Справа № К/9991/41513/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/41513/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П., -

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд справи
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Корюківському районі Чернігівської
області про визнання незаконними дій,
визнання права на призначення,
обчислення, перерахунок та одержання
пенсійних виплат, зобов'язання
здійснити перерахунок призначеної
пенсії, виплатити частини
недоотриманої пенсії по інвалідності
та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Корюківського районного суду
Чернігівської області від 20 грудня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року, -

встановив:

У грудні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з позовом, у якому просив: визнати дії
Управління Пенсійного фонду України в
Корюківському районі Чернігівської
області незаконними; визнати за ним
право на призначення, обчислення,
перерахунок та одержання державної
пенсії і додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, відповідно до
статей 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
(далі - Закон № 796-XII) за період з 1 січня
2006 року по теперішній час; зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Корюківському районі Чернігівської
області зробити перерахунок і
виплатити йому згідно статей 50, 54
Закону № 796-XII державну пенсію в розмірі
6 мінімальних пенсій за віком та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком з 1 січня 2006 року по
теперішній час; зобов'язати
відповідача нарахувати та виплатити
компенсацію втрати частини доходів
відповідно до Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати»; зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Корюківському районі Чернігівської
області в подальшому здійснювати йому
нарахування та виплату державної
пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій
за віком і додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком.

Постановою Корюківського районного
суду Чернігівської області від 20
грудня 2010 року позов ОСОБА_4 задоволено
частково. Визнано незаконними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Корюківському районі Чернігівської
області щодо виплати позивачеві
державної основної пенсії та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, як особі, яка постраждала
внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії, інваліду ІІІ групи, в
меншому розмірі ніж визначено статтями
50, 54 Закону № 796-XII, за періоди з 9 липня
2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня
2008 року по 20 грудня 2010 року. Визнано за
позивачем право як особи, яка
постраждала внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії,
інваліда ІІІ групи, відповідно до
частини 1 статті 50 та частин 3, 4 статті 54
Закону № 796-XII отримувати щомісячну
державну пенсію по інвалідності в
розмірі 6 мінімальних пенсій за віком,
встановленої частиною 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9
липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон №
1058-ІV), та додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком,
встановленої частиною 1 статті 28 Закону
№ 1058-ІV, в періоди з 9 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 20
грудня 2010 року. Зобов'язано відповідача
провести ОСОБА_4 перерахунок та виплату
державної основної пенсії і додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як
особі, яка постраждала внаслідок
аварії на Чорнобильській АЕС 1
категорії, інваліду ІІІ групи,
відповідно до статей 49, 50, 54 Закону №
796-XII, а саме: державної основної пенсії
в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком
та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком, за періоди
з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з
22 травня 2008 року по 20 грудня 2010 року, за
виключенням виплаченої державної
основної пенсії та додаткової пенсії
за вказані періоди. В решті позову
відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Корюківському районі Чернігівської
області задоволено частково, постанову
Корюківського районного суду
Чернігівської області від 20 грудня 2010
року в частині задоволення позовних
вимог за період з 9 липня 2007 року по 8
червня 2010 року скасовано, прийнято нове
рішення про залишення
адміністративного позову в цій частині
без розгляду. В іншій частині постанову
Корюківського районного суду
Чернігівської області від 20 грудня 2010
року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить Вищий адміністративний суд
України скасувати частину ухвали
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року, якою залишено без розгляду його
позовні вимоги за період з 9 липня 2007
року по 8 червня 2010 року, а також частину
постанови Корюківського районного
суду Чернігівської області від 20
грудня 2010 року, якою незадоволено
позовні вимоги з 1 січня 2006 року по 8
липня 2007 року. Прийняти нове рішення,
яким задовольнити його позовні вимоги
за періоди з 1 січня 2006 року по 31 грудня
2007 року та з 22 травня 2008 року по 8 червня
2010 року або направити справу на новий
розгляд для розгляду позовних вимог за
періоди з 1 січня 2006 року по

31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року
по 8 червня 2010 року.

В іншій частині рішення судів першої та
апеляційної інстанцій позивачем не
оскаржуються.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що позивач ОСОБА_4
має статус особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, є інвалідом IIІ групи
внаслідок захворювання, яке пов'язане з
впливом аварії на Чорнобильській АЕС.
Позивач перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Корюківському районі Чернігівської
області.

Вирішуючи даний спір суд першої
інстанції виходив з того, що спірним у
справі є питання правомірності
нарахування та виплати ОСОБА_4 з 1 січня
2006 року і по час розгляду справи в суді
розміру державної пенсії та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яку
він отримує відповідно до Закону №
796-ХІІ, і що його позовні вимоги
підлягають задоволенню за періоди з 9
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22
травня 2008 року по 20 грудня 2010 року. В
решті позовні вимоги ОСОБА_4 є
безпідставними.

Суд апеляційної інстанції ухвалюючи
рішення дійшов висновку, що даний
адміністративний позов задоволено
поза межами строку звернення до суду,
встановленого статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, постанова суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог за період з 9 липня 2007
року по 8 червня 2010 року підлягає
скасуванню, із залишенням позову в цій
частині без розгляду, а в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 за
період з 9 червня 2010 року по 20 грудня 2010
року постанова суду першої інстанції
підлягає залишенню без змін.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено,
що пенсії особам, віднесеним до
категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії;

б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії

1, які є інвалідами ІІІ групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі статтею 54 вказаного Закону в
усіх випадках розмір пенсій для
інвалідів ІІІ групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 6
мінімальних пенсій за віком.

