Справа № 813/2805/14
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/2805/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
Головуючої судді
за участю секретаря судового засідання
представників позивача Качмара І.О.,
представника відповідача Тістечка Ю.Я.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Течія італійської
моди» до Львівської митниці Міндоходів
про визнання протиправними дій,
скасування рішень від 13.12.2013 року
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Течія італійської
моди» (надалі - ТзОВ «Течія італійської
моди», позивач) звернулося до
Львівського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Львівської митниці
Міндоходів (надалі - відповідач), у
- визнати протиправним і скасувати
картку відмови у прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
- визнати протиправним і скасувати
рішення про коригування митної
вартості товарів №209000006/2013/900123/2 від
13.12.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що 13.12.2013 року
відповідачем було прийняте рішення про
відмову у митному оформленні товарів,
за результатами якого оформлено картку
відмови у прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №209120000/2013/00647.
На думку позивача, відповідачем
безпідставно здійснено коригування
митної вартості товарів, про що
винесено відповідне рішення про
коригування митної вартості товарів
№209000006/2013/900123/2 від 13.12.2013 року у зв'язку
з тим, зокрема, що митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, у зв'язку із
неподанням декларантом або
уповноваженою ним особою, документів
згідно переліку та відповідно до умов,
зазначених у ч.2-4 ст.53 МКУ. Вважає такі
дії відповідача протиправними та
необґрунтованими, оскільки ТзОВ «Течія
італійської моди» було подано всі
документи, відповідно до ст.53 Митного
кодексу України, які підтверджують
митну вартість товарів.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю, пояснення надав аналогічні
до викладеного у позовній заяві. Просив
позов задовольнити повністю.

Уповноважений представник відповідача
- Львівської митниці у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав
повністю з підстав, викладених у
письмових запереченнях, пояснення
надав аналогічні до викладеного у
таких запереченнях, додатково
зазначив, що на думку Львівської
митниці, задекларована ТзОВ «Течія
італійської моди» митна вартість
товару не підтверджувалась наданими
документами. Крім того, Львівською
митницею під час розгