Справа № 21-261a14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючогоКривенка
В.В.,суддів:Гриціва М.І., Гусака М.Б.,
Коротких О.А., Кривенди О.В., Маринченка
В.Л., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б.,
Терлецького О.О., Тітова Ю.Г., -

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом
управління Пенсійного фонду України у
м. Білій Церкві Київської області (далі
- управління ПФУ, ПФУ відповідно) до
відкритого акціонерного товариства
«Техмашремонт» (далі - Товариство) про
стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2010 року управління ПФУ
звернулося до суду з позовом, у якому
просило стягнути з Товариства на його
користь заборгованість з
відшкодування витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах згідно зі списком № 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, зайнятість у яких дає право
на пенсію за віком на пільгових умовах,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 16 січня 2003 року №
36 (далі - список № 1), за листопад -
грудень 2010 року на загальну суму 67 776
грн 35 коп.

На обґрунтування позову управління ПФУ
послалося на те, що воно здійснило
розрахунок фактичних витрат на виплату
та доставку пенсій відповідно до
пункту 2 Прикінцевих положень Закону
України вiд 9 липня 2003 року № 1058-IV
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» (далі - Закон №
1058-IV) в частині пенсій, призначених
відповідно до пункту «а» статті 13
Закону України від 5 листопада 1991 року
№ 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»
(далі - Закон № 1788-ХІІ). Згідно з цим
розрахунком у Товариства виникла
заборгованість за листопад - грудень 2010
року з витрат, понесених управлінням
ПФУ у зв'язку з виплатою та доставкою
пенсій.

Київський окружний адміністративний
суд постановою від 22 червня 2011 року
позовну заяву задовольнив частково:
постановив стягнути з Товариства на
користь управління ПФУ 8648 грн 88 коп.; в
задоволенні решти вимог відмовив.

Київський апеляційний
адміністративний суд ухвалою від 19
січня 2012 року зазначену постанову
Київського окружного
адміністративного суду залишив без
змін.

Вищий адміністративний суд України
ухвалою від 20 березня 2014 року постанови
судів першої та апеляційної інстанцій
залишив без змін.

У заяві про перегляд судових рішень
Верховним Судом України з підстави,
установленої пунктом 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі −? КАС),
управління ПФУ вказує на неоднакове
застосування Вищим адміністративним
судом України одних і тих самих норм
права у подібних правовідносинах, а
саме пункту 2 Прикінцевих положень
Закону № 1058-IV та підпункту 6.6 пункту 6
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління ПФУ від 19 грудня 2003 року № 21-1
(далі - Інструкція); просить скасувати
ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 20 березня 2014 року та
направити справу на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

На обґрунтування заяви додано, зокрема,
копії ухвал Вищого адміністративного
суду України від 27 березня, 3, 10, 15 квітня
2014 року №№ К/800/58949/13, К/9991/733/12,
К/9991/23293/12, К/9991/49725/11 відповідно, 21
лютого, 12 березня 2013 року №№ К/9991/66655/12,
К/800/1520/13, К/9991/33707/12 відповідно, 22, 24, 28
травня 2013 року №№
К/9991/12922/11, К/9991/8743/12, К/9991/68084/12
відповідно, 18 червня, 25 липня, 10, 15, 17, 31
жовтня 2013 року №№ К/9991/7892/11, К/9991/57206/12,
К/9991/47488/11, К/9991/26363/12, К/9991/19795/11, К/9991/441144/11,
К/9991/43889/12 відповідно, 17 січня, 20
березня, 19 червня, 9, 30 серпня, 16
жовтня, 1, 27 листопада 2012 року
№№ К/9991/21812/11, К/9991/20657/11, К/9991/15217/12,
К/9991/43986/12, К/9991/35383/12, К/9991/41806/11, К/9991/5392/12,
К/9991/61935/12, К/9991/23768/11 відповідно, 7 квітня,
16 вересня, 10, 17 листопада, 2 грудня 2011
року №№ К-24528/10, К-37181/10, К-1543/10, К-53048/09
відповідно, які, на думку управління
ПФУ, підтверджують неоднакове
застосування касаційним судом одних і
тих самих норм права у подібних
відносинах.

У цих рішеннях касаційний суд зазначив,
що спірні витрати - кошти на виплату та
доставку пенсій, призначених за
списком № 1 до 1 січня 2004 року, тобто до
набрання чинності Законом № 1058-ІV,
підлягають відшкодуванню у повному
обсязі. Касаційний суд також зазначив,
що збільшення розміру пенсії внаслідок
її перерахунку відповідно до Закону №
1058-ІV становить її основний розмір, а
отже, підлягає включенню до розрахунку
фактичних витрат та відшкодуванню.

Перевіривши наведені у заяві доводи,
колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що заява
управління ПФУ про перегляд
оскаржуваного рішення Вищого
адміністративного суду України
підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом пункту 2 Прикінцевих
положень Закону № 1058-IV пенсійне
забезпечення застрахованих осіб, які
працювали або працюють на підземних
роботах, на роботах з особливо
шкідливими й важкими умовами праці за
списком № 1 та на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці за
списком № 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, та за
результатами атестації робочих місць,
на посадах, що дають право на
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди. До запровадження
пенсійного забезпечення через такі
фонди особам, зазначеним в абзаці
першому цього пункту, пенсії
призначаються за нормами Закону № 1058-IV
в разі досягнення пенсійного віку та
наявності трудового стажу,
передбаченого Законом України від 5
листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про
пенсійне забезпечення» (далі - Закон №
1788-ХІІ). У цьому випадку розміри пенсій
визначаються відповідно до статті 27 та
з урахуванням норм статті 28 Закону №
1058-IV. При цьому зберігається порядок
покриття витрат на виплату і доставку
цих пенсій, що діяв до набрання
чинності зазначеним Законом.

За правилами абзацу четвертого
підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих
положень Закону № 1058-IV підприємства та
організації з коштів, призначених на
оплату праці, вносять до ПФУ плату, що
покриває фактичні витрати на виплату і
доставку пенсій особам, які були
зайняті повний робочий день на
підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими й важкими умовами
праці за списком № 1, крім тих, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників, за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, починаючи
з дня набрання чинності цим Законом, у
розмірі 20 відсотків з наступним
збільшенням її щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку про те, що із набранням
чинності Законом № 1058-IV (з 1 січня 2004
року) витрати на виплату та доставку
пенсій, призначених на підставі пункту
«а» частини першої статті 13 Закону №
1788-XII особам, які були зайняті на
роботах за списком № 1, покриваються
підприємствами та організаціями.
Обов'язок підприємств та організацій з
відшкодування понесених ПФУ після 1
січня 2004 року витрат на виплату і
доставку зазначених пенсій не
пов'язаний із датою призначення такої
пенсії чи часом набуття необхідного
для цього пільгового стажу.

Винятком із цього правила є лише
відшкодування витрат на виплату та
доставку пенсій особам, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України,
призначених з урахуванням вимог статті
14 Закону № 1788-XII.

Таким чином, висновок касаційного суду
у справі, що розглядається, про
протиправність вимог ПФУ щодо
відшкодування витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
підставі пункту «а» частини першої
статті 13 Закону № 1788-XII, не
ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову,
Вищий адміністративний суд України
також вказав на протиправність
включення управлінням ПФУ до
розрахунку витрат, які підлягають
відшкодуванню Товариством, пенсій не у
розмірах, визначених у протоколах про
їх призначення, а у більших розмірах,
встановлених після перерахунку пенсій
на підставі статті 42 Закону № 1058-IV,
що, на думку суду, є нічим іншим як
підвищенням пенсії, а таке підвищення
пенсії відповідно до підпункту 6
Інструкції не включається до розміру
фактичних витрат на виплату і доставку
пільгових пенсій, що підлягають
відшкодуванню.

Такий висновок касаційного суду є
помилковим та не відповідає правовій
позиції, висловленій Верховним Судом
України при вирішенні питання щодо
правильного застосування пункту 6
Прикінцевих положень Закону № 1058-IV та
підпункту 6.6 розділу 6 Інструкції
(постанова від 29 вересня 2012 року
№ 21-294а12), яка полягає у тому, що
збільшення розміру пенсії за рахунок
надбавок та підвищень, які
встановлюються та виплачуються згідно
з положеннями Закону № 1788-ХІІ,
відрізняється від збільшення розміру
пенсії внаслідок її перерахунку,
визначеного Законом № 1058-IV, адже
нормами законодавства передбачено не
лише різні підстави для таких змін
розміру пенсії (під час встановлення та
виплати додаткових доплат, надбавок,
підвищень застосовуються норми Закону
№ 1788-ХІІ, під час здійснення
перерахунку та виплати пенсії з
урахуванням збільшення, яке відбулось
внаслідок її перерахунку, - Закону №
1058-IV), а й правові наслідки - додаткові
доплати, надбавки, підвищення мають
окремий статус та обліковуються
окремими рядками, а збільшення розміру
пенсії внаслідок її перерахунку за
нормами Закону № 1058-IV становить її
основний розмір, а отже, підлягає
включенню до розрахунку фактичних
витрат та відшкодуванню.

Верховний Суд України неодноразово
висловлював правову позицію у справах
цієї категорії, зокрема у постановах
від 5 червня 2012 року № 21-167а12 та
25 вересня 2012 року №№ 21-251а12, 21-293а12,
21-294а12, 16 квітня, 10 вересня, 8 жовтня 2013
року №№ 21-12а13, 21-215а13, 21-310а13
відповідно, 11 лютого 2014 року № 21-471а13.

З урахуванням наведеного відповідно до
частини другої статті 243 КАС ухвала
Вищого адміністративного суду України
від 20 березня 2014 року підлягає
скасуванню, а справа - направленню на
новий розгляд до суду касаційної
інстанції.

Керуючись статтями 241-243 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву управління Пенсійного фонду
України у м. Білій Церкві Київської
області задовольнити.

Ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 20 березня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду касаційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає, крім випадку, встановленого
пунктом 2 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В.
КривенкоСудді: М.І.
ГрицівМ.Б. ГусакО.А. КороткихО.В.
КривендаВ.Л. Маринченко
П.В. Панталієнко О.Б.
ПрокопенкоО.О. ТерлецькийЮ.Г. Тітов