Справа № 209/7001/13-а (2-а/209/30/14)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2014-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 липня 2014 рокусправа № 209/7001/13-а
(2-а/209/30/14)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А.
Добродняк І.Ю

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі
м.Дніпродзержинська Дніпропетровської
області

на постанову Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 09 квітня
2014 року по справі № 209/7001/13-а (2-а/209/30/14)
за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі
м.Дніпродзержинська Дніпропетровської
області про зарахування часу у
пільговий трудовий стаж, визнання дій
суб`єкту владних повноважень
неправомірними, зобов`язання вчинити
певні дії, -

в с т а н о в и В :

27.12.2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, в якому просив зарахувати час
відбуття ним покарання у вигляді
виправних робіт, призначеного за
вироком Брежнєвського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 17
вересня 1985 року за період з 12 грудня 1985
року по 13 вересня1987 року у його
загальний та пільговий трудовий стаж,
що дає йому право на отримання пенсії
на пільгових умовах за Списком № 2
виробництв, робіт, професій, посад та
показників, затвердженим КМУ, та за
результатами атестації робочих місць;
визнати відмову управління Пенсійного
фонду України в Дніпровському районі
м.Дніпродзержинська Дніпропетровської
області в призначенні йому пільгової
пенсії неправомірними; зобов'язати
управління Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі
м.Дніпродзержинська Дніпропетровської
області призначити йому пенсію на
пільгових умовах за Списком № 2
виробництв, робіт, професій, посад та
показників, затвердженим КМУ, та за
результатами атестації робочих місць,
з урахуванням пільгового трудового
стажу за період роботи зі шкідливими та
важкими умовами праці з 12 грудня 1985
року по 13 вересня 1987 року.

Постановою Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 09 квітня
2014 року, ухваленою в порядку
скороченого провадження,
адміністративний позов задоволено
частково, а саме: визнано
неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі міста
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області щодо відмови зарахування до
загального трудового стажу часу
відбування ОСОБА_1 покарання у виді
виправних робіт за місцем роботи у
період з 12 грудня 1985 року по 13 вересня
1987 рік; зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі міста
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області при вирішенні питання про
призначення пенсії ОСОБА_1
зараховувати в його загальний стаж
роботи час відбування ним покарання у
вигляді виправних робіт у період з 12
грудня 1985 року по 13 вересня 1987 рік.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі
м.Дніпродзержинська Дніпропетровської
області подало апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволені позовних
вимог. Апеляційна скарга фактично
обґрунтована тими обставинами, які
стали підставою для відмови позивачу у
призначенні пенсії.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
правову оцінку досліджених судом
доказів по справі, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що вироком
Брежнєвського районного суду м.
Дніпродзержинська від 17 вересня 1985
року, ОСОБА_1 було визнано винним у
скоєнні злочинів, передбачених ст.84, 167,
172 КК УРСР та засуджено до двох років
виправних робіт, з утриманням
щомісячно 20 % заробітної плати в дохід
держави без конфіскації майна, з
позбавленням права займати посади,
пов'язані з організаційно-розпорядчими
функціями на підприємствах строком на 3
роки.

Позивач відбував покарання у вигляді
виправних робіт за місцем роботи - у
виробничому об'єднанні вагонобудівний
завод ім. газети "Правда" м.
Дніпродзержинська на посаді
слюсаря-ремонтника V розряду на гарячих
ділянках робіт з повним робочим днем. У
трудовій книжці позивача вчинений
запис, що час відбуття покарання з 12
грудня 1985 року по 13 вересня 1987 рік не
зараховується до загального та
безперервного трудового стажу.

29 липня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
управління Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі
м.Дніпродзержинська Дніпропетровської
області з заявою про призначення
пенсії на пільгових умовах.

Листом управління Пенсійного
фонду України в Дніпровському районі
м.Дніпродзержинська Дніпропетровської
області №Ч-102/7 від 02.08.2013р. повідомило
позивача про відмову у зарахуванні
ОСОБА_1 у загальний трудовий стаж час
відбування ним покарання у вигляді
виправних робіт за місцем роботи в
період з 12 грудня 1985 року по 13 вересня
1987 рік.

Вказані обставини стали
підставою для звернення позивача з
відповідним позовом до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з
наявності правових підстав для
зарахування періоду відбування
покарання у вигляді виправних робіт до
загального стажу позивача, який дає
право на призначення пенсії.

З такими висновками суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
погоджується з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи позивач
відбував покарання у 1985-1987рр., отже,
умови відбуття ним покарання
передбачались Виправно - трудовим
кодексом України від 23 грудня 1970 року.

Відповідно до статті 103
Виправно-трудового кодексу України час
відбування виправних робіт без
позбавлення волі до загального і
безперервного трудового стажу
засудженого не зараховується, про що
робиться запис у його трудовій книжці.
При умові сумлінної роботи і зразкової
поведінки в період відбування
виправних робіт без позбавлення волі
цей час може бути включений в загальний
трудовий стаж особи, яка відбула
покарання, на підставі рішення суду в
порядку, встановленому
кримінально-процесуальним
законодавством України.

Положеннями частини 3 статті 95
Виправно - трудового кодексу України
час відбування покарання у виді
виправних робіт може бути включений
судом до загального трудового стажу
засудженого.

Норма ст. 95 Виправно - трудового
кодексу України від 23 грудня 1970 року,
якими регулювався порядок і умови
виконання покарання у виді виправних
робіт, втратила чинність на підставі
прийняття та набрання чинності з 01.01.2004
року Кримінально виконавчого кодексу
України.

Частиною 3 статті 42 Кримінально -
виконавчого кодексу України
встановлено, що час відбуття
засудженим покарання у виді виправних
робіт зараховується в загальний стаж
роботи.

Відповідно до Прикінцевих положень
Кримінально-виконавчого кодексу
України закони України та інші
нормативно-правові акти до приведення
у відповідність з цим Кодексом
застосовуються у частині, що не
суперечить даному Кодексу.

Отже, з часу набрання
Кримінально-виконавчим кодексом
України чинності відсутня
необхідність в судовому порядку
включення часу виправних робіт до
загального трудового стажу. Цей час
підлягає включенню до стажу роботи в
силу прямої вказівки закону.

Таким чином, під час звернення позивача
із заявою про призначення пенсії
відповідно до частини третьої статті 42
Кримінально-виконавчого кодексу
України відповідач повинен був
зарахувати час відбуття покарання у
вигляді виправних робіт до загального
трудового стажу.

З огляду на викладені норми права,
висновок суду першої інстанції про
зобов`язання відповідача при вирішенні
питання про призначення пенсії
зараховувати ОСОБА_1 період відбування
ним покарання у вигляді виправних
робіт з 12 грудня 1985 року по 13 вересня 1987
рік є обґрунтованим.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційних скарг не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому підстави для
задоволення апеляційної скарги та
скасування постанови суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись п.1
ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі
м.Дніпродзержинська Дніпропетровської
області залишити без задоволення, а
постанову Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 09 квітня
2014 року по справі № 209/7001/13-а (2-а/209/30/14)-
без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту постановлення та відповідно
до ч.10 ст.1832 КАС України є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк