Справа № 810/4761/13-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Харченко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

24 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2013 року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Яготинський
маслозавод» до Переяслав-Хмельницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області, в якому, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просив визнати протиправними та
скасувати податкові повідомлення -
рішення від 26.02.2013 № та 08.11.2013 №
.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2013 року позов задоволено частково:
податкове повідомлення - рішення
Яготинської міжрайонної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби
від 26.02.2013 № в частині визначення
публічному акціонерному товариству
«Яготинський маслозавод» суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 15625 грн. 00
коп., з яких: 12500 грн. 00 коп. - за основним
платежем, 3125 грн. 00 коп. - за штрафними
(фінансовими) санкціями визнано
протиправним та скасовано; податкове
повідомлення - рішення
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області від 08.11.2013 №
визнано протиправним та скасовано в
частині визначення публічному
акціонерному товариству «Яготинський
маслозавод» суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств у розмірі 16265 грн. 59 коп., з
яких: 13206 грн. 68 коп. - за основним
платежем, 3058 грн. 91 коп. - за штрафними
(фінансовими) санкціями. В іншій
частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням в частині про задоволення
позову, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти в
цій частині нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
перегляду оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, колегія суддів
визнала можливим розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
посадовими особами Яготинської
міжрайонної державної податкової
інспекції Київської області Державної
податкової служби проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку з питань дотримання
публічним акціонерним товариством
«Яготинський маслозавод» вимог
податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
операцій з ТОВ «Рекламне агентство
«Максіма Україна» за вересень 2011 року,
ТОВ «Пакра - Україна» за липень 2011 року,
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 за
лютий 2012 року, ПП «НВП «Агровет» та ТОВ
«Ювіна» за грудень 2011 року.

Результати перевірки відображено в
акті перевірки від 07.02.2013 № 148/2200/00446003
(далі по тексту - акт перевірки), в якому
податковим органом встановлено, що
публічним акціонерним товариством
«Яготинський маслозавод» під час
декларування податкових зобов`язань за
господарськими операціями з придбання
у ТОВ «Пакра - Україна», фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, ПП «НВП
«Агровет» та ТОВ «Ювіна» товарів,
робіт (послуг) порушено вимоги пункту
138.2 статті 138, підпункту 139.1.1 пункту 139.1
статті 139, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення податкового
кредиту за липень, грудень 2011 року та
лютий 2012 року на суму 13415 грн. 38 коп. та
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування податком на
прибуток підприємств, за ІІІ квартал 2011
року - І квартал 2012 року на суму 67076 грн.
89 коп.

На підставі акта перевірки
відповідачем 26.02.2013 року винесено
податкові повідомлення - рішення від №
№ , якими позивачу
визначено суму грошового зобов`язання
з податку на додану вартість у розмірі
16772 грн. 50 коп., з яких: 13418 грн. 00 коп. - за
основним платежем; 3354 грн. 50 коп. - за
штрафними (фінансовими) санкціями; з
податку на прибуток підприємств у
розмірі 17827 грн. 97 коп., з яких: 14262 грн. 38
коп. - за основним платежем; 3565 грн. 59
коп. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

За результатами адміністративного
оскарження вказаних податкових
повідомлень-рішень до Державної
податкової служби у Київській області
рішенням податкового органу від 08.05.2013
№ 1699/10/10-206/209 скаргу позивача
задоволено частково: податкове
повідомлення - рішення від 26.02.2013 №
- залишено без змін, а податкове
повідомлення - рішення від 26.02.2013 №
скасовано в частині застосування
до позивача штрафних (фінансових)
санкцій на суму 506 грн. 68 коп. В іншій
частині наведене податкове
повідомлення-рішення залишено без
змін.

Рішенням Міністерства доходів і зборів
України від 17.07.2013 № 7093/6/99-99-10-01-15
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення залишено без змін
з урахуванням рішення, прийнятого за
результатами розгляду первинної
скарги позивача.

За результатами розгляду контролюючим
органом вищого рівня скарги на
податкове повідомлення-рішення від
26.02.2013 № податковим органом
винесено податкове
повідомлення-рішення з новим терміном
сплати податкового зобов`язання від
08.11.2013 № , яким позивачу визначено
суму грошового зобов`язання з податку
на прибуток підприємств у загальному
розмірі 17321 грн. 29 коп., з яких: 14262 грн. 38
коп. - за основним платежем; 3058 грн. 91
коп. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Вважаючи податкові повідомлення -
рішення відповідача від 26.02.2013 №
та 08.11.2013 № протиправними,
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що господарські операції
позивача з його контрагентами: ТОВ
«Пакра - Україна» за липень 2011 року,
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 за
лютий 2012 року, ПП «НВП «Агровет» є
реальними та підтверджуються
необхідними документами, а товари та
послуги, що придбавалися позивачем у
вказаних суб'єктів господарювання,
отримувались з метою використання та
були використані позивачем у власній
господарській діяльності, що є
свідченням добросовісності позивача
при здійсненні вказаних операцій та
безпідставність тверджень відповідача
про неправомірне формування
податкового кредиту за наслідками
таких операцій та неправомірне
віднесення понесених за наслідками
таких операцій витрат до валових.

Відмовляючи у задоволенні вимог
адміністративного позову про
скасування оскаржуваних
податкових-повідомлень рішень
стосовно визначення податкових
зобов'язань по взаємовідносинах з ТОВ
«Ювіна», суд першої інстанції прийшов
до висновку, що первинні документи лише
формально оформлюють господарські
відносини між позивачем і ТОВ «Ювіна»,
проте зміст цих документів не дозволяє
встановити факт реальності
господарської операції та
використання наведених вище
матеріальних активів у господарській
діяльності підприємства.

В цій частині рішення суду першої
інстанції відповідачем не
оскаржується та згідно з вимогами ч. 1
ст. 195 КАС України судом апеляційної
інстанції не переглядається.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду першої інстанції в частині про
задоволення позову, колегія суддів
виходить з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України,
розглядаючи справи щодо
протиправності рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

В даному випадку дослідженню підлягає
реальність господарських операцій, що
є підставою для виникнення права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування; добросовісність дій
платника податку, яка полягає у
відповідності вчинених ним дій
господарській меті, а також реальність
усіх даних, наведених у документах, що
надають право на податковий кредит
та/або бюджетне відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи,
заявлені позивачем суми бюджетного
відшкодування за період, що
перевірявся, за висновками
контролюючого органу не підлягають
відшкодуванню, оскільки господарські
операції позивача з його
контрагентами: ТОВ «Пакра - Україна»,
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, ПП
«НВП «Агровет» не мали реального
характеру у зв'язку з відсутністю факту
реального здійснення господарської
діяльності контрагентами: ТОВ
«Рекламне агентство «Максіма Україна»,
ТОВ «Пакра - Україна», фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2, ПП «НВП
«Агровет» по ланцюгу постачання.

До таких висновків контролюючий орган
прийшов на підставі актів перевірки
податковим органом цих контрагентів
позивача стосовно їх господарських
взаємовідносин з власними
контрагентами.

Зокрема, контролюючий орган при
проведенні перевірки використав
податкову інформацію, отриману
відносно наведених вище юридичних
осіб, стосовно:

- відсутності ТОВ «Укртрансзапчастина»
(контрагент ТОВ «Пакра - Україна»), ПП
«Укравтоматизація» (контрагент
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2) та
ТОВ «Костарика-10» (контрагент ПП «НВП
«Агровет») за податковою адресою;

- непричетності ОСОБА_3 (засновника та
директора ТОВ «Укртрансзапчастина») до
господарської діяльності підприємства
(вказані обставини встановлені на
підставі пояснень ОСОБА_3);

- неподання ТОВ «Укртрансзапчастина» у
ході контролюючого заходу актів
приймання - передачі товару,
довіреностей, документів, що свідчать
про транспортування і зберігання
товарів, та інших документів на
підтвердження факту передачі товарів
(послуг) контрагентам - покупцям;

- відсутності у ТОВ
«Укртрансзапчастина», ПП
«Укравтоматизація» та ТОВ
«Костарика-10» достатніх виробничих
потужностей, працівників, офісних та
складських приміщень та інших основних
засобів для забезпечення ведення
фінансово - господарської діяльності в
обсягах задекларованих ними
показників;

- непричетності ОСОБА_4, який згідно
реєстраційних та установчих
документів ПП «Укравтоматизація» є
керівником та головним бухгалтером
юридичної особи, до господарської
діяльності підприємства (вказані
обставини встановлені на підставі
показань сусідів ОСОБА_4, які зазначили,
що за своїми морально-діловими
якостями, відсутністю спеціальної
освіти (фінансово-економічної,
бухгалтерської або юридичної) ОСОБА_4
не може бути керівником або головним
бухгалтером підприємства).

