супроводження і в присутності старшого
інспектора з о/д В ДПС УДАІ УМВС майора
міліції Мельника І.М. проведено нараду,
у ході якої 13 працівників написали
рапорти на звільнення з органів
внутрішніх справ, однак надати їх
керівництву УДАІ УМВС відмовились.

В той же день начальником УМВСУ у
Волинській області на підставі рапорту
начальника УДАІ про факт відмови від
виконання завдань по несенню служби в
районах проведення антитерористичної
операції був виданий наказ №444 від
29.05.2014 року «Про призначення та
проведення службового розслідування»
з цього приводу та визначений склад
комісії (а. с. 40).

29.05.2014 року з особовим складом взводу
проведено ще одну спільну нараду у
присутності начальника УКЗ УМВС
полковника міліції Феня М.Д.,
начальника СКЗ УДАІ УМВС підполковника
міліції Казмірука А.О., старшого
інспектора з о/д ВДПС УДАІ УМВС майора
міліції Мельника І.М., на якій
працівники взводу також відмовились
їхати у відрядження та в кінцевому
результаті здали свої службові
посвідчення, в тому числі і ОСОБА_1
(посвідчення серії НОМЕР_2 від 28.04.2014
року).

Того ж дня, приблизно о 16 год. 00 хв.
командир взводу знову зібрав для
бесіди свій особовий склад, під час
якої останні також категорично
відмовились їхати у відрядження, при
цьому, позивач подав рапорт про відмову
від поїздки. У рапорті від 29.05.2014 року
ОСОБА_1 вказав, що йому не дозволяють
сімейні обставини направитися у
відрядження в м. Ізюм (незгода родичів,
малолітня дитина).

Крім того, з рапорту начальника УКЗ
УМВС України у Волинській області
полковника міліції Феня М.Д. слідує, що
на зборах особового складу взводу із
забезпечення супроводження роти
дорожньо-патрульної служби ДАІ,
підпорядкованої УМВС, які відбулися в
приміщенні УДАІ УМВС України у
Волинській області, усі присутні
співробітники вказаного підрозділу (13
чоловік) відмовилися виконувати наказ
МВС України від 28.05.2014 року № 488 дск та
наказ УДАІ УМВС України у Волинській
області від 28.05.2014 року № 157 про
відрядження для несення служби в
Харківську область, у зв'язку з чим усі
здали свої службові посвідчення, в тому
числі ОСОБА_1 (посвідчення серії НОМЕР_2
від 28.04.2014 року) (а. с. 44).

Актом про відмову надати пояснення від
29.05.2014 року складеного працівниками
управління кадрового забезпечення на
виконання вказівки заступника голови
комісії з проведення службового
розслідування Феня М. Д., підтверджено
факт відмови співробітників ВЗС РДПС
ДАІ, підпорядкованої УМВС України у
Волинській області, в тому числі
ОСОБА_1, надати пояснення в рамках
службового розслідування за фактом
грубого порушення Присяги працівника
органів внутрішніх справ України з
покликанням на те, що причини відмови
виїзду у відрядження були вказані у
рапортах від 29.05.2014 року.

За результатами службового
розслідування комісія прийшла до
висновку: за скоєння вчинку, що
дискредитує звання рядового і
начальницького складу, порушення вимог
Присяги працівника органів внутрішніх
справ України, яка затверджена
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.12.1991 року № 382, у частині
відданості народові України, Закону
України «Про міліцію», Закону України
«Про Дисциплінарний статут ОВС»,
особисту недисциплінованість, що
виразилось у невиконанні вимог наказів
МВС України від 28.05.2014 року № 488 дск та
УДАІ УМВС України в області від 28.05.2014
року № 157 «Про відрядження працівників
Державтоінспекції області» щодо
виконання завдань, визначених Законом
України «Про боротьбу з тероризмом» та
несення служби по охороні громадського
порядку в районах проведення
антитерористичної операції,
інспектора дорожньо-патрульної служби
(за рахунок м/б*) взводу забезпечення
супроводження роти
дорожньо-патрульної служби ДАІ,
підпорядкованої УМВС України у
Волинській області прапорщика міліції
ОСОБА_1, звільнити з органів внутрішніх
справ за пунктом 66 (за скоєння вчинків,
що дискредитують звання рядового і
начальницького складу) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України.

Допитаний в якості свідка за його
клопотанням позивач ОСОБА_1 підтвердив,
що керівництво ДАІ зібрало особовий
склад взводу на нараду де повідомили
про відрядження на Схід, проте не
повідомили і не визначили наказом хто
має їхати. Зазначив, що після відмови
від відрядження і написання рапорту
про це, тоді ж здав службове
посвідчення начальнику управління по
кадрах. Пояснити, чому здав своє
службове посвідчення - не зміг. Також
вказав, що 29.05.2014 року подав рапорт на
ім`я начальника УМВС України у
Волинській області де підтвердив, що не
бажає відбути у відрядження до м. Ізюм у
зв'язку з сімейними обставинами.
Зазначив, що 29.05.2014 року в УМВС ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 він не бачив та про
службове розслідування його ніхто з
цих осіб не повідомляв, як і не
зобов'язував надати пояснення.
Підтвердив, що під час зборів особового
складу взводу був присутній начальник
управління кадрового забезпечення
Фень М. Д. Зазначив, що з заявами до УМВС
про ознайомлення з висновком
службового розслідування та своєю
особовою справою не звертався. Наказ
про звільнення отримав 02.06.2014 року.

Допитані в судовому засіданні в
якості свідків інспектори ВІОС УКЗ
УМВС України у Волинській області
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вказали, що їм
було відомо, що 29.05.2014 року 13
працівників взводу із забезпечення
супроводження роти
дорожньо-патрульної служби ДАІ
відмовились від відрядження в район
АТО, за цим фактом проводилось службове
розслідування. Про відмову від дачі
пояснень працівниками ДАІ вони
дізнались від їх безпосереднього
начальника Феня М. Д., який, як заступник
голови комісії з проведення службового
розслідування, брав участь у зборах
працівників взводу забезпечення ДАІ та
з його слів пропонував останнім подати
свої письмові пояснення в рамках
службового розслідування, на що
працівники взводу відмовились,
вказавши, що подали рапорти про причину
відмови. Тому Фень М. Д., як
безпосередній начальник, наказав даним
свідкам скласти на 13 працівників ДАІ
акт про відмову надати пояснення, що й
вони зробили. ОСОБА_3 та ОСОБА_4
підтвердили, що безпосередньо тих 13
працівників ДАІ, як і позивача, вони
29.05.2014 року не бачили. ОСОБА_5 вказав, що
тих 13 працівників він бачив 29.05.2014 року
і вітався з ними, коли ті заходили в
приміщення УМВС України у Волинській
області.

За таких обставин посилання
представника позивача в судовому
засіданні на складання працівниками
управління кадрового забезпечення
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 акту від 29.05.2014
року про відмову від дачі пояснень за
відсутності фактичного пропонування
та відмови 13-ти працівників ДАІ (в т. ч.
ОСОБА_1.) дати пояснення в рамках
службового розслідування, як на
підставу для визнання всього
службового розслідування
неправомірним і як наслідок наказу про
звільнення позивача з посади -
протиправним, суд до уваги не приймає,
оскільки подання позивачем письмового
рапорту від 29.05.2014 року на ім`я
начальника УМВС про небажання
відбувати у службове відрядження з
зазначенням підстав і є фактичним
викладенням своєї позиції щодо дачі
пояснень під час проведення службового
розслідування, передбаченого п. 15
Інструкції про порядок проведення
службового розслідування,
затвердженого Наказом №552 від 06.12.1991
року.

Відповідно до частини другої статті 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Отже,
обов'язок доказування того, що позивача
правомірно було звільнено з органів
внутрішніх справ покладається на
відповідача - суб'єкта владних
повноважень.

На думку суду, відповідач у даній
справі довів правомірність звільнення
позивача з органів внутрішніх справ
України, з огляду на наступне.

Правовий статус позивача, в тому числі
підстави та порядок звільнення зі
служби в органах внутрішніх справ
України, врегульовано Законом України
«Про міліцію» від 20.12.1990 року № 565-ХІІ (з
наступними змінами та доповненнями),
Дисциплінарним статутом органів
внутрішніх справ, затвердженим Законом
України від 22.02.2006 року № 3460-IV,
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
19.07.1991 року № 114 (з наступними змінами
та доповненнями).

