Справа № 816/2000/14
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2014 р.Справа № 816/2000/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Бегунца А.О. , Старостіна В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Реєстраційної служби
Новосанжарського районного управління
юстиції Полтавської області на
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 05.06.2014р. по
справі № 816/2000/14

за позовом ОСОБА_1

до Державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Новосанжарського районного управління
юстиції Полтавської області Камуза
Олега Володимировича ,
Реєстраційної служби Новосанжарського
районного управління юстиції
Полтавської області

про визнання протиправним, скасування
рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

21 травня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Новосанжарського районного управління
юстиції Полтавської області Камуза
Олега Володимировича, Реєстраційної
служби Новосанжарського районного
управління юстиціїв якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати
рішення Державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Новосанжарського районного управління
юстиції Полтавської області Камуза
Олега Володимировича Реєстраційної
служби Новосанжарського районного
управління юстиції Полтавської
області про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень № 12560316
від 19.04.2014;

- зобов'язати реєстраційну службу
Новосанжарського районного управління
юстиції Полтавської області повторно
розглянути заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_1,
прийняту 28.03.2014 за реєстраційним
номером № 6033871 з урахуванням підстав
скасування рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень без повторної сплати мита.

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що державним
реєстратором Камузом О.В. порушено його
права та законні інтереси у сфері
публічно-правових відносин через
безпідставну відмову у державній
реєстрації права власності на
нерухоме майно. Стверджував про те, що
доводи державного реєстратора про
відсутність у судовому рішенні у
справі № 542/60/14-ц від 17.03.2014 конкретних
даних, що не дає змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, та
відомостям, наявним в державному
реєстрі прав власності на нерухоме
майно, з посиланням на які відповідачем
прийнято спірне рішення, є
необґрунтованими та такими, що не
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 05.06.14 року
позов ОСОБА_1 до Державного реєстратора
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Новосанжарського районного
управління юстиції Полтавської
області Камуза Олега Володимировича,
Реєстраційної служби Новосанжарського
районного управління юстиції про
визнання протиправним, скасування
рішення та зобов'язання вчинити дії
задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
рішення Державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Новосанжарського районного управління
юстиції Полтавської області Камуза
Олега Володимировича Реєстраційної
служби Новосанжарського районного
управління юстиції Полтавської
області про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень № 12560316
від 19.04.2014.

Зобов'язано Реєстраційну службу
Новосанжарського районного управління
юстиції Полтавської області повторно
розглянути заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_1,
прийняту 28.03.2014 за реєстраційним
номером № 6033871 з урахуванням підстав
скасування рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень без повторної сплати мита.

Відповідач, Реєстраційної служби
Новосанжарського районного управління
юстиції Полтавської області, не
погодившись з постановою суду першої
інстанції, подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати вказану
постанову та прийняти нову, якою
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті рішення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного, на його думку, вирішення
спору судом першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС
України, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу у порядку
письмового провадження за наявними у
справі доказами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що 17 березня 2014 року
рішенням Новосанжарського районного
суду Полтавської області у справі №
542/60/14-ц, яке набрало законної сили 28
березня 2014 року, цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Територіальної
громади в особі Писарівської сільської
ради Новосанжарського району
Полтавської області про визнання права
власності на житловий будинок з
надвірними будівлями, що складається
із житлового будинку літ. А-1, житловою
площею 37,7 кв.м., загальною площею 72,5 кв.
м., сараю літ. "Б", сараю літ. "В",
вбиральні літ. "Г", сараю літ. "Д", огорожі
№ 1, колодязя № 2, погріба літ. "в", що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за заповітом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_3 -
задоволено.

Визнано за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на житловий будинок з
надвірними будівлями, що складається
із житлового будинку літ. А-1, житловою
площею 37,7 кв.м., загальною площею 72,5 кв.
м., сараю літ. "Б", сараю літ. "В",
вбиральні літ. "Г", сараю літ. "Д", огорожі
№ 1, колодязя № 2, погріба літ. "в", що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за заповітом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_3
/а.с.8/.

28 березня 2014 року уповноваженою особою
позивача, з метою державної реєстрації
права приватної власності на житловий
будинок А-1, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, до реєстраційної служби
Новосанжарського районного управління
юстиції Полтавської області подано
відповідну заяву, що зареєстрована у
базі даних про реєстрацію заяв і
запитів Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно за номером 6033871.

15 квітня 2014 року за результатами
розгляду даної заяви державним
реєстратором Камуз О.Г. прийнято
рішення №12456799 "Про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень" /а.с. 5/. Дане рішення
мотивовано відсутністю всіх
необхідних документів, а саме: не
наданий правовстановлюючий документ,
що підтверджує право власності
/оформлення спадщини/ від ОСОБА_5 до
ОСОБА_3.

18 квітня 2014 року, в зв'язку з усуненням
обставин, що були підставою для
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав, рішенням державного
реєстратора Камуз О.Г. № 12559584
відновлено розгляд заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень /а.с.6/.

19 квітня 2014 року за результатами
розгляду даної заяви державним
реєстратором Камуз О.Г. прийнято
рішення №12560316 "Про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень" /а.с. 7/.
Дане рішення мотивовано тим, що даний
будинок не був зареєстрований у
встановленому законом порядку за
ОСОБА_3. Право власності в неї на
зазначене майно не виникло. В рішенні
суду відсутнє посилання на
встановлення факту, що спадкоємець
ОСОБА_3 набула права власності після
померлого ОСОБА_5

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що при
прийнятті оскаржуваного рішення
суб'єкт владних повноважень діяв
всупереч встановленому законом
порядку, необґрунтовано, без з'ясування
необхідних обставин, що мали значення
для прийняття рішення, чим порушено
законні інтереси позивача.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
що становить зміст поняття "державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно", здійснюється на підставі Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" від 01 липня 2004 року №1952-IV
(надалі- Закон №1952-ІV).

Спірні правовідносини, пов'язані з
державною реєстрацією прав на нерухоме
майно та їх обтяжень врегульовані,
зокрема, нормами Цивільного кодексу
України (надалі - ЦК України), Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
від 17.10.2013 №868 (надалі - Порядок № 868),
Порядком ведення Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.10.2011 №1141
(надалі - Порядок № 1141), тощо.

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до положень Цивільного
кодексу України від 16 січня 2003 року
№435-IV (зі змінами та доповненнями),
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (стаття 316 Цивільного
Кодексу України), власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном, на зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна (стаття 317
Цивільного Кодексу України). Власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд, власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону
(стаття 319 Цивільного Кодексу України).
Право власності є непорушним і ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні (частина перша статті 321
Цивільного Кодексу України). Право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів, право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом (стаття 328 Цивільного Кодексу
України).

Відповідно до положень статті 182 ЦК
України, право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обмеження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації. Державна реєстрація прав
на нерухомість і правочинів щодо
нерухомості є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом. Відмова у
державній реєстрації права на
нерухомість або правочинів щодо
нерухомості, ухилення від реєстрації,
відмова від надання інформації про
реєстрацію можуть бути оскаржені до
суду. Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Закон України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" №1952-ІV визначає правові,
економічні, організаційні засади
проведення державної реєстрації
речових та інших прав, які підлягають
реєстрації за цим Законом, та їх
обтяжень і спрямований на забезпечення
визнання та захисту державою цих прав,
створення умов для функціонування
ринку нерухомого майна.

Процедура проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедура взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна
визначена Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядком надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженими
Постановою Кабінету Міністрів України
від 17 жовтня 2013 року №868.

Відповідно до частини першої статті 2
Закону №1952-ІV, державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно (далі -
державна реєстрація прав) - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно пункту 1 частини першої статті 4
Закону №1952-ІV, обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених
управляти державним майном, іноземцям
та особам без громадянства, іноземним
юридичним особам, міжнародним
організаціям, іноземним державам, а
також територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: право власності на нерухоме
майно.

Відповідно до частини першої статті 15
Закону №1952-ІV, державна реєстрація прав
та їх обтяжень проводиться в такому
порядку: 1) прийняття і перевірка
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви; 2) встановлення факту
відсутності підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень; 3) прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації; 4) внесення
записів до Державного реєстру прав; 5)
видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Частиною 2 цієї статті визначено, що
орган державної реєстрації прав,
державні реєстратори зобов'язані
надати до відома заявників інформацію
про необхідний перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Так, відповідно до пункту 13 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 17 жовтня 2013 року №868, заявник разом
із заявою про державну реєстрацію
подає органові державної реєстрації
прав, нотаріусові необхідні для такої
реєстрації документи, визначені цим
Порядком, їх копії, документ, що
підтверджує внесення плати за надання
витягу з Державного реєстру прав, та
документ про сплату державного мита.

Пунктом 36 Порядку №868 встановлено, що
для проведення державної реєстрації
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

Згідно пункту 37 цього Порядку,
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, серед іншого є,
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно чи його дублікат, видані
до 1 січня 2013 року органом місцевого
самоврядування або місцевою
держадміністрацією; рішення суду, що
набрало законної сили щодо права
власності та їх речових прав на
нерухоме майно.

