Справа № 806/842/14
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
УХВАЛА

іменем України

"21" липня 2014 р.
Справа № 806/842/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Франовської К.С.

суддів:
Бучик А.Ю.

Одемчука Є.В.,

при секретарі
Марчук Ю.А. ,

за участю сторін:

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області, ОСОБА_3 на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "27" травня
2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправним
та скасування наказу, поновлення на
публічній службі ,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулась в
суд з позовом до Малинської державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України в Житомирській області(
далі- Малинська ОДПІ, відповідач) про
визнання незаконним та скасування
наказу №4-о від 24.01.2014 року, виданого
першим заступником начальника
Малинської ОДПІ про її звільнення за п.1
ст.40 КЗпП України у зв»язку із змінами в
штатному розписі з посади начальника
управління оподаткування та контролю
об»єктів і операцій Малинської ОДПІ.
Позивач просила поновити її на посаді
із стягненням на її користь середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодувати 3000 грн. моральної шкоди.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 27 травня 2014
року позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано наказ
першого заступника начальника
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області №4-о від 24.01.2014 року про
звільнення ОСОБА_3

Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника
управління оподаткування та контролю
об'єктів і операцій Малинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області з
24.01.2014 року.

Зобов'язано Малинську об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області нарахувати та
виплатити ОСОБА_3 середній заробіток
за час вимушеного прогулу.

Стягнуто з Малинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області на користь
ОСОБА_3 1000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Зазначена постанова мотивована тим, що
відповідач не виконав вимоги ст.49-2 КЗпП
України щодо працевлаштування
позивача і допустив незаконне
звільнення.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, Малинська ОДПІ подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову і
прийняти нову якою у позові ОСОБА_3
відмовити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом
порушено норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
постановлення незаконного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
змінити судове рішення та вказати в
мотивувальній частині про відсутність
повноважень першого заступника
начальника Малинської ОДПІ на видачу
наказу про її звільнення, оскільки такі
накази має видавати лише начальник
ОДПІ.

Заслухавши суддю-доповідача та
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційних
скарг у їх сукупності, апеляційний суд
приходить до переконання, що подані
апеляційні скарги не підлягають до
задоволення з таких мотивів.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне.

ОСОБА_3 з серпня 2012 року працювала на
посаді начальника управління
оподаткування юридичних осіб
Малинської ОДПІ. В липні 2013 року ОСОБА_3
була переведена на посаду начальника
управління оподаткування та контролю
об»єктів і операцій Малинської ОДПІ.

Відповідно до наказу Міністерства
доходів і зборів України від 20 вересня
2013 року №500 «Про внесення змін до
деяких наказів Міндоходів» у зв»язку з
затвердженням 23.10.2013 року переліку змін
№1 до штатного розпису Малинської
ОДПІ,- управління оподаткування та
контролю об»єктів і операцій,
начальником якого працювала ОСОБА_3,
виведено з організаційної структури
ОДПІ.

За цим переліком, до структури введено :
сектор фінансово-економічної роботи та
бухгалтерського обліку, відділ
оподаткування та контролю об»єктів та
операцій, відділ доходів і зборів
фізичних осіб у складі із сектором
адміністрування єдиного соціального
внеску (а.с.32).

18 листопада 2013 року ОСОБА_3 у
встановленому порядку попереджена про
наступне вивільнення за п.1 ст.40 КЗпП
України з 18 січня 2014 року (а.с.9).

Одночасно з попередженням, ОСОБА_3
запропоновано працевлаштування на
посадах :

- завідувача сектору
адміністрування єдиного соціального
внеску відділу доходів і зборів
фізичних осіб ;

- головного державного
ревізора-інспектора відділу
податкового аудиту;

- головного державного
ревізора-інспектора відділу доходів і
зборів фізичних осіб (а.с.9 зворот).

На аркуші з пропозиціями, ОСОБА_3
власноручно написала, що дає згоду на
призначення на посаду завідувача
сектору адміністрування єдиного
соціального внеску відділу доходів і
зборів фізичних осіб (а.с.9 зв.).