Проте, пунктом 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI, який набрав
чинності з 1 січня 2008 року, внесено
зміни до Закону № 796-ХІІ, зокрема: текст
статті 50 Закону викладено у такій
редакції: «Особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у

розмірах: інвалідам I групи - 30
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність;
інвалідам II групи - 20 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; інвалідам III
групи, дітям-інвалідам, а також хворим
внаслідок Чорнобильської катастрофи
на променеву хворобу - 15 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначається
на момент виплати додаткової пенсії
згідно із законом про Державний бюджет
України і не може коригуватися іншими
нормативно-правовими актами»; текст
частин 3, 4 статті 54 замінено чотирма
частинами такого змісту: «У всіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими: для учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
у 1986 році: по I групі інвалідності - 220
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність; по II
групі інвалідності - 200 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 180 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987-1990 роках та
осіб, евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження: по I групі інвалідності - 160
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність; по II
групі інвалідності - 150 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 140 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою: по I групі
інвалідності - 130 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по II групі
інвалідності - 120 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 110 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність;
дітям-інвалідам - 70 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Пенсія в разі
втрати годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні (при цьому дітям пенсія
призначається незалежно від того, чи
були вони на утриманні годувальника), у
розмірі: на одного непрацездатного
члена сім'ї - 50 процентів пенсії по
інвалідності померлого годувальника;
на двох та більше непрацездатних
членів сім'ї - 100 процентів пенсії по
інвалідності померлого годувальника,
визначеної згідно із зазначеною
статтею, що розподіляється між ними
рівними частками. До непрацездатних
членів сім'ї померлого годувальника
належать особи, зазначені у статті 36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Розмір прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначається на момент
виплати пенсії згідно із законом про
Державний бюджет України і не може
коригуватися іншими
нормативно-правовими актами». У зв'язку
з цим частину п'яту визнано частиною
сьомою.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни,
внесені підпунктами 12, 15 пункту 28
розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» до Закону № 796-ХІІ,
зокрема, до статей 50, 54, визнано такими,
що не відповідають Конституції України
(є неконституційними).

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 щодо неконституційності
підпунктів 12, 15 пункту 28 розділу II
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та внесення змін до
деяких законодавчих актів України»
вказані правові норми втратили
чинність і застосуванню не підлягали.

У 2009, 2010 роках положення статей 50, 54
Закону № 796-ХІІ зупинено чи змінено не
було.

За конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли вірного
висновку про те, що при визначенні
розміру пенсій позивачеві,
застосуванню підлягають положення
саме статей 50, 54 Закону № 796-XII, а не
положення постанов Кабінету Міністрів
України, якими керувався відповідач,
оскільки такі істотно звужують обсяг
встановлених законом прав позивача.

З положень статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ
випливає, що за основу нарахування
розміру державної пенсії та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
береться мінімальна пенсія за віком.

Згідно чинного законодавства розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами,
передбаченими частиною 1 статті 28
Закону № 1058-ІV, іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
№ 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за
віком встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

З огляду на викладене, правильними є
висновки судів щодо неприйняття в
даному випадку положень частини 3
статті 28 Закону № 1058-ІV, відповідно до
якої мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання державної пенсії і
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ.

Згідно частини 3 статті 67 Закону №
796-ХІІ у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до статті 54
цього Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4,
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму і
цей перерахунок проводиться з дня
встановлення цього мінімуму.

Органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів, як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ,
щодо визначення розміру та виплати
пенсій.

Частиною 1 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Згідно частини 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час звернення в
суд з вказаним позовом) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Положення частини 2 статті 46 Закону №
1058-ІV, частини 2 статті 87 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» не
підлягають застосуванню до таких
вимог, оскільки зазначені приписи
встановлюють строки виплати
нарахованих пенсій за минулий час і не
визначають строки призначення та
нарахування пенсій.

Також не застосовуються до таких вимог
правила позовної давності, встановлені
главою 19 Цивільного кодексу України,
оскільки вимоги про нарахування
суб'єктом владних повноважень та
проведення зазначених виплат, є
публічно-правовими, а не
цивільно-правовими.

Закон України «Про використання
ядерної енергії та радіаційну безпеку»
не встановлює строку звернення до
адміністративного суду громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, оскільки відповідно до
статті 90 цього Закону всі вимоги
згаданого Закону застосовуються щодо
будь-якого ядерного інциденту, що може
статися на території України, після
набрання цим Законом чинності, тобто
починаючи з 21 березня 1995 року.

Згідно з частиною 1 статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Враховуючи те, що предметом позову
ОСОБА_4 є порушення його прав,
передбачених статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ, які на його думку, відбувалися в
період з 1 січня 2006 року, а звернувся він
за їх захистом лише 9 грудня 2010 року, не
надавши належних доказів поважності
причин пропущення встановленого
законом строку для звернення до
адміністративного суду, то колегія
суддів погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції про
застосування наслідків пропущення
позивачем строку звернення до
адміністративного суду, і що позов
ОСОБА_4 підлягає задоволенню з

9 червня 2010 року.

Суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги позивача, і його доводи про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог за періоди з 1 січня 2006
року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008
року по 8 червня 2010 року не спростовують
встановлених обставин справи і
висновків суду щодо задоволення його
позовних вимог з 9 червня 2010 року.

Підстави для призначення справи до
розгляду в судовому засіданні
відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 2201
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Згідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без
задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року та постанову Корюківського
районного суду Чернігівської області
від 20 грудня 2010 року в нескасованій
частині у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Корюківському районі Чернігівської
області про визнання незаконними дій,
визнання права на призначення,
обчислення, перерахунок та одержання
пенсійних виплат, зобов'язання
здійснити перерахунок призначеної
пенсії, виплатити частини
недоотриманої пенсії по інвалідності
та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.