Згідно з пункту 5 частини першої статті
19 Закону №1952-ІV, державна реєстрація
прав, серед іншого, проводиться на
підставі рішень судів, що набрали
законної сили.

Відповідно до пункту 20 Порядку №868, за
результатами розгляду заяви та
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації прав, державний
реєстратор приймає рішення про
державну реєстрацію прав або рішення
про відмову в такій реєстрації.

Пунктом 28 Порядку №868 встановлено, що
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

В свою чергу, частиною першою статті 24
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" визначено, що у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо: 1) заявлене право, обтяження не
підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону; 2) об'єкт
нерухомого майна, розміщений на
території іншого органу державної
реєстрації прав; 3) із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень звернулася неналежна особа; 4)
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; 5) заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених
щодо цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 5-1) заяву про державну
реєстрацію обтяжень речових прав на
нерухоме майно щодо попереднього
правонабувача подано після державної
реєстрації права власності на таке
майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву
про державну реєстрацію речових прав,
похідних від права власності, подано за
відсутності державної реєстрації
права власності, крім випадків,
установлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 5-3) під час подання
заяви про державну реєстрацію права
власності на підприємство як єдиний
майновий комплекс, житловий будинок,
будівлю, споруду (їх окремі частини),
що виникло на підставі документа, за
яким правонабувач набуває також
право власності на земельну ділянку,
не подано заяву про державну
реєстрацію права власності на земельну
ділянку; 5-4) після завершення
п'ятиденного строку з дня отримання
заявником письмового повідомлення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав не усунено обставин,
що були підставою для прийняття такого
рішення; 5-5) заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень під час
вчинення нотаріальної дії з
нерухомим майном, об'єктом
незавершеного будівництва подано не до
нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6)
заяву про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень в електронній формі
подано особою, яка не є державним
кадастровим реєстратором або
державним виконавцем; 6) заявником
подано ті самі документи, на підставі
яких заявлене право та обтяження
такого права вже зареєстровано у
Державному реєстрі прав.

Згідно з частинами другою та четвертою
статті 24 Закон №1952-ІV, за наявності
підстав для відмови в державній
реєстрації державний реєстратор
приймає рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Відмова в державній реєстрації прав
та їх обтяжень з підстав, не
передбачених цим Законом, заборонена.

Як вже було зазначено вище, свою
відмову у державній реєстрації прав у
рішенні від 19 квітня 2014 року № 12560316
державний реєстратор мотивував тим, що
подані документи для проведення
державної реєстрації прав не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, а саме: в рішенні
Новосанжарського районного суду
Полтавської області від 17 березня 2014
року у справі № 542/60/14-ц відсутні
відомості щодо встановлення факту
реєстрації нерухомого майна у
встановленому законом порядку за
ОСОБА_3 як за спадкоємецею даного майна
після смерті ОСОБА_5

Колегія суддів вважає вказані
посилання відповідача у оскаржуваному
рішенні як на підставу відмови
позивачу у державній реєстрації права
власності на нерухоме майно,
безпідставними та такими, що не
узгоджується з приписами чинного
законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 20 Порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 жовтня 2011 року №1141, з метою
проведення державної реєстрації
виникнення права власності державний
реєстратор вносить до запису про
нерухоме майно такі відомості щодо
об'єкта нерухомого майна:

- тип об'єкта нерухомого майна (житловий
будинок, будівля, споруда, квартира,
житлове приміщення, нежитлове
приміщення тощо);

- призначення об'єкта нерухомого майна
(житловий або нежитловий);

- площа об'єкта нерухомого майна
(загальна та (за наявності) житлова);

- відомості про складові частини
об'єкта нерухомого майна (найменування
та/або присвоєння літера, загальна та
(за наявності) житлова площа об'єкта
нерухомого майна, який є складовою
частиною складної речі та призначений
для обслуговування іншої (головної)
речі, пов'язаний з нею спільним
призначенням та є її приналежністю);

- адреса об'єкта нерухомого майна;

- підстава для внесення запису про
нерухоме майно: назва рішення; дата
формування рішення; індексний номер
рішення; прізвище, ім'я та по батькові
державного реєстратора; найменування
органу державної реєстрації прав або
найменування нотаріальної контори,
назва нотаріального округу.

Згідно з пункту 5 частини першої статті
19 Закону №1952-ІV, державна реєстрація
прав, серед іншого, проводиться на
підставі рішень судів, що набрали
законної сили.

Відповідно до статті 124 Конституції
України, рішення суду, які набрали
законної сили, є обов'язковими для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України. Наведеним конституційним
положенням кореспондують положення
частини першої статті 14 Цивільного
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судові рішення, що
набрали законної сили, обов'язкові для
всіх органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких дана Верховною
Радою України, - і за її межами.

Як встановлено зі змісту копії рішення
Новосанжарського районного суду
Полтавської області від 17.03.2014 у справі
№ 542/60/14-ц, воно набрало законної сили
28.03.2014 /а.с.10/.

Колегія суддів зазначає, що
роз'ясненнями Міністерства юстиції
України "Щодо надання роз'яснення
стосовно рішень судів, на підставі яких
проводиться реєстрація прав власності
на об'єкти нерухомого майна" від 22.06.2007
№19-32/30 визначено, що Конституцією
України встановлено, що судові рішення,
які набрали законної сили, обов'язкові
для всіх органів державної влади і
органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ, організацій,
посадових чи службових осіб та
громадян і підлягають виконанню на
всій території України. Забороняється
тлумачення прав реєстратором
відомостей про заявлене право
власності. Так, реєстрація прав на
нерухоме майно має здійснюватися у
відповідності до резолютивної частини
рішення суду.

Як вбачається із резолютивної частини
рішення Новосанжарського районного
суду від 17.03.2014 у справі № 542/60/14-ц, за
ОСОБА_1 визнано право власності на
житловий будинок з надвірними
будівлями, що складається із житлового
будинку літ. А-1, житловою площею 37,7
кв.м., загальною площею 72,5 кв. м., сараю
літ. "Б", сараю літ. "В", вбиральні літ. "Г",
сараю літ. "Д", огорожі № 1, колодязя № 2,
погріба літ. "в", що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за заповітом після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_3 /а.с.8/.

При цьому, слід зазначити, що,
відповідно до частини першої статті 72
КАС України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, в описовій та мотивувальній
частинах рішення суду 17.03.2014 у справі №
542/60/14-ц чітко визначено відомості про
об'єкт нерухомого майна, на який за
позивачем визнано право власності в
порядку спадкування за заповітом, а
саме: загальну та житлову площу
будинку, а також, його складові частини.
Резолютивна частина вказаного рішення
суду містить літерацію, детальне
найменування приміщень.

Отже, виходячи з викладеного, колегія
суддів зазначає, що рішення
Новосанжарського районного суду від
17.03.2014 у справі № 542/60/14-ц не може бути
визнано документом, що не дає змоги
встановити відповідність заявлених
позивачем прав документам, що їх
посвідчують.

Відтак, оскільки рішення судів про
визнання права власності на об'єкти
нерухомого майна належить до переліку
правовстановлювальних документів, на
підставі яких проводиться реєстрація
прав власності на об'єкти нерухомого
майна, з огляду на вищезазначені
положення чинного законодавства,
рішення Новосанжарського районного
суду від 17.03.2014 у справі № 542/60/14-ц, яке
набрало законної сили, є достатньою
підставою для проведення державної
реєстрації.

До того ж, матеріали справи містять
копію свідоцтва про право на спадщину
за заповітом від 24.02.2005, зі змісту якого
слідує, що на підставі заповіту,
посвідченого виконкомом Пологівської
сільської ради Н. Санжарського району
Полтавської області 27.07.1990 за реєстром
за № 68, спадкоємцем зазначеного в
заповіті майна гр. ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3, є гр. ОСОБА_3 /а.с.12/.

На підставі вищезазначеного, колегія
суддів вважає безпідставним посилання
відповідача як на підставу відмови у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень на те, що подані документи для
проведення державної реєстрації прав
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, а саме: в
рішенні Новосанжарського районного
суду Полтавської області від 17 березня
2014 року у справі № 542/60/14-ц відсутні
відомості щодо встановлення факту
реєстрації нерухомого майна у
встановленому законом порядку за
ОСОБА_3 як за спадкоємецею даного майна
після смерті ОСОБА_5

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що
державний реєстратор не мав
повноважень в оскаржуваному рішенні
надавати оцінку судовому рішенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що при прийнятті
оскаржуваного рішення суб'єкт владних
повноважень діяв всупереч
встановленому законом порядку,
необґрунтовано, без з'ясування
необхідних обставин, що мали значення
для прийняття рішення, чим порушено
законні інтереси позивача.

Суд першої інстанції належним чином
оцінив надані докази і на підставі
встановленого, обґрунтовано
задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції від 05.06.14 р.
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1
ст.198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Реєстраційної
служби Новосанжарського районного
управління юстиції Полтавської
області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 05.06.2014р. по
справі № 816/2000/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Рєзнікова
С.С.Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О.
Старостін В.В.