Враховуючи наведене, а також зважаючи
на неподання позивачем під час
проведення перевірки
товарно-транспортних накладних,
довіреностей на отримання товару та
оборотно-сальдових відомостей
відповідач дійшов висновку про те, що
контрагенти позивача - ТОВ «Пакра -
Україна», фізична особа-підприємець
ОСОБА_2, ПП «НВП «Агровет» та ТОВ
«Ювіна» використовували у своїй
діяльності юридичних осіб з ознаками
фіктивності - ТОВ
«Укртрансзапчастина», ПП
«Укравтоматизація» та ТОВ
«Костарика-10», правочини між
контрагентами позивача та наведеними
вище юридичними особами, а у подальшому
між ТОВ «Пакра - Україна», фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5, ПП «НВП
«Агровет», ТОВ «Ювіна» та позивачем не
спричинили жодних правових наслідків
та є нікчемними.

Таким чином, висновки відповідача про
порушення позивачем вимог податкового
законодавства ґрунтуються виключно на
порушеннях податкового законодавства
контрагентами позивача: ТОВ «Пакра -
Україна», фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2, ПП «НВП «Агровет» та їх
постачальниками.

Наслідки в податковому обліку платника
податків створюють лише реально
вчинені господарські операції, тобто
такі, що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника, та відповідають
змісту, відображеному в укладених
платником податку договорах.

Перевіряючи реальність здійснення
позивачем господарських операцій у
спірний період, колегія суддів
виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
публічне акціонерне товариство
«Яготинський маслозавод»
(ідентифікаційний код 00446003,
місцезнаходження: 07700, Київська
область, Яготинський район, м. Яготин,
вул. Шевченка, буд. 213) зареєстроване
державним реєстратором Яготинської
районної державної адміністрації
Київської області як юридична особа
25.03.1996 та здійснює господарську
діяльність пов`язану, зокрема, з
переробленням молока, виробництвом
масла та сиру, оптовою торгівлею
молочними продуктами, яйцями,
харчовими оліями та жирами, роздрібною
торгівлею в неспеціалізованих
магазинах переважно продуктами
харчування, напоями та тютюновими
виробами, а також, вантажним
автомобільним транспортом.

Стосовно господарських взаємовідносин
позивача з ТОВ «Пакра-Україна»
колегією суддів встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в
липні 2011 року позивачем придбано у ТОВ
«Пакра-Україна» товарно-матеріальні
цінності: сердечник фільтру F-48,
нейтралізатор кислоти 118 мл ІТЕ та
картридж D-48. Придбання товарів
здійснювалось без укладання договорів
на підставі виписаних контрагентом
позивача рахунків на оплату від 30.06.2011
№ 590 та 21.07.2011 № 590, належним чином
засвідчені копії яких наявні в
матеріалах справи (т. 2 а.с. 12, 38).

Прийняття позивачем вказаного товару у
його контрагента проводилось шляхом
підписання видаткових накладних від
05.07.2011 № 507 на суму 590 грн. 04 коп., у тому
числі ПДВ - 98 грн. 34 коп. та 21.07.2011 № 531 на
суму 1947 грн. 02 коп., у тому числі ПДВ - 324
грн. 50 коп.

За результатами виконання власних
господарських зобов'язань перед
позивачем ТОВ «Пакра-Україна» виписано
податкові накладні від 05.07.2011 № 27 на
суму 590 грн. 04 коп., у тому числі ПДВ - 98
грн. 34 коп. та 21.07.2011 № 59 на суму 1947 грн. 02
коп., у тому числі ПДВ - 324 грн. 50 коп. (т. 1
а.с. 172, 174).

Оплату за поставлені ТОВ
«Пакра-Україна» товари у загальному
розмірі 2537 грн. 06 коп. здійснено
позивачем у безготівковій формі шляхом
перерахування коштів на рахунки
контрагента позивача, про що свідчать
наявні в матеріалах справи копії
платіжних доручень від 06.07.2011 № 5043,
27.07.2011 № 5792 (т. 1 а.с. 156-157).

Витрати, понесені позивачем на
придбання товарів, наданих ТОВ
«Пакра-Україна», у загальному розмірі
2114 грн. 22 коп., та податок на додану
вартість у сумі 422 грн. 84 коп.,
сплачений у складі їх ціни, включені
позивачем до витрат, що враховуються
при обчисленні об`єкта оподаткування
податком на прибуток підприємств, за
ІІІ квартал 2011 року та до податкового
кредиту за липень 2011 року.

Придбані у ТОВ «Пакра-Україна» товари
були використані позивачем у власній
господарській діяльності з метою
проведення ремонту
товарно-матеріальних цінностей, а саме:
холодильного вагончика, холодильних
камер, двигуна компресорної установки
на молокоприймальному пункті Капрівці,
які знаходяться на балансі
підприємства.

На підтвердження отримання придбаного
у ТОВ «Пакра-Україна» товару та на
підтвердження забезпечення позивачем
його зберігання позивачем надано копії
накладних на внутрішнє переміщення від
05.07.2011 № ЦБ-ПМ-0021012 та 01.12.2011 № ЦБ-ПМ-0027062,
матеріальних звітів від 01.08.2011 та 31.01.2012,
витягу з журналу реєстрації
довіреностей тощо.

Перевіряючи реальність здійснення
господарських операцій між ПАТ
«Яготинський маслозавод» і ПП «НВП
«Агровет», суд апеляційної інстанції
виходить з такого.

В грудні 2011 року позивачем було
придбано у ПП «НВП «Агровет» дезкилими.
Придбання товару здійснювалось на
підставі рахунку-фактури від 02.12.2011 №
790, виписаного контрагентом позивача (т.
2 а.с. 13).

Прийняття позивачем вказаного товару у
його контрагента проводилось шляхом
підписання видаткової накладної від
19.12.2011 № 732 на суму 2529 грн. 15 коп., у тому
числі ПДВ - 421 грн. 53 коп. (т. 1 а.с. 162).

За наслідками вказаної господарської
операції ПП «НВП «Агровет» виписано
податкову накладну від 16.12.2011 № 49 на
суму 2529 грн. 15 коп., у тому числі ПДВ - 421
грн. 53 коп. (т. 1 а.с. 173).

Оплату за придбані у ПП «НВП «Агровет»
дезкилими у загальному розмірі 2529
грн. 15 коп. здійснено позивачем у
безготівковій формі шляхом
перерахування коштів на рахунки
контрагента позивача, що
підтверджується копією платіжного
доручення від 16.12.2011 № 10091 (т. 1 а.с. 160).

Витрати, понесені позивачем на
придбання товару, поставленого ПП «НВП
«Агровет», у загальному розмірі 2107
грн. 62 коп., та податок на додану
вартість у сумі 421 грн. 53 коп., сплачений
у складі їх ціни, включені позивачем до
витрат, що враховуються при обчисленні
об`єкту оподаткування податком на
прибуток підприємств, за ІV квартал 2011
року та до податкового кредиту за
грудень 2011 року.

Як встановлено судом першої інстанції,
вказані вище матеріальні активи
придбавались публічним акціонерним
товариством «Яготинський маслозавод»
з метою підтримання
санітарно-гігієнічного стану
виробництва підприємства задля
забезпечення одержання гарантованої
та стабільної якості продукції -
молока, масла, сиру, виготовлення
(перероблення) якої є основною
діяльністю позивача з урахуванням
видів його діяльності за КВЕД.

На підтвердження реального характеру
вказаних господарських операцій
позивачем надано належним чином
засвідчені копії витягу з журналу
реєстрації довіреностей та накладних
на внутрішнє переміщення наведених
вище матеріальних цінностей у
використання до підрозділів
підприємства.

Крім цього, в період, за який було
проведено перевірку позивача, ПАТ
«Яготинський маслозавод» мав
господарські взаємовідносини з ФОП
ОСОБА_2

Судом встановлено, що в лютому 2012 року
позивачем укладено з фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 договір від
15.02.2012, відповідно до умов якого
контрагент позивача на себе
зобов'язання надати позивачу послуги
по технічному обслуговуванню та
ремонту транспортних засобів та
причепів, а позивач зобов'язався
прийняти вказані послуги та оплатити
їх вартість (т. 2 а.с. 42-43).

В цей же період позивачем було придбано
у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
товар - ступицю, гайку ступиці, супорт
гальмівний правий, скобу супорта, диск
гальмівний, РМК супорта, сайлентблоки,
шайби сайлентблоків, болти, гайки,
колодки гальмівні, ковпак ступиці,
мастило силіконове тощо. Придбання
вказаного товару здійснювалось без
укладення договору на підставі
рахунку-фактури від 01.02.2012 № СФ-0000012,
виписаного контрагентом позивача (т. 2
а.с. 15).

28.02.2012 між фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 та позивачем підписано акт
виконаних робіт за № ,
відповідно до якого позивач прийняв
надані його контрагентом товари та
послуги по ремонту транспортних
засобів та причепу на загальну суму 69918
грн. 06 коп., у тому числі ПДВ - 11 653 грн. 01
коп. (т. 1 а.с. 171).

Оплату за надані товари та послуги у
загальному розмірі 66918 грн. 06 коп.
здійснено позивачем у безготівковій
формі шляхом перерахування коштів на
рахунки його контрагента, про що
свідчить наявна у матеріалах справи
копія платіжного доручення від 15.02.2012 №
1037 (т. 1 а. с. 170).

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
виписано податкову накладну від 15.02.2012
№ 3 на суму 69 918 грн. 06 коп., у тому числі
ПДВ - 11653 грн. 01 коп. (т. 1 а.с. 175).

Витрати за наслідками господарських
операцій з фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 у загальному розмірі 58265 грн. 05
коп., та податок на додану вартість у
сумі 11653 грн. 01 коп., сплачений у складі
їх ціни, включені позивачем до витрат,
що враховуються при обчисленні об`єкту
оподаткування податком на прибуток
підприємств, за І квартал 2012 року та до
податкового кредиту за лютий 2012 року.

Отримані товари та послуги були
замовлені позивачем з метою технічного
обслуговування та ремонту
транспортного засобу і причепу, які
експлуатуються ним з метою виконання
власних господарських зобов'язань та
перебувають у користуванні позивача за
договором оренди, укладеним з ПАТ
«Золотоніське САТП» від 01.01.2012 № 4 (т. 1
а.с. 219).

Правовідносини за спірними
правочинами в повній мірі відображені
в бухгалтерському та податковому
обліку позивача.

Враховуючи те, що постачання позивачу
товарів та надання послуг ТОВ «Пакра -
Україна», фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_5, ПП «НВП «Агровет» підтверджено
дослідженими в судовому засіданні
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, які були
надані відповідачу до перевірки,
доведеність використання придбаних
товарів і послуг у власній
господарській діяльності позивача, суд
приходить до висновку про
безпідставність тверджень відповідача
про неправомірне формування
податкового кредиту та валових витрат
за наслідками таких операцій.

Окрім того, згідно з ч. 1 ст. 18 «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців», якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

Відповідачем не надано доказів з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців,
щодо наявності запису про виключення з
реєстру контрагента позивача на момент
укладення чи виконання договору або
відсутності у нього статусу платника
ПДВ.

Колегія суддів критично оцінює
посилання відповідача на акти
перевірки контрагента позивача щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період, що
перевірявся, оскільки визначальним
фактом права платника на бюджетне
відшкодування податку на додану
вартість є фактична оплата ним сум
такого податку контрагенту у
попередніх податкових періодах, яка
позивачем здійснена, що не
заперечується відповідачем.

Крім цього, необхідно зазначити, що і
практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
свідчить про те, якщо державні органи
мають інформацію про зловживання в
системі оподаткування конкретною
компанією, вони повинні застосовувати
відповідні заходи саме до цього
суб'єкта, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав
проти України»).

Відносини між учасниками попередніх
ланцюгів постачань послуг не мають
безпосереднього впливу на дослідження
факту реальності господарської
операції, вчиненої між останнім у
ланцюгу постачань платником податків
та його безпосереднім контрагентом.

