Справа № 21-249а14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2014 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючогоКривенка
В.В.,суддів:Гриціва М.І., Гусака М.Б.,
Коротких О.А., Кривенди О.В., Маринченка
В.Л., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б.,
Терлецького О.О., -розглянувши в порядку
письмового провадження справу за
позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради
України, третя особа на стороні
позивача, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, - Пенсійний фонд
України, про визнання дій незаконними,
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Вищого адміністративного суду України
з позовом до Верховної Ради України, у
якому просив:

- визнати незаконним втручання
Верховної Ради України у право
власності, яке відбулося внаслідок
перевищення повноважень та порушення
процедури прийняття закону, яким було
значно зменшено розмір пенсії;

- визнати протиправною бездіяльність
Верховної Ради України щодо
забезпечення прямої дії норм статей 84,
91 Конституції України на пленарних
засіданнях Верховної Ради України;

- зобов'язати Верховну Раду України
забезпечити дію статей 84, 91 Конституції
України на пленарних засіданнях
Верховної Ради України;

- зобов'язати Верховну Раду України
вжити всіх заходів для поновлення
порушеного права власності позивача.

На обґрунтування позову ОСОБА_1
зазначив, що при прийнятті Закону
України від 14 червня 2011 року № 3491-VІ
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» (далі - Закон № 3491-VІ) був порушений
порядок, встановлений статтями 84, 91
Конституції України.

Вищий адміністративний суд України
ухвалою від 13 травня 2014 року відмовив у
відкритті провадження, пославшись на
статті 147, 150, 152 Конституції України,
статті 13, 15 Закону України від 16 жовтня
1996 року № 422/96-ВР «Про Конституційний
Суд України» (далі - Закон № 422/96-ВР) і
зазначивши, що твердження про
порушення Верховною Радою України
встановленої Конституцією України
процедури прийняття законів
стосуються конституційних, а не
адміністративних правовідносин.
Вирішення питань про відповідність
законів та інших правових актів
Конституції України належить виключно
до компетенції Конституційного Суду
України, що унеможливлює їх розгляд
Вищим адміністративним судом України
як судом першої інстанції за
процедурою адміністративного
судочинства.

Не погоджуючись із таким рішенням суду,
ОСОБА_1 звернувся із заявою про його
перегляд Верховним Судом України з
підстави, встановленої пунктом 3
частини першої статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС), в якій просить скасувати
зазначену ухвалу та прийняти нове
судове рішення - про задоволення
позову.

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України вважає, що заява ОСОБА_1 не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 171-1 КАС встановлено
особливості провадження у справах щодо
оскарження актів, дій чи бездіяльності
Верховної Ради України, Президента
України, Вищої ради юстиції, Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України. Правила цієї статті
поширюються, зокрема, на розгляд
адміністративних справ щодо
законності (крім конституційності)
постанов Верховної Ради України.

У пункті 1 частини третьої статті 17
цього Кодексу зазначено, що юрисдикція
адміністративних судів не поширюється
на публічно-правові справи, що
віднесені до юрисдикції
Конституційного Суду України.

Відповідно до статті 147 Конституції
України Конституційний Суд України є
єдиним органом конституційної
юрисдикції в Україні та вирішує
питання про відповідність законів та
інших правових актів Конституції
України і дає офіційне тлумачення
Конституції України та законів
України.

Статтею 150 Конституції України
визначено повноваження
Конституційного Суду України, до яких,
зокрема, належить вирішення питань про
відповідність Конституції України
(конституційність) законів та інших
правових актів Верховної Ради України.

Згідно із частиною першою статті 152
Конституції України закони та інші
правові акти за рішенням
Конституційного Суду України
визнаються неконституційними повністю
чи в окремій частині, якщо вони не
відповідають Конституції України або
якщо була порушена встановлена
Конституцією України процедура їх
розгляду, ухвалення або набрання ними
чинності.

У контексті зазначених конституційних
норм Конституційний Суд України в
Рішенні від 27 березня 2002 року № 7-рп/2002
(у справі за конституційним поданням
Вищої ради юстиції щодо офіційного
тлумачення положень абзаців другого,
третього пункту 1 частини першої статті
150 Конституції України) зазначив, що за
змістом положень статей 85, 91
Конституції України Верховна Рада
України приймає закони, постанови та
інші правові акти, які є юридичною
формою реалізації повноважень єдиного
органу законодавчої влади в Україні та
відповідно до частини другої

статті 147, частини першої статті 150
Конституції України є об'єктом
судового конституційного контролю.

Відповідно до статті 15 Закону № 422/96-ВР
однією з підстав визнання актів
Верховної Ради України
неконституційними є порушення
встановленої Конституцією України
процедури їх розгляду, ухвалення або
набрання ними чинності.

Оскільки у позовній заяві вимоги про
визнання Закону № 3491-VІ обґрунтовані
його невідповідністю Конституції
України та порушенням порядку
прийняття, Вищий адміністративний суд
України дійшов правильного висновку,
що зазначений позов не може бути
предметом розгляду в порядку
адміністративного судочинства, й на
підставі п?у?н?к?т?у 1 ч?а?с?т?и?н?и?
п?е?р?ш?о?ї? с?т?а?т?т?і? 109 К?А?С? правильно
відмовив позивачу у відкритті
провадження в адміністративній справі.

Таке рішення суду відповідає правовій
позиції Верховного Суду України,
сформульованій раніше у постановах від
27 травня та 10 червня 2014 року (справи

№ № 21-120а14, 21-194а14 відповідно) в
аналогічних правовідносинах.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

постановила:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Постанова є остаточною і не може бути
оскаржена, крім випадку, передбаченого
пунктом 2 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В.
КривенкоСудді: М.І.
Гриців М.Б. Гусак
О.А. Коротких
О.В. Кривенда
В.Л. Маринченко П.В.
Панталієнко О.Б.
Прокопенко О.О.
Терлецький