Справа № 826/9286/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 липня 2014 року 15:01
№ 826/9286/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Катющенка В.П., за участю секретаря
судового засідання Савченко А.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовомЗаступника прокурора
Голосіївського району м. Києва до
проГолосіївської районної в місті
Києві державної адміністрації
визнання бездіяльності протиправною,
зобов'язання вчинити певні дії за
від позивача - Гаврилова М.С.;
від відповідача - Слободюк О.І.
Заступник прокурора Голосіївського
району м. Києва (далі - позивач)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Голосіївської районної в
місті Києві державної адміністрації
(далі - відповідач), в якому просить суд:
- «визнати протиправною бездіяльність
Голосіївської районної в місті Києві
державної адміністрації по не усуненню
порушень та відхиленню подання
прокуратури Голосіївського району м.
Києва про усунення порушень вимог
Кодексу законів про працю України №
88-5046вих-14 від 04.06.2014;
- зобов'язати Голосіївську районну в
місті Києві державну адміністрацію
виконати наведені у поданні
прокуратури Голосіївського району м.
Києва про усунення порушень вимог
Кодексу законів про працю України №
88-5046вих-14 від 04.06.2014 вимоги та здійснити
відповідні записи до трудових книжок
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до
положень Кодексу законів про працю
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що за результатами
проведення перевірки голові
Голосіївської районної в місті Києві
державної адміністрації було
направлено подання № 88-5046вих-14 від
04.06.2014 про усунення порушень вимог
Кодексу законів про працю України,
проте останнє відповідачем відхилено,
що суперечить нормам чинного
Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 04 липня 2014 року
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
розгляду.

В судовому засіданні 17 липня 2014 року
представник позивача підтримала
позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засідання 17 липня 2014 року проти
задоволення позову заперечувала,
зазначивши, що з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
укладено трудові угоди, а не трудові
договори, а отже зазначені
правовідносини є цивільно-правовими та
не регулюються трудовим
законодавством.

На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 17 липня 2014
року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов до
наступних висновків.

Прокуратурою Голосіївського району м.
Києва проведено перевірку додержання
вимог Бюджетного кодексу України
діяльності Голосіївської районної в
місті Києві державної адміністрації.

За результатами перевірки голові
Голосіївської районної в місті Києві
державної адміністрації Даневичу М.В.
прокурором Голосіївського району
міста Києва винесено подання №
88-5046вих.-14 від 04.06.2014 про усунення
порушень вимог Кодексу законів про
працю України.

В поданні № 88-5046вих.-14 від 04.06.2014
зазначено, що з акту ревізії Державної
фінансової інспекції в місті Києві
вбачається, Голосіївською районною в
місті Києві державною адміністрацією з
ОСОБА_4 30.01.2011 укладено трудову угоду №
1, строк дії якої становив з 01.02.2011 по
31.12.2011, а також з ОСОБА_3 25.03.2011, 20.06.2011 та
01.01.2012 укладено трудові угоди № 2, № 3 та
№ 1, строк яких становить з 25.03.2011 по
19.06.2011, з 20.06.2011 по 30.12.2011 та з 01.01.2012 по
31.12.2012 відповідно. При цьому, перевіркою
даних штатних розписів, тарифікаційних
списків, розпоряджень Голосіївської
районної в місті Києві державної
адміністрації, табелів обліку робочого
часу, особових рахунків встановлено, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 штатними працівниками
в період дії укладених з ними трудових
угод не перебували, розпорядження про
прийом їх на роботу не видавались,
ознайомлення з колективним договором,
правилами трудового розпорядку,
посадовими інструкціями та внесення
записів до трудових книжок не
здійснювалось, чим порушено їх трудові
права.