Згідно із частиною першою статті 18
Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990
року № 565-ХІІ (з наступними змінами та
доповненнями) порядок та умови
проходження служби в міліції
регламентуються Положенням про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до частини восьмої статті 18
цього ж Закону при звільненні зі служби
в міліції за ініціативою адміністрації
у разі відхилення скарги з цього
приводу вищестоящими в порядку
підлеглості службовою особою чи
органом звільнений працівник міліції
має право оскаржити звільнення в суд.

Як передбачено пунктом 66 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
19.07.1991 року № 114 (з наступними змінами
та доповненнями), особи рядового і
начальницького складу, які скоїли
вчинки, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу,
звільняються з органів внутрішніх
справ.

Чинне законодавство України не містить
нормативного визначення поняття
«вчинок, що дискредитує звання
рядового і начальницького складу»,
відтак, таке поняття є оціночним, та, на
думку суду, пов'язане із невиконанням
чи неналежним виконанням службових
обов'язків, порушенням вимог чинного
законодавства України, а тому у кожному
конкретному випадку звільнення
працівника міліції за скоєння вчинків,
що дискредитують звання рядового і
начальницького складу, з урахуванням
усіх обставин справи суду слід
перевіряти законність звільнення
працівника міліції з такої підстави.

Згідно із статтею 1 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ,
затвердженого Законом України від
22.02.2006 року № 3460-IV, службова дисципліна
- дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

З статтей 4, 5 Закону України «Про
боротьбу з тероризмом» вбачається, що
на Міністерство внутрішніх справ
України та його структурні підрозділи
покладено обов'язки здійснення
боротьби з тероризмом шляхом виявлення
та припинення злочинів, вчинених з
терористичною метою

Відповідно до статті 4 цього Статуту
наказ є формою реалізації службових
повноважень особи начальницького
складу, згідно з якими визначаються
мета і предмет завдання, строк його
виконання та відповідальна особа, якій
належить його виконати. Накази можуть
даватись як в усній, так і в письмовій
формі. У разі одержання наказу від
старшого прямого начальника підлеглий
зобов'язаний виконати його та
повідомити про це свого
безпосереднього начальника.

Статтею 7 зазначеного Дисциплінарного
статуту передбачено, що службова
дисципліна базується на високій
свідомості та зобов'язує кожну особу
рядового і начальницького складу,
зокрема, дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників, захищати і охороняти від
протиправних посягань життя, здоров'я,
права та свободи громадян, власність,
довкілля, інтереси суспільства і
держави, поважати людську гідність,
виявляти турботу про громадян і бути
готовим у будь-який час надати їм
допомогу, дотримуватися норм
професійної та службової етики,
берегти державну таємницю, у службовій
діяльності бути чесною, об'єктивною і
незалежною від будь-якого впливу
громадян, їх об'єднань та інших
юридичних осіб, стійко переносити всі
труднощі та обмеження, пов'язані зі
службою, постійно підвищувати свій
професійний та культурний рівень,
сприяти начальникам у зміцненні
службової дисципліни, забезпеченні
законності та статутного порядку,
виявляти повагу до колег по службі та
інших громадян, бути ввічливим,
дотримуватися правил внутрішнього
розпорядку, носіння встановленої форми
одягу, вітання та етикету, з гідністю і
честю поводитися в позаслужбовий час,
бути прикладом у дотриманні
громадського порядку, припиняти
протиправні дії осіб, які їх учиняють,
берегти та підтримувати в належному
стані передані їй в користування
вогнепальну зброю, спеціальні засоби,
майно і техніку. У разі виявлення
порушень законодавства, зловживань чи
інших правопорушень у службовій
діяльності особа рядового або
начальницького складу повинна вжити
заходів щодо припинення цих порушень
та доповісти про це безпосередньому
або старшому прямому начальникові.

Порядок накладення дисциплінарних
стягнень на осіб рядового і
начальницького складу врегульовано
статтею 14 зазначеного Дисциплінарного
статуту. Зокрема, з метою з'ясування
всіх обставин дисциплінарного
проступку, учиненого особою рядового
або начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.
Службове розслідування має бути
завершене протягом одного місяця з дня
його призначення начальником. У разі
необхідності цей термін може бути
продовжено начальником, який призначив
службове розслідування, або старшим
прямим начальником, але не більш як на
один місяць. Перед накладенням
дисциплінарного стягнення начальник
або особа, яка проводить службове
розслідування, повинні зажадати від
порушника надання письмового
пояснення. Небажання порушника
надавати пояснення не перешкоджає
накладенню дисциплінарного стягнення.
Про накладення дисциплінарного
стягнення видається наказ, зміст якого
оголошується особовому складу органу
внутрішніх справ. Зміст наказу
доводиться до відома особи рядового
або начальницького складу, яку
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності, під підпис. У разі
звільнення з посади або звільнення з
органів внутрішніх справ особі
рядового або начальницького складу
видається витяг з наказу. При
визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо. Звільнення осіб
рядового і начальницького складу з
органів внутрішніх справ як вид
стягнення є крайнім заходом
дисциплінарного впливу.

На думку суду, звільнення позивача з
органів внутрішніх справ проведено з
дотриманням вимог Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ,
затвердженого Законом України від
22.02.2006 року № 3460-IV, оскільки такий
крайній захід дисциплінарного впливу
застосовано відповідачем з урахування
всіх обставин дисциплінарного
проступку, вчинення якого доведено
матеріалами службового розслідування.

Так, матеріалами службового
розслідування підтверджується, що
позивач скоїв вчинок, який слід вважати
таким, що дискредитує звання рядового і
начальницького складу, оскільки
порушив вимоги Присяги працівника
органів внутрішніх справ України у
частині відданості народові України,
Закону України «Про міліцію», Закону
України «Про Дисциплінарний статут
ОВС», Закону України «Про боротьбу з
тероризмом», що виразилось у
невиконанні вимог наказів МВС України
від 28.05.2014 року № 488 дск та УДАІ УМВС
України у Волинській області від 28.05.2014
року № 157 «Про відрядження працівників
Державтоінспекції області» щодо
виконання завдань, визначених Законом
України «Про боротьбу з тероризмом» по
несенню служби з охорони громадського
порядку в районах проведення
антитерористичної операції.

При цьому, суд виходить з того, що
позивачу, як і іншим співробітникам
особового складу взводу із
забезпечення супроводження роти
дорожньо-патрульної служби ДАІ,
підпорядкованої УМВС, у встановленому
порядку було доведено зміст наказів
МВС України від 28.05.2014 року № 488 дск та
УДАІ УМВС України у Волинській області
від 28.05.2014 року № 157 та наказу №444 по
УМВС від 29.05.2014 року «Про призначення та
проведення службового розслідування»,
що підтверджується як рапортом
безпосереднього начальника - командира
взводу із забезпечення супроводження
РДПС ДАІ УМВС капітана міліції Лагоди
О.І., рапортом прямого старшого
начальника - начальника УДАІ УМВС
України у Волинській області
полковника міліції Кравчені В.Ф., так і
рапортом самого ОСОБА_1, у тексті якого
зазначено про небажання відбути у
відрядження в м. Ізюм. При цьому дані
обставини підтверджуються і показами
допитаних в якості свідків працівників
управління кадрового забезпечення
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Також
допитаний в якості свідка в судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердив,
що після відмови від відрядження своє
службове посвідчення здав 29.05.2014 року
під час проведення зборів з
працівниками свого взводу супроводу.
За таких обставин суд, дослідивши
наявні докази в їх сукупності вважає,
що позивач у встановленому порядку був
проінформований про призначення та
проведення службового розслідування і
його пояснення в судовому засіданні
про незнання щодо проведення такого
службового розслідування є надуманими
і не відповідають дійсності.

Проте, позивач фактично відмовився
виконати зазначені накази та відбути у
відрядження, що підтверджується
власноручно написаним рапортом від
29.05.2014 року, з причин, які, на думку суду,
не можуть бути визнані законними та
поважними.

Крім того, дії позивача щодо здачі
службового посвідчення також слід
розцінювати як відмову від виконання
ним вказаних наказів.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про
міліцію» працівники міліції складають
присягу, текст якої затверджується
Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 28.12.1991 року № 382 затверджено текст
Присяги працівника органів внутрішніх
справ України такого змісту: «Я,
(прізвище, ім'я та по батькові),
вступаючи на службу до органів
внутрішніх справ України, складаю
Присягу і урочисто клянуся завжди
залишатися відданим народові України,
суворо дотримуватися її Конституції та
чинного законодавства, бути гуманним,
чесним, сумлінним і дисциплінованим
працівником, зберігати державну і
службову таємницю. Я присягаю з високою
відповідальністю виконувати свій
службовий обов'язок, вимоги статутів і
наказів, постійно вдосконалювати
професійну майстерність та
підвищувати рівень культури, всіляко
сприяти зміцненню авторитету органів
внутрішніх справ. Клянуся мужньо і
рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя,
боротися із злочинністю, захищати від
протиправних посягань життя, здоров'я,
права й свободи громадян, державний
устрій і громадський порядок. Якщо ж я
порушу цю Присягу, то хай мене
покарають за всією суворістю закону».

24.06.1999 року позивач склав Присягу
працівника органів внутрішніх справ
України.

Суд погоджується із висновками
службового розслідування про те, що
своїми діями позивач порушив Присягу
працівника органів внутрішніх справ
України у частині відданості народові
України, всілякого сприяння зміцненню
авторитету органів внутрішніх справ.

Таким чином, в ході судового розгляду
справи знайшли своє підтвердження
висновки службового розслідування про
скоєння позивачем вчинку, який
дискредитує звання рядового і
начальницького складу.

Згідно із пунктом 6.3 Інструкції про
порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України, затвердженої наказом
Міністерства внутрішніх справ України
12.03.2013 року № 230 (зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 02.04.2013
року за № 541/23073), особа, стосовно якої
проводиться службове розслідування,
має право, зокрема, брати участь у
службовому розслідуванні, у тому числі
давати усні чи письмові пояснення,
робити заяви, в установленому порядку
подавати документи, які мають значення
для проведення службового
розслідування, за письмовим рапортом
ознайомлюватися з висновком
службового розслідування, а також з
матеріалами, зібраними в процесі його
проведення, у частині, яка її
стосується, крім випадків, визначених
законодавством України. Забороняється
затверджувати висновок службового
розслідування без отримання від особи
РНС письмового пояснення або за
відсутності акта про її відмову в
наданні письмового пояснення.
Небажання особи РНС, відносно якої
проводиться службове розслідування,
надавати пояснення не перешкоджає
затвердженню висновку службового
розслідування та накладенню
дисциплінарного стягнення.

Як встановлено судом, позивач в рамках
службового розслідування здавши своє
службове посвідчення, надавши рапорт
про небажання відбувати в службове
відрядження , зазначивши причину
відмови, фактично висловив позицію та
дав пояснення з цього приводу при цьому
з письмовим рапортом про ознайомлення
з висновком службового розслідування
не звертався, відтак, судом не
встановлено порушень чинного
законодавства при проведенні
службового розслідування та
затвердження його висновку.

На думку суду, при визначенні виду
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення позивача з органів
внутрішніх справ як крайнього заходу
дисциплінарного впливу відповідачем
були враховані тяжкість проступку,
обставини, за яких його скоєно,
заподіяна шкода, попередня поведінка
особи, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації.

З послужного списку ОСОБА_1 вбачається,
що у нього відсутні незняті
дисциплінарні стягнення, він має
декілька заохоченнь. Проте,
відсутність стягнень та наявність
заохочень, а також наявність на
утриманні малолітньої дитини не
звільняють позивача від
відповідальності за невиконання
наказів, а обставини, за яких ним скоєно
проступок (який не можна визнати
незначним), що також свідчить про його
ставлення до виконання службових
обов'язків та рівень кваліфікації, на
думку суду, правомірно та обґрунтовано
були взяті до уваги при прийнятті
начальником УМВС України у Волинській
області рішення про звільнення
позивача з органів внутрішніх справ
України.

Таким чином, оскільки звільнення
позивача з органів внутрішніх справ
було проведено з дотриманням вимог
чинного законодавства України, тому у
задоволенні взаємопов'язаних позовних
вимог слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 11, 17, 71, 72, 158, 160, 162, 163,
186 Кодексу адміністративного
судочинства України,, на підставі
статтей 17, 18 Закону України «Про
міліцію», статтей 1, 4, 7, 14 Закону України
«Про Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України», статтей 4, 5
Закону України «Про боротьбу з
тероризмом», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Волинській області, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
Управління Державної автомобільної
інспекції УМВС України у Волинській
області про визнання протиправним та
скасування наказу, поновлення на
посаді та стягнення грошового
забезпечення за час вимушеного прогулу
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови, повний
текст якої буде виготовлено 16 липня 2014
року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Головуючий
С.Ф. Костюкевич