Справа № 2а-16463/11,2а-346/2/13
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року
Справа № 876/6477/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді:
Гуляка В.В.

суддів:
Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового
засідання: Шуптар Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Коломийського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 01
квітня 2013 року в адміністративній
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Держземагенства у Коломийському
районі Івано-Франківської області,
треті особи : ОСОБА_2, ОСОБА_3, про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У листопаді 2011 року позивач
ОСОБА_1 звернулась в суд із
адміністративним позовом до
відповідача відділу Держкомзему в м.
Коломия Івано-Франківської області
(правонаступником якого є управління
Держземагенства у Коломийському
районі Івано-Франківської області), в
якому просила визнати неправомірною
відмову начальника відділу
Держкомзему в м. Коломия Підлипчака Р.В.
щодо погодження позивачу технічної
документації із землеустрою та
зобов'язати відповідача погодити
технічну документацію із землеустрою.

В обгрунтування позовних вимог
покликалась позивач на те, що вона
являється власником квартири АДРЕСА_1.
Вона вирішила відповідно до ст. 118 ЗК
України приватизувати частину
земельної ділянки площею 0,03 га., яка
закріплена за цим будинком і якою вона
користується згідно встановленого між
співвласниками будинку порядком
користування. Однак, начальник відділу
Держкомзему в м. Коломия відмовився
погодити технічну документацію щодо
передачі у власність цієї земельної
ділянки, про що дав їй письмову відмову
від 02.09.2011 року. Така відмова є
неправомірною і безпідставною, порушує
права позивача.

Постановою Коломийського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 01.04.2013
року відмовлено у задоволенні позовних
вимог.

З цією постановою суду не погодилась
позивач і оскаржила її в апеляційному
порядку. Вважає апелянт, що постанова
суду винесена із порушенням норм
матеріального і процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, а тому постанова
суду підлягає скасуванню з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт посилається на те, що суд
першої інстанції безпідставно не взяв
до уваги доводів позивача щодо
підставності позовних вимог. Суд
першої інстанції дійшов
безпідставного висновку про порушення
позивачем ст. 88 ЗК України і не
представлення договору про розподіл
земельної ділянки. Вказує апелянт, що
при розподілі житлового будинку
співвласники будинку розділили і
земельну ділянку згідно часток у майні
співвласників. Між співвласниками
встановлено порядок фактичного
користування спільною земельною
ділянкою, а тому начальник відділу
Держкомзему в м. Коломия безпідставно
відмовив позивачу у погодженні
технічної документації щодо передачі у
власність частини спільної земельної
ділянки.

За наслідками апеляційного розгляду
апелянт просить скасувати постанову
суду першої інстанції від 01.04.2013 року та
прийняти нове рішення про задоволення
позову.

Відповідач управління Держземагенства
у Коломийському районі подав
заперечення на апеляційну скаргу, в
якому просить постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 у поданих
запереченнях на апеляційну скаргу
просять постанову суду від 01.04.2013 року
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

Суд апеляційної інстанції заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі та
з'явились в засідання суду апеляційної
інстанції, перевіривши матеріали
справи, обговоривши підстави та межі
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційну скаргу слід задоволити
частково.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 18 КАС України
окружним адміністративним судам
підсудні адміністративні справи,
зокрема, однією зі сторін в яких є орган
державної влади, інший державний орган,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, та крім справ щодо їх рішень,
дій чи бездіяльності у справах про
адміністративні проступки та справ,
які підсудні місцевим загальним судам
як адміністративним судам.

Предметна підсудність
адміністративних справ місцевим
загальним судам як адміністративним
судам визначена у частині 1 ст. 18 КАС
України.

Із змісту та суті адміністративного
позову видно, що позивач ОСОБА_1
пред'явила позовні вимоги до
відповідача відділу Держкомзему в м.
Коломия, правонаступником якого і
належним відповідачем по справі є
управління Держземагенства у
Коломийському районі.

Тобто, з врахуванням того, що однією із
сторін по справі є державний орган,
тому дана справа була підсудна у першій
інстанції окружному адміністративному
суду.

Отже, справу розглянуто і постанову
суду від 01.04.2013 року винесено
неповноважним судом, що відповідно до
ст. 202 КАС України є підставою для
скасування судового рішення і
прийняття нової постанови.

Відносно заявлених позовних вимог, суд
апеляційної інстанції зазначає
наступне.

Із змісту адміністративного позову та
матеріалів справи видно, що позивач
ОСОБА_1 являється власником квартири
АДРЕСА_1. Позивач має намір оформити
право власності на земельну ділянку
площею 0,0232 га. по АДРЕСА_1, яка являється
частиною спільної земельної ділянки,
що закріплена за цим житловим будинком.
Для цього позивач розпочала
виготовлення технічної документації
із землеустрою на земельну ділянку для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (а.с. 8-22, 61-68).

Із відповіді № 04-05/236 від 02.09.2011 року, яка
надана позивачу відділом Держкомзему в
м. Коломия видно, що відділ не може
погодити технічну документацію на
приватизацію вказаної земельної
ділянки у зв'язку із невідповідністю її
вимогам земельного законодавства.
Зокрема, вказано, що оскільки земельна
ділянка перебуває у спільному
користуванні співвласників житлового
будинку, тому для виділення і
приватизації частини такої земельної
ділянки потрібна згода усіх
співвласників на поділ земельної
ділянки (а.с. 5).

Суд апеляційної інстанції враховує, що
статтями 12, 122 ЗК України (в редакції на
час розглядуваних правовідносин)
передбачено, що до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин належать,
зокрема, передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Норми безоплатної передачі земельних
ділянок, в тому числі для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
визначені статтею 121 ЗК України, а
Порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами
визначений статтею 118 ЗК України.

Відповідно до ст. 118 ЗК України, рішення
органів виконавчої влади та органів
місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається на підставі технічних
матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки. Громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд у межах норм безоплатної
приватизації, подають клопотання до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
який передає земельні ділянки
державної чи комунальної власності у
власність відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу. У
клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. Сільська, селищна,
міська рада розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні. У
двотижневий строк з дня отримання
погодженого проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки (а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) відповідна сільська,
селищна, міська рада приймає рішення
про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки та
надання її у власність. Передача
земельної ділянки у власність
здійснюється після розроблення,
погодження і затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки.

Статтею 40 ЗК України передбачено право
громадян України на отримання
безоплатно у власність земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і гаражного
будівництва в межах норм, визначених
цим Кодексом, за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування.

При цьому, згідно ст. 42 ЗК України,
земельні ділянки, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території державної або
комунальної власності, надаються в
постійне користування підприємствам,
установам і організаціям, які
здійснюють управління цими будинками.
У разі приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників. Порядок
використання земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначається співвласниками.

Згідно ст. 86 ЗК України, земельна
ділянка може знаходитись у спільній
власності з визначенням частки кожного
з учасників спільної власності
(спільна часткова власність) або без
визначення часток учасників спільної
власності (спільна сумісна власність).
Право спільної власності на землю
посвідчується державним актом на право
власності на землю.

Право спільної часткової власності на
земельну ділянку виникає : а) при
добровільному об'єднанні власниками
належних їм земельних ділянок; б) при
придбанні у власність земельної
ділянки двома чи більше особами за
цивільно-правовими угодами; в) при
прийнятті спадщини на земельну ділянку
двома або більше особами; г) за рішенням
суду. Володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою, що
перебуває у спільній частковій
власності здійснюються за згодою всіх
співвласників згідно з договором, а у
разі недосягнення згоди - у судовому
порядку. Учасник спільної часткової
власності має право вимагати виділення
належної йому частки із складу
земельної ділянки як окремо, так і
разом з іншими учасниками, які
вимагають виділення, а у разі
неможливості виділення частки -
вимагати відповідної компенсації.
Учасник спільної часткової власності
на земельну ділянку має право на
отримання в його володіння,
користування частини спільної
земельної ділянки, що відповідає
розміру належної йому частки (статті 87,
88 ЗК України).

