Справа № 803/1239/14
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2014 року м.
ЛуцькСправа № 803/1239/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого, судді
Смокович В.І.,

при секретарі судового засідання
Литвиненко І.П.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

прокурора
Хвесик Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Заступника прокурора міста
Луцька Мазурка Сергія Володимировича
про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1)
звернувся в суд з адміністративним
позовом до Заступника прокурора міста
Луцька Мазурка Сергія Володимировича
(далі - прокурор, відповідач) про
скасування постанови від 13 червня 2014
року про проведення перевірки в
порядку нагляду за додержанням і
застосуванням законів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17
червня 2014 року в прокуратурі м. Луцька
ОСОБА_1 отримав постанову заступника
прокурора міста Луцька Мазурка С.В. від
13 червня 2014 року про проведення
перевірки в порядку нагляду за
додержанням і застосування законів,
зокрема стосовно дотримання вимог
Кодексу законів про працю України,
Закону України «Про оплату праці» та
іншого законодавства при здійсненні
господарської діяльності в сфері
надання послуг з перевезення
пасажирів.

Позивач з цією постановою не
погоджується та вважає її протиправною
з тих підстав, що був викликаний в
прокуратуру для проведення перевірки 16
червня 2014 року, а постанову отримав
лише 17 червня 2014 року, що, на його думку,
свідчить про порушення порядку
проведення перевірки. Крім того
зазначає, що з аналогічних підстав
перевірку вже проведено
Територіальною державною інспекцією з
питань праці у Волинській області, а
проведення тої самої перевірки
прокуратурою є умисним втручанням в
його господарську діяльність. Також
вказує, що оскаржувана постанова
виконана на бланку Прокуратури
Волинської області, а не Прокуратури м.
Луцька, що є порушенням пункту 4.3
Положення про порядок проведення
органами прокуратури перевірок при
здійсненні нагляду за додержанням і
застосуванням законів.

З наведених підстав просить суд
скасувати постанову Заступника
прокурора міста Луцька Мазурка Сергія
Володимировича від 13 червня 2014 року про
проведення перевірки в порядку нагляду
за додержанням і застосуванням
законів.

Позивач та його представник у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили суд їх задовольнити. Додатково
пояснили, що у вересні 2013 року з
аналогічних підстав Волинською
прокуратурою з нагляду за додержанням
законів у транспортній сфері до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань було внесено кримінальне
провадження №0000029 за ознаками
злочину передбаченого частиною першою
статті 172 Кримінального кодексу
України. За дорученням прокуратури
Територіальною державною інспекцією з
питань праці у Волинській області
проведено перевірку, за результатом
якої накладений штраф у розмірі 1000,00
грн., які підприємець сплатив. Наразі це
кримінальне провадження закрито на
підставі пункту 2 частини першої статті
284 Кримінального процесуального
кодексу України.

Крім того, Луцькою об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Волинській
області за період з 01 січня 2012 року по 31
грудня 2013 року проводилася позапланова
виїзна документальна перевірка
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства в частині використання в
господарській діяльності праці
громадян. За результатом перевірки
порушень виявлено не було, що
підтверджується довідкою податкового
органу від 21 лютого 2014 року
№837/17.3/НОМЕР_1.

Також за результатом перевірки, яка
призначена оскаржуваною постановою, 04
липня 2014 року до Єдиного реєстру
досудових розслідувань було внесено
кримінальне провадження №0000143 за
ознаками злочину передбаченого
частиною першою статті 172
Кримінального кодексу України.
Підставою для цього стало не
оформлення трудових правовідносин з
громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 Однак, на
думку позивача, трудові відносини з
цими громадянами він оформив належним
чином, уклав письмові трудові договори
та зареєстрував їх у центрі зайнятості,
про що надав відповідні докази у
судовому засіданні.

Відповідач, суб'єкт владних
повноважень, у письмових запереченнях
від 07 липня 2014 року №98-4782 вих14 (а.с.16-18)
та його представник у судовому
засіданні проти задоволення
адміністративного позову заперечували
та пояснили, що постановою від 13 червня
2014 року перевірка була призначена
правомірно за власною ініціативою
прокурора, що передбачено статтею 21
Закону України «Про прокуратуру».