З приводу доводів відповідача щодо
відсутності у позивача
товарно-транспортних накладних суд
зазначає наступне.

Правила перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджені наказом Мінтрансу України
від 14.10.97 р. № 363, регламентують порядок
перевезення вантажів різного виду та
визначають права, обов'язки і
відповідальність власників
автомобільного транспорту -
Перевізників та вантажовідправників і
вантажоодержувачів - Замовників.

Визначені Правилами документи -
ліцензійна картка, дорожній лист,
товарно-транспортна накладна - є
обов'язковими для використання
авто-перевізниками з метою
пред'явлення особам, уповноваженим
здійснювати контроль на
автомобільному транспорті і у сфері
безпеки дорожнього руху.

Слід зазначити, що центральним
податковим органом не видавались
обов'язкові до виконання платниками
податків акти щодо підтвердження
товарно-транспортними накладними та
подорожніми листами в податковому
обліку пов'язаних з господарською
діяльністю отриманих автотранспортних
послуг.

Отже, наявність чи відсутність
товарно-транспортних накладних є лише
дотриманням чи порушенням тільки
правил перевезень автомобільним
транспортом, які не пов'язані з
дотриманням вимог податкового
законодавства.

Враховуючи те, що постачання позивачу
товарів в сукупності підтверджено
дослідженими в судовому засіданні
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, які були
надані відповідачу до перевірки,
доведеність подальшого використання
придбаних послуг у власній
господарській діяльності позивача, суд
приходить до висновку про
безпідставність тверджень відповідача
про неправомірне формування
податкового кредиту та валових витрат
за наслідками таких операцій.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що господарські операції
позивача з контрагентами: ТОВ «Пакра -
Україна», фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_5, ПП «НВП «Агровет» мали реальний
характер, а податковий кредит по
вказаних операціях сформовано
позивачем правомірно, що
підтверджується наступним.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. Податкового
кодексу України (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Водночас відповідно до п.198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6. Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими порушенням вимог ст. 201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені де складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
первинні документи, оформлені на
виконання господарських операцій,
відповідають встановленим вимогам та
видам господарської діяльності
позивача.

Фактичне здійснення господарських
операцій підтверджується також
подальшим використанням придбаних у
товарів в межах господарської
діяльності позивача, як того вимагає
п.198.3 ст. 198 ПК.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що право позивача на
отримання податкового кредиту
підтверджене належними доказами, а
тому висновок відповідача про
порушення позивачем вимог п. 185.1 ст.185, п.
198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.10 ст.201
Податкового кодексу України внаслідок
завищення від'ємного значення з
податку на додану вартість на підставі
податкових накладних, не відповідає
дійсним обставинам справи.

Перевіряючи висновок податкового
органу про порушення позивачем вимог
п. 138.1 ст. 138, п.п. 139. п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, колегія
суддів виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України, витрати
операційної діяльності включають:
собівартість реалізований товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та
інших витрат беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.1 даної статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Згідно з пунктом 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визначаються на основі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами, ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
даного Кодексу.

Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст.139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Таким чином, враховуючи наведене,
колегія суддів приходить до висновку,
що витрати, понесені позивачем за
період, що перевірявся, при веденні
фінансово-господарської діяльності з
ТОВ «Пакра - Україна», фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5, ПП «НВП
«Агровет» повинні приймати участь у
формуванні об'єкта оподаткування з
податку на прибуток підприємства за
цей період, оскільки підтверджуються
відповідними первинними документами,
що місяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що доводи
органу державної податкової служби не
свідчать про наявність обставин, які
унеможливлюють підтвердження права на
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість позивачу та формування
валових витрат, у зв'язку з чим, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржувані податкові повідомлення -
рішенні прийняті податковим органом
без достатніх підстав.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно, оцінивши фактичні
обставини справи, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
дійшов вірного висновку про часткове
задоволення вимог адміністративного
позову.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо його було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення копій особам,
які беруть участь у справі (ч. 5 статті
254 КАС України). Касаційна скарга на
судові рішення подається
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 цього Кодексу - з дня складення
постанови в повному обсязі (стаття 212
КАС України).

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан О.А. Губська

.

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.