Справа № 2а-6546/12/1370
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

2а-6546/12/1370

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Моторного О.А., Муравйова О.В.,

при секретарі: Сватко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова Львівської області Державної податкової служби

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2013 року

та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року

по справі №2а-6546/12/1370

за позовом Приватного акціонерного товариства «Картонно-паперова компанія» (надалі – ПАТ «Картонно-паперова компанія»)

до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова Львівської області Державної податкової служби (надалі – ДПІ у Личаківському районі м.Львова Львівської області ДПС)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

Не погоджуючись з рішеннями попередніх судових інстанцій, ДПІ у Личаківському районі м.Львова Львівської області ДПС звернулась із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2013 року в частині задоволення позовних вимог, та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року та постановити нове рішення – про відмову у задоволені позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу позивач зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судом надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року – без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за лютий 2012 року, про що складено акт №76/15-4/00278793 від 03.05.2012 року.

Відповідно до п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, наведені вище правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит за наявності реально вчинених господарських операцій з метою їх використання у власній господарській діяльності та на підставі відповідних розрахункових платіжних та інших документів, обов’язковість веденні і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ТОВ «Люкс-Постач» був укладений договір купівлі-продажу макулатури №08/04/11 від 08.04.2011 року та додаткова угода №1 від 14.07.2011 року.

Слід зазначити, що у матеріалах справи містяться копії первинних бухгалтерських документів, на виконання зазначеного договору, які були досліджені судом апеляційної інстанцій при розгляді справи, а саме: видаткові накладні, податкові накладні, накладні на внутрішнє переміщення на кожну партію макулатури, документи про рух по карточці складського обліку за період квітень-липень 2011 року, звіти по витраті матеріальних цінностей за ці місяці, товарно-транспортні накладні на придбану макулатуру в липні 2011 року, платіжні доручення та відомість операцій по рахунку №6310.

Однак, незважаючи на зазначене, під час проведення перевірки позивача податковий орган прийшов до висновку щодо нікчемності вищезазначеного договору, посилаючись на акт перевірки ТОВ «Люкс-Постач» №474/62/23-1/32893174 від 05.03.2012 року, відповідно до якого в період, за який проводилась перевірка, встановлено, що ТОВ «Люкс-Постач» задіяний в ланцюгу безтоварних операцій від постачальників ТОВ «Оріал», ТОВ «Маст–Опт» до ПАТ «Картонно-паперова компанія», при складанні зазначеного акту перевірки було використано висновки акта перевірки ТОВ «Оріал» №1798/236-36917523 від 11.11.2011 року.

Разом з тим, слід зазначити, що постановою Луганського окружного адміністративного суду від 25.01.2012 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.04.2012 року, визнано дії Алчевської об’єднаної державної податкової інспекції в Луганській області щодо проведення перевірки та складання акту від 11.11.2011 року №1798/236-36917523 протиправними, зобов’язано ОДПІ поновити в АС «Результати співставлення податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА» відомості щодо задекларованих ТОВ «Оріал» за період з 01.01.2011 року по 30.09.2011 рік податкових зобов’язань з ПДВ та податкового кредиту.

Також, під час проведення перевірки податковим органом вивчались взаємовідносини ПАТ «Картонно-паперова компанія» з іншим контрагентом, а саме, в акті перевірки зазначено, що для встановлення факту взаємовідносин між ТОВ «Толден» та позивачем був направлений запит в ДПІ у Києво-Святошинському районі м.Києва від 12.04.2012р. №1809/7/15-40 «Щодо проведення зустрічної звірки». На момент написання акта перевірки відповідь, що підтверджує взаємовідносини та взаєморозрахунки між платниками податку, а саме ТОВ «Толден» та ПАТ «Картонно-паперова компанія» відсутня.

Разом з тим, під час розгляду справи було встановлено, що відповідно до листа від 10.07.2012 року ДПІ у Києво-Святошинському районі Київської області ДПС контролюючий орган повідомлено про те, що згідно системи співставлення розбіжностей ТОВ «Толден» з ПАТ «Картонно-паперова компанія» - розбіжності відсутні, ознак ризикового кредиту немає.

Крім того, слід зазначити, що під час договірних відносин позивача з ТОВ «Люкс-Постач» та ТОВ «Толден», його контрагенти були належним чином зареєстрованими юридичними особами та платниками ПДВ, тобто мали право виписувати податкові накладні.

Таким чином, фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують здійснення господарської діяльності між позивачем та його контрагентами і правомірність віднесення підприємством до складу витрат, що підлягають оподаткуванню та формуванню податкового кредиту з податку на додану вартість суми витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Отже, колегія касаційної інстанції погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, що підстави, якими відповідач обґрунтовує правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень, не є належними, оскільки обмеження права платника податку на податковий кредит з посиланням на невиконання своїх зобов’язань іншими платниками податку по ланцюгу постачання, є неправомірним.

Крім того, чинним законодавством України не встановлено обов'язку суб'єкта господарювання, а також права здійснювати перевірку справжності наданих контрагентами документів при укладенні договорів, а також не передбачено обов’язку здійснювати перевірку місцезнаходження контрагентів або сплати податків контрагентами тощо. При невиконання контрагентом своїх обов’язків перед бюджетом не може бути підставою для неможливості формування податкового кредиту на підставі господарських операцій інших суб’єктів господарювання, оскільки відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому до відповідальності може бути притягнутий лише порушник.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків суду.

За таких обставин, судом апеляційної інстанції, виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова Львівської області Державної податкової служби – залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року – залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.