Після опрацювання прокуратурою
інформації, яка отримана від Луцького
міського центру зайнятості та від ПрАТ
«Волинське обласне підприємство
автобусних станцій» з'ясовано, що
підприємцем ОСОБА_1, основним видом
діяльності якого є здійснення
пасажирських перевезень автобусами,
встановлено, що з громадянами ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 позивач не оформив трудових
відносин, а заробітну плату виплачував
готівкою на руки. Для перевірки цих
обставин прокурором була винесена
оскаржувана постанова.

Прокурор у судовому засіданні
додатково пояснила, що наразі
постанова від 13 червня 2014 року
вичерпала свою дію, оскільки перевірка
закінчена та за її результатом внесено
відомості про кримінальне провадження
№0000143 за ознаками злочину
передбаченого частиною першою статті
172 Кримінального кодексу України. З
вищенаведених підстав просить суд
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача, його
представника та прокурора, дослідивши
письмові матеріали справи, суд дійшов
висновку, що у задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою
заступника прокурора міста Луцька
Мазурка Сергія Володимировича від 13
червня 2014 року призначено перевірку
дотримання вимог Кодексу законів про
працю України, Закону України «Про
оплату праці» та іншого законодавства
про здійснення господарської
діяльності в сфері надання послуг з
перевезення пасажирів фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (а.с.6).

Як зазначено у тексті постанови,
підставою для проведення перевірки
згідно пункту 2.4 Положення про порядок
проведення органами прокуратури
перевірок при здійсненні нагляду за
додержанням і застосуванням законів,
затвердженого наказом Генерального
прокурора України від 12 листопада 2012
року №111, була власна ініціатива, яка
випливає з інформації Луцького
міського центру зайнятості про
кількість зареєстрованих трудових
договорів між фізичними
особами-підприємцями, які здійснюють
пасажирські та вантажні перевезення в
межах Волинської області та найманими
працівниками - водіями транспортних
засобів.

Прокурором було зазначено, що згідно
даних Луцького міського центру
зайнятості від 12 червня 2014 року (а.с.63-68),
упродовж 2013-2014 років приватним
підприємцем ОСОБА_1 укладено та
зареєстровано 34 трудові договори з
водіями транспортних засобів. В той же
час, вивченням інформації ПрАТ
«Волинське обласне підприємство
автобусний станцій» (а.с.40-62)
встановлено, що протягом травня-червня
2014 року на маршрутах, по яких даний
суб'єкт господарювання надає послуги з
перевезення пасажирів з м. Луцька в
інші населенні пункти області, в
подорожніх листах відмічено ряд
водіїв, трудові відносини з якими за
даними міського центру зайнятості у
встановленому Законом порядку не
зареєстровані.

Власна ініціатива прокурора також
обґрунтована непоодинокими випадками
на території м. Луцька порушенням вимог
статей 43, 46 Конституції України, статей
106, 107, 253, Кодексу законів про працю
України, статей 1, 3, 21, 23, 24, 30 Закону
України «Про оплату праці», статей 6, 15,
22 Податкового кодексу України, статей
14, 15 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки ряд керівників
підприємств, установ та організацій
незалежно від форми власності, з метою
уникнення сплати обов'язкових
платежів, користуючись довірою та
юридичною необізнаністю громадян,
уникають оформлення трудових відносин
у встановленому Законом порядку,
заробітну плату виплачують готівкою на
руки без відображення інформації у
документах бухгалтерського обліку.

Суд зазначає, що хоча постанова
винесена заступником прокурора міста
Луцька, вона помилково оформлена на
бланку Прокуратури Волинської області.
Однак, з наданого представником
відповідача журналу вихідної
кореспонденції за 13 червня 2014 року
слідує, що постанова була
зареєстрована саме у діловодстві
Прокуратури м. Луцька (а.с.38-39).

З метою проведення перевірки та
вручення постанови про її проведення,
старшим прокурором прокуратури м.
Луцька була виписана виклик-повістка
ОСОБА_1, в якій він викликався на 10 год.00
хв. 17 червня 2014 року (а.с.7).

Як слідує з пояснень позивача та його
представника, 17 червня 2014 року ОСОБА_1
прибув до прокуратури, де отримав копію
постанови про призначення перевірки
від 13 червня 2014 року, про що розписався
на її примірнику (а.с.6 зворот).

Крім того, під час проведення перевірки
прокуратурою було залучено
спеціаліста Територіальної державної
інспекції з питань праці у Волинській
області, що підтверджується листом від
16 червня 2014 року №98-4140 вих.14 (а.с.88-89).