У спільній сумісній власності
перебувають земельні ділянки: а)
подружжя; б) членів фермерського
господарства, якщо інше не передбачено
угодою між ними; в) співвласників
жилого будинку. Володіння,
користування та розпорядження
земельною ділянкою спільної сумісної
власності здійснюються за договором
або законом. Співвласники земельної
ділянки, що перебуває у спільній
сумісній власності, мають право на її
поділ або на виділення з неї окремої
частки. Поділ земельної ділянки, яка є у
спільній сумісній власності, з
виділенням частки співвласника, може
бути здійснено за умови попереднього
визначення розміру земельних часток,
які є рівними, якщо інше не передбачено
законом або не встановлено судом
(стаття 89 ЗК України).

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та
іншими співвласниками житлового
будинку по АДРЕСА_1, зокрема третіми
особами по справі ОСОБА_2 і ОСОБА_3,
немає договору чи судового рішення про
порядок володіння, користування і
розпорядження земельною ділянкою, яка
закріплена за їхнім будинком по
АДРЕСА_1.

В матеріалах справи також немає
належних підтверджень про те, що
вказана вище земельні ділянка
оформлена на праві власності (спільної
сумісної чи спільної частковою) за
усіма співвласниками вказаного
житлового будинку.

Із змісту пояснень та заперечень
третіх осіб ОСОБА_2 і ОСОБА_3 видно, що
між ними і позивачем на даний час також
немає згоди щодо спільного володіння і
користування земельною ділянкою, яка
закріплена за їхнім житловим будинком
по АДРЕСА_1, як і немає згоди щодо питань
виділення частини земельної ділянки
для її приватизації позивачем ОСОБА_1.

З врахування наведеного, є
бездоказовими твердження позивача про
те, що між нею та іншими співвласниками
житлового будинку досягнуто згоди щодо
володіння, користування і
розпорядження спільною земельною
ділянкою.

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу, що погодження усіма
співвласниками житлового будинку по
АДРЕСА_1 порядку володіння,
користування і розпорядження спільною
земельною ділянкою, яка закріплена за
цим будинком, або наявність судового
рішення - в разі відсутності згоди з
цього питання про землекористування, є
необхідною передумовою для виділення
позивачу частини цієї земельної
ділянки для приватизації.

Крім цього, статтею 56 Закону України
«Про землеустрій» (в редакції на час
розглядуваних правовідносин)
передбачено, що технічна документація
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку, право
користування земельною ділянкою, при
поділі чи об'єднанні земельних ділянок,
повинна включати, зокрема, нотаріально
посвідчену згоду на поділ чи об'єднання
земельної ділянки користувачів
земельної ділянки.

Отже, в такій ситуації є правомірними
дії відділу Держкомзему в м. Коломия
щодо надання відповіді № 04-05/236 від
02.09.2011 року про відмову у погодженні
позивачу ОСОБА_1 технічної
документації із землеустрою на
земельну ділянку для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.

З врахуванням наведеного вище суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про безпідставність позовних
вимог щодо визнання неправомірною
відмови і зобов'язання погодити
технічну документацію із землеустрою.

Таким чином, постанову суду першої
інстанції від 01.04.2013 року слід
скасувати та прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
254 КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити
частково.

Постанову Коломийського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 01
квітня 2013 року в адміністративній
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Держземагенства у Коломийському
районі Івано-Франківської області про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити дії - скасувати і
прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до управління Держземагенства у
Коломийському районі
Івано-Франківської області про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити дії.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів
після набрання нею законної сили може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
В.В. Гуляк

Судді:
Л.Я. Гудим

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 18.07.2014 року.