Проте, посилаючись на те, що ОСОБА_3 не
подала заяву про переведення на
вказану посаду, а інший працівник за
кваліфікацією та стажем роботи більше,
ніж ОСОБА_3 відповідала посаді
завідувача сектору адміністрування
єдиного соціального внеску відділу
доходів і зборів фізичних осіб, остання
і була призначена на дану посаду
наказом від 04.12.2013 року.

У зв»язку з цим, по виходу з відпустки, 20
.12.2013 року ОСОБА_3 подала заяву про
переведення на іншу посаду- головного
державного інспектора
координаційно-моніторингового відділу
Малинської ОДПІ (а.с.10).

Посилаючись на лист Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 15.01.2014 року, яке не погодило
призначення ОСОБА_3 на посаду головного
державного інспектора
координаційно-моніторингового відділу
Малинської ОДПІ у зв»язку з
відсутністю досвіду роботи за напрямом
та наявністю дисциплінарного
стягнення, ОСОБА_3 було відмовлено у
призначенні на дану посаду.

20 та 24 січня ОСОБА_3 запропоновано
працевлаштування на посадах на період
відпустки працівниць по догляду за
дитиною до досягнення нею трьох років
(а.с.12-13).

Із переведенням на запропоновані
посади ОСОБА_3 не погодилась,
наполягала на призначенні на вакантну
посаду головного державного
інспектора
координаційно-моніторингового відділу
, а відтак, була звільнена 24.01.2014 року за
п.1 ст.40 КЗпП України- у зв»язку із
змінами у штатному розписі( а.с.8).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що при
звільненні позивача відповідач
допустив ряд порушень вимог
законодавства в частині процедури
звільнення працівника.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального і процесуального права
та є вірними.

Так, відповідно до п.1 ст.40 Кодексу
законів про працю (КЗпП) України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках: змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Частиною 2 статті 40 КЗпП України
передбачено, що звільнення з підстав,
передбачених у пунктах 1, 2, 6 цієї
статті, допускається, якщо неможливо
перевести працівника за його згодою на
іншу роботу.

Порядок вивільнення працівників
регулюється ст. 49-2 КЗпП України. Згідно
з цією нормою про наступне вивільнення
працівників персонально попереджають
не пізніше ніж за два місяці. Одночасно
з попередженням про звільнення у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці власник або
уповноважений ним орган пропонує
працівникові іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» від
06.11.1992 №9 на суд покладено обов'язок
охороняти конституційні права кожного
на працю, яке включає можливість
заробляти собі на життя працею, яку
особа вільно обирає або на яку вільно
погоджується, а також на охорону прав і
законних інтересів підприємств,
установ, організацій, а відповідно до
п.18 вказаної Постанови при розгляді
справ про поновлення на роботі судам
необхідно з'ясувати, з яких підстав
проведено звільнення працівника
згідно з наказом (розпорядженням) і
перевіряти їх відповідність законові.

За висновками суду першої інстанції
відповідачем вказані норми
законодавства були порушені, оскільки
він мав можливість перевести позивачку
з її згоди на іншу роботу, але не зробив
цього.

Так, відповідач пропонував позивачці
чотири посади на час відпусток
працівників по догляду за дитиною, від
яких позивачка відмовилась і просила
призначити її на іншу вакантну посаду.
В той же час, у відповідача була інші
вакантні посади, які позивачці не
пропонувались. Судом встановлено, що
таких посад було, щонайменше, чотири, і
на кожну з них правомірно претендувала
позивачка, оскільки відповідала
вимогам, встановленим
кваліфікаційними характеристиками.

Зокрема, це посада начальника відділу
доходів і зборів з фізичних осіб
Малинської ОДПІ, яка є вакантною і на
даний час. 5 грудня 2013 року тимчасове
виконання обов'язків за вказаною
посадою було покладено на завідувача
сектора адміністрування єдиного
соціального внеску відділу доходів і
зборів з фізичних осіб з доплатою
різниці у посадових окладах. Суд першої
інстанції правильно зауважив, що такі
«маніпуляції» були зроблені
відповідачем з метою створення
видимості, що вказана посада зайнята.