Під час судового розгляду було
з'ясовано, що прокурорська перевірка,
яка призначена постановою від 13 червня
2014 року була фактично завершена 04 липня
2014 року, коли до Єдиного реєстру
досудових розслідувань було внесено
кримінальне провадження №0000143 за
ознаками злочину передбаченого
частиною першою статті 172
Кримінального кодексу України (а.с.69).

Надаючи правову оцінку постанові
заступника прокурора міста Луцька від
13 червня 2014 року про призначення
прокурорської перевірки, суд зазначає
наступне.

Спірні правовідносини виникли
стосовно здійснення органами
прокуратури перевірок, а тому
врегульовані Законом України «Про
прокуратуру» та Положенням про порядок
проведення органами прокуратури
перевірок при здійсненні нагляду за
додержанням і застосуванням законів,
яке затверджене наказом Генерального
прокурора України від 12 листопада 2012
року №111 (далі - Положення №111).

Як зазначено у частині першій статті 21
Закону України «Про прокуратуру»,
перевірки проводяться за письмовими
зверненнями органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
депутатів усіх рівнів, фізичних та
юридичних осіб, а також за власною
ініціативою прокурора.

У частині третій цієї ж статті
визначено, що для здійснення перевірки
прокурор приймає постанову, в якій
зазначає підстави, що свідчать про
можливі порушення законності, та
обґрунтовує необхідність вчинення дій,
передбачених пунктами 3, 4 та 5 частини
першої статті 20 цього Закону.

У пункті 2.4 Положення №111 передбачено,
що підставами для проведення перевірки
прокурором за власною ініціативою є
дані, що свідчать про можливі порушення
законності. Висновки про наявність
підстав для проведення перевірки
можуть бути зроблені за наслідками
проведених аналізів, узагальнень,
опрацювання інформацій про стан
законності, вивчень актів та
матеріалів органів державного нагляду
(контролю), матеріалів розгляду судами
цивільних, адміністративних,
господарських справ та справ про
адміністративні правопорушення,
матеріалів кримінальних проваджень,
інформаційних баз даних державних
органів, повідомлень у засобах масової
інформації, мережі Інтернет та з інших
джерел.

З аналізу вищезазначених норм
законодавства можливо дійти висновку,
що постанова прокурора про проведення
перевірки є актом одноразового
застосування і вичерпує свою дію за
фактом її виконання. Тому, під час
з'ясування правомірності такої
постанови визначальним є:

1) надання правової оцінки підставам
для проведення перевірки;

2) дослідження факту виконання
постанови, тобто з'ясування чи не
вичерпала вона свою дію.

У розглядуваному випадку прокурор під
час винесення постанови про проведення
перевірки з власної ініціативи
встановив розбіжність в інформації,
яка надана Луцьким міським центром
зайнятості про кількість
зареєстрованих трудових договорів між
громадянами - водіями та підприємцем
ОСОБА_1, та інформацією ПрАТ «Волинське
обласне підприємство автобусних
станцій» про залучених до виконання
рейсів водіїв. На думку суду, зазначені
обставини цілком обґрунтовано давали
підстави відповідачу призначити
перевірку стосовно дотримання
позивачем законодавства з оплати
праці, сплати податків та обов'язкових
платежів, оскільки свідчили про
можливе ухиляння підприємцем від
оформлення офіційних трудових
відносин зі своїми працівниками.

Суд не приймає до уваги доводів
позивача та його представника, що з
аналогічних підстав перевірка вже
проводилася Територіальною державною
інспекцією з питань праці у Волинській
області, оскільки, як встановлено
постановою інспекції від 31 жовтня 2013
року №03-01-04/0513-066, ОСОБА_1 до перевірки не
надав жодних документів для її
проведення, за що на нього накладений
штраф у розмірі 1 000,00 грн. З цього
слідує, що перевірка фактично не
відбулася (а.с.79).

Аналогічно суд не приймає до уваги
посилання позивача на довідку Луцької
ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській
області від 21 лютого 2014 року
№837/17.3/НОМЕР_1, оскільки під час цієї
перевірки податковий орган перевіряв
дотримання ОСОБА_1 податкового
законодавства при оплаті праці
громадянам, які офіційно
працевлаштовані у нього за 2012-2013 роки.
Натомість прокурор призначив
перевірку стосовно громадян, з якими,
на його думку, у ОСОБА_1 не були
оформлені трудові відносини, при цьому
період, що перевірявся був інший -
травень-червень 2014 року (а.с.73-75).

В подальшому, як з'ясовано під час
судового розгляду, 04 липня 2014 року
перевірка була закінчена та за її
результатом до Єдиного реєстру
досудових розслідувань було внесено
кримінальне провадження №0000143 за
ознаками злочину передбаченого
частиною першою статті 172
Кримінального кодексу України за
фактом не оформлення трудових відносин
з громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 у період
з травня по червень 2014 року. Тобто, на
момент розгляду справи, постанова
прокурора вичерпала свою дію (а.с.69).

Суд зазначає, що за умови, коли
прокурорська перевірка була фактично
проведена, а за її результатом внесені
відповідні відомості до Єдиного
реєстру досудових розслідувань,
поновлення прав та законних інтересів
ОСОБА_1 не може відбуватися шляхом
пред'явлення позову про визнання
протиправною постанови прокурора про
призначення перевірки, оскільки вона
вичерпала свою дію за фактом виконання.
Позивач у даному випадку вправі
доводити неправомірність висновків
прокурора, а також посилатися на
процесуальні порушення під час
проведення перевірки в межах
кримінального процесуального
законодавства під час досудового
слідства, або під час судового розгляду
кримінального провадження.

Стосовно доводів позивача та його
представника, що оскаржувана постанова
виконана на бланку Прокуратури
Волинської області, а не Прокуратури м.
Луцька, що є порушенням пункту 4.3
Положення №111, суд зазначає, що окремі
дефекти форми рішення контролюючого
органу не є безумовною підставою для
висновку щодо протиправності спірного
рішення і, як наслідок, про його
скасування. Якщо спірне рішення
прийняте контролюючим органом у межах
своєї компетенції та з його змісту
можна чітко встановити зміст цього
рішення (зокрема, підстави для
проведення перевірки), таке рішення
може бути визнане судом правомірним
навіть у разі, коли не дотримано
окремих елементів його форми.

Оскільки постанова від 13 червня 2014 року
прийнята заступником прокурора міста
Луцька в межах своїх повноважень та за
достатніх для цього підстав, тому, на
думку суду, помилкове виготовлення
постанови на бланку іншої прокуратури
не є достатньою підставою для визнання
цього рішення протиправним та його
скасування.

Посилання позивача та його
представника на протиправність дій з
проведення перевірки до вручення
постанови, не впливає на правомірність
рішення відповідача про її
призначення.

Окремо суд зазначає, що у судовому
засіданні 21 липня 2014 року позивач та
його представник на спростування
висновків прокурора за результатом
перевірки про неоформлення трудових
відносин з громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_11,
ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, надали суду оригінали для
огляду та копії відповідних трудових
договорів з відміткою центру
зайнятості про їх реєстрацію, а також
відомості про виплату заробітної плати
за червень-травень 2014 року (а.с.90-99).

Однак, на думку суду, незгода з
висновками прокурора за результатом
перевірки не впливає на правомірність
рішення про її призначення, тому
відповідні доводи підприємця виходять
за предмет спору у даній справі та
судом до уваги не беруться.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, суб'єкт владних
повноважень, належними та допустимими
доказами довів правомірність
постанови від 13 червня 2014 року про
проведення перевірки в порядку нагляду
за додержанням і застосуванням законів
стосовно підприємця ОСОБА_1

Як визначено частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Перевіривши постанову прокурора від 13
червня 2014 року про проведення
перевірки в порядку нагляду за
додержанням і застосуванням законів,
суд дійшов висновку, що вона у повному
обсязі відповідає вимогам частини
третьої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а саме винесена на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законом
України «Про прокуратуру», а також
обґрунтовано.

Оскільки постанова заступника
прокурора міста Луцька Мазурка Сергія
Володимировича від 13 червня 2014 року про
проведення перевірки в порядку нагляду
за додержанням і застосуванням законів
стосовно підприємця ОСОБА_1 винесена
обґрунтовано та за достатніх підстав, а
на момент судового розгляду справи
оскаржуване рішення вичерпало свою дію
за фактом проведення перевірки, тому
суд дійшов висновку, що у задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити повністю.

Керуючись частиною третьою статті 160,
статтями 162-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на підставі Закону України
«Про прокуратуру», суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Заступника прокурора
міста Луцька Мазурка Сергія
Володимировича про скасування
постанови від 13 червня 2014 року про
проведення перевірки в порядку нагляду
за додержанням і застосуванням законів
- відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
В. І.
Смокович

Повний текст постанови виготовлений 25
липня 2014 року.