Враховуючи зазначені порушення,
прокурором Голосіївського району
міста Києві у поданні № 88-5046вих-14 від
04.06.2014 від Голови Голосіївської
районної в місті Києві державної
адміністрації вимагалось:

- «вжити заходів щодо усунення
наведених порушень Кодексу законів про
працю України, а також недопущення їх у
подальшому;

- про вжиті заходи повідомити
прокуратуру Голосіївського району м.
Києва у десятиденний строк з дати
надходження подання, долучивши
завірені копії документів, що
підтверджують усунення порушень».

Дане подання №88-5046вих.-14 від 04.06.2014
зареєстровано Голосіївською районною
в місті Києві державною адміністрацією
за вхідним номером №100/2330 від 04.06.2014.

За підписом голови Голосіївської
районної в місті Києві державної
адміністрації М. Даневича на
подання у встановлені строки надано
відповідь №100-4488 від 13.06.2014, в якій
зазначено, що на час надання відповіді
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в Голосіївській
районній в місті Києві державній
адміністрації не працюють, трудових
угод між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та
Голосіївською районною в місті Києві
державною адміністрацією не має.
Стосовно порушень трудових прав ОСОБА_3
та ОСОБА_4 зазначено, що останні надали
пояснення, що Голосіївська районна в
місті Києві державна адміністрація
їхні трудові права не порушувала,
ніяких скарг або претензій до
Голосіївської районної в місті Києві
державної адміністрації не мають,
копії яких долучено до відповіді.

Позивач, вважаючи, що відповідачем
неправомірно відхилено подання
останнього, звернувся до суду з
зазначеним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Відповідно до пункту 2 статті 4 Закону
України «Про прокуратуру» діяльність
органів прокуратури спрямована на
всемірне утвердження верховенства
закону, зміцнення правопорядку і має
своїм завданням захист від
неправомірних посягань, гарантованих
Конституцією, іншими законами України
та міжнародними правовими актами
соціально-економічних, політичних,
особистих прав і свобод людини та
громадянина.

Статтею 5 вказаного Закону встановлено,
що прокуратура України становить єдину
систему, на яку відповідно до
Конституції України та цього Закону
покладаються такі функції: 1)
підтримання державного обвинувачення
в суді; 2) представництво інтересів
громадянина або держави в суді у
випадках, визначених законом; 3) нагляд
за додержанням законів органами, які
проводять оперативно-розшукову
діяльність, дізнання, досудове
слідство; 4) нагляд за додержанням
законів при виконанні судових рішень у
кримінальних справах, а також при
застосуванні інших заходів
примусового характеру, пов'язаних з
обмеженням особистої свободи громадян.
На прокуратуру не може покладатися
виконання функцій, не передбачених
Конституцією України і цим Законом.

Згідно пункту 2 частини першої статті 19
Закону України «Про прокуратуру»
предметом нагляду за додержанням і
застосуванням законів є додержання
законів про недоторканність особи,
соціально-економічні, політичні,
особисті права і свободи громадян,
захист їх честі і гідності, якщо
законом не передбачений інший порядок
захисту цих прав.

Перевірка виконання законів
проводиться за заявами та іншими
повідомленнями про порушення
законності, що вимагають
прокурорського реагування, а за
наявності приводів - також з власної
ініціативи прокурора. Прокуратура не
підміняє органи відомчого управління
та контролю і не втручається у
господарську діяльність, якщо така
діяльність не суперечить чинному
законодавству (ч. 2 ст. 19 Закону).

Частиною третьою статті 20 зазначеного
вище Закону встановлено, що при
виявленні порушень закону прокурор у
межах своєї компетенції має право: 1)
вносити подання; 2) у встановленому
законом порядку ініціювати
притягнення особи до дисциплінарної,
адміністративної відповідальності,
складати протокол про адміністративне
правопорушення та починати досудове
розслідування; 3) звертатися до суду в
передбачених законом випадках.

Відповідно до частини першої статті 21
Закону України «Про прокуратуру»
перевірки проводяться за письмовими
зверненнями органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
депутатів усіх рівнів, фізичних та
юридичних осіб, а також за власною
ініціативою прокурора. При цьому
перевірки за заявами фізичних чи
юридичних осіб, зверненнями та
запитами депутатів усіх рівнів, крім
заяв та повідомлень про кримінальне
правопорушення, проводяться лише у
разі їх попереднього розгляду
компетентними органами виконавчої
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими чи
службовими особами або неприйняття
ними у встановлені строки рішень з цих
питань.

У разі якщо захист прав і свобод людини
і громадянина та інтересів держави
згідно із законом є компетенцією
відповідних органів державного
нагляду (контролю), перевірки
проводяться з обов'язковим наданням
оцінки щодо законності їх діяльності. У
зв'язку з бездіяльністю уповноваженого
органу державного нагляду (контролю)
або відсутністю такого органу
вживаються відповідні заходи
прокурорського реагування, спрямовані
на забезпечення захисту прав і свобод
людини і громадянина, інтересів
держави (ч. 2 ст. 21 Закону).

Для здійснення перевірки прокурор
приймає постанову, в якій зазначає
підстави, що свідчать про можливі
порушення законності, та обґрунтовує
необхідність вчинення дій,
передбачених пунктами 3, 4 та 5 частини
першої статті 20 цього Закону. Не
допускається проведення перевірки без
надання копії зазначеної постанови
представнику підприємства, установи,
організації незалежно від форм
власності, підпорядкованості чи
приналежності, фізичній особі -
підприємцю. Постанова прокурора може
бути оскаржена цими особами до
прокурора вищого рівня або суду в
порядку адміністративного судочинства
протягом десяти днів з дня одержання
копії постанови. За результатами
розгляду скарги прокурор вищого рівня
приймає рішення про задоволення скарги
та скасування постанови або про
відмову у задоволенні скарги.
Оскарження постанови до прокурора
вищого рівня не позбавляє особу права
на її оскарження до суду, яке може бути
здійснене нею протягом десяти днів з
дня одержання рішення прокурора вищого
рівня про результати розгляду скарги
(ч. 3 ст. 21 Закону).

Оригінали витребуваних чи отриманих
прокурором актів, документів та
матеріалів мають бути повернуті
відповідним особам після закінчення
перевірки, крім випадків долучення їх
до матеріалів кримінального
провадження в порядку, передбаченому
процесуальним законодавством. У разі
необхідності до закінчення перевірки
можуть бути повернуті копії зазначених
документів (ч. 4 ст. 21 Закону)

Відповідно до частини першої статті 23
Закону України «Про прокуратуру»
подання - це акт реагування прокурора
на виявлені порушення закону з вимогою
(вимогами) щодо: 1) усунення порушень
закону, причин та умов, що їм сприяли; 2)
притягнення осіб до передбаченої
законом відповідальності; 3)
відшкодування шкоди; 4) скасування
нормативно-правового акта, окремих
його частин або приведення його у
відповідність із законом; 5) припинення
незаконних дій чи бездіяльності
посадових і службових осіб.

Подання може бути внесено
Прем'єр-міністру України, Кабінету
Міністрів України, Верховній Раді
Автономної Республіки Крим, Раді
міністрів Автономної Республіки Крим,
міністерствам та іншим центральним і
місцевим органам виконавчої влади,
органам місцевого самоврядування,
військовим частинам, громадським
об'єднанням, органам державного
нагляду (контролю), посадовим і
службовим особам цих органів,
підприємствам, установам та
організаціям незалежно від форм
власності, підпорядкованості чи
приналежності, фізичним особам -
підприємцям (ч. 2 ст. 23 Закону).

Відповідний прокурор має бути
повідомлений про результати розгляду
подання та вжиті заходи у визначений
ним строк, що обчислюється з дня
отримання подання та не може бути
меншим 10 днів (ч. 3 ст. 23 Закону).

У разі відхилення подання в цілому чи
частково або неповідомлення прокурора
про результати розгляду подання, а
також якщо подання не вносилося,
прокурор може звернутися до суду щодо:
1) визнання незаконним
нормативно-правового акта
відповідного органу повністю чи в
окремій його частині; 2) визнання
протиправним рішення чи окремих його
положень і щодо скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень; 3) визнання
протиправними дій чи бездіяльності,
зобов'язання вчинити певні дії або
утриматися від вчинення певних дій (ч. 5
ст. 23 Закону).

Для звернення прокурора з позовом до
суду встановлюється 15-денний строк, що
обчислюється з дня одержання
повідомлення про відхилення подання
або в разі неповідомлення прокурора
про результати розгляду подання з дня
закінчення визначеного прокурором
строку для його розгляду (ч. 6 ст. 23
Закону).

Як вбачається з матеріалів справи
Голосіївською районною в місті Києві
державною адміністрацією з ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 були укладені трудові угоди.

Відповідно до частини першої статті 21
Кодексу законів про працю України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Згідно частини третьої статті 21
Кодексу законів про працю України
особливою формою трудового договору є
контракт, в якому строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін (в
тому числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, в тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін. Сфера застосування
контракту визначається законами
України.

Укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу (ч. 3
ст. 24 КЗпП України).

Так, відповідач, заперечуючи проти
позову прокурора зазначив, що ним
укладено з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 трудові
угоди, які є цивільно-правовими
договорами, на виконання певної роботи.

Прокурор Голосіївського району міста
Києва у поданні № 88-5046вих-14 від 04 червня
2014 року та у даному позові зазначив, що
перевіркою штатних розписів,
тарифікаційних списків, розпоряджень
Голосіївської районної в місті Києві
державної адміністрації, табелів
обліку робочого часу, особових
рахунків встановлено, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 штатними працівниками в період
дії укладених з ними трудових угод не
перебували, розпорядження про прийом
їх на роботу не видавались,
ознайомлення з колективним договором,
правилами трудового розпорядку,
посадовими інструкціями та внесення
записів до трудових книжок не
здійснювалось.

Разом з тим, в обґрунтування позовних
вимог прокурором не надано відповідних
матеріалів перевірки, в тому числі, які
б свідчили про встановлення прокурором
штатних посад, інструкціями яких
встановлено обов'язки по виконанню
функцій, які зазначені у трудових
угодах, зайнятість таких посад тощо.

Крім того, прокурором на надано на
вимогу суду, зазначеного в ухвалі від 04
липня 2014 року й копії акта ревізії №
071-30/1108.

Згідно частини шостої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

Як встановлено судом та не
заперечувалось сторонами, наказ або
розпорядження про зарахування ОСОБА_4
та ОСОБА_3 на роботу Голосіївською
районною в місті Києві державною
адміністрацією не видавались.

Відповідно до пункту 2.4. Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29 липня 1993 року №
58, усі записи в трудовій книжці про
прийняття на роботу, переведення на
іншу постійну роботу або звільнення, а
також про нагороди та заохочення
вносяться власником або уповноваженим
ним органом після видання наказу
(розпорядження), але не пізніше
тижневого строку, а в разі звільнення -
у день звільнення і повинні точно
відповідати тексту наказу
(розпорядження).

За таких обставин суд приходить до
висновку, що підстави для внесення
відповідних записів до трудових книжок
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відсутні.

Крім того, судом у судовому засіданні
встановлено та не заперечувалось
позивачем, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до
Голосіївської прокуратури міста Києва
з будь-якими заявами про порушення
своїх трудових прав не звертались.

При цьому оцінка укладених
Голосіївською районною в місті Києві
державною адміністрацією з ОСОБА_4 і
ОСОБА_3 трудових угод судом не
надається, оскільки правомірність
зазначених угод не є предметом
розгляду даного позову.

Згідно частини першої статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Заступника
прокурора Голосіївського району м.
Києва відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.
ст. 185-187 КАС України.

Суддя
В.П.
Катющенко