Крім того, позивачці не були
запропоновані дві посади головного
державного ревізора-інспектора
відділу податкового аудиту та посада
головного державного
ревізора-інспектора з питань контролю
за обігом та оподаткуванням
підакцизних товарів. У
листопаді-грудні 2013 року, тобто в
період двомісячного терміну
попередження про наступне звільнення
позивачки, на ці посади були прийняті
інші особи, які у відповідача не
працювали, пройшли лише конкурсний
відбір, за результатами якого були
рекомендовані для призначення на
вакантні посади. Проходження цими
особами конкурсного відбору не
звільняло відповідача від визначеного
законом обов'язку по працевлаштуванню
працівника, посада якого була
скорочена, тобто, вакантні посади
повинні були пропонуватись, в першу
чергу, позивачці по даній справі.

Суд правильно вказав у рішенні, що
доводи про наявність у позивачки
дисциплінарних стягнень, є результатом
помилкового тлумачення чинного
законодавства. Стаття 49-2 КЗпП України,
якою визначений обов'язок роботодавця
по працевлаштуванню працівників, що
вивільняються, не ставить
працевлаштування в залежність від
наявності у працівника дисциплінарних
стягнень.

Безпідставними є посилання
відповідача на відсутність згоди
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області для призначення
позивачки на вакантну посаду
головного державного інспектора
координаційно-моніторингового
відділу, оскільки вказана посада не
входить до номенклатури Головного
управління і призначення на посаду не
передбачає такого погодження.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що
відповідач не запропонував позивачці
іншої роботи, що на думку суду, свідчить
про його ухилення від виконання
імперативної норми КЗпП України в
частині обов»язку працевлаштування на
відповідну вакантну посаду.

За таких обставин, суд першої інстанції
правомірно дійшов висновку, що
оскільки відповідачем не надано
достатніх аргументів та доводів, які би
свідчили про те, що оскаржуваний наказ
видано на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачений
Конституцією та законами України, а
тому такий є протиправним та підлягає
скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 235
КЗпП України у разі звільнення без
законної підстави або незаконного
переведення на іншу роботу працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі органом, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймаючи
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Згідно ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

На виконання вимог вказаних статей
КЗпП України, суд першої інстанції
обґрунтовано поклав обов»язок на
відповідача нарахувати та виплатити
ОСОБА_3 середній заробіток за час
вимушеного прогулу та стягнув 1000 грн.
на відшкодування моральної шкоди.
Судове рішення в цій частині є законним
і обґрунтованим.

Приведені в апеляційній скарзі
Малинської ОДПІ доводи, висновків суду
не спростовують, а зводяться до
переоцінки доказів та незгоди з
рішенням.

Що стосується доводів апеляційної
скарги ОСОБА_3 про доповнення
мотивувальної частини рішення суду
першої інстанції висновками щодо
повноважності посадової особи на
видання наказу про звільнення , то
колегія суддів вважає, що вони є
безпідставними, оскільки відповідно до
повноважень апеляційного суду,
останній, при зміні судового рішення
зобов"язаний дати оцінку доказам, що
наявні в матеріалах справи. Оскільки
такі докази в матеріалах справи
відсутні і не досліджувались судом
першої інстанції, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Допущена судом першої інстанції
неповнота судового розгляду на
правомірність постановленого рішення
не впливає.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Малинської
об'єднаної державної
податковоїінспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області, ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "27" травня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
К.С. Франовська

судді:
А.Ю.Бучик

Є.В.Одемчук

Повний текст cудового рішення
виготовлено "22" липня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу: Малинська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області
пл.Соборна,10,м.Малин,Житомирська
область,11603

4- представника позивача: ОСОБА_4,
АДРЕСА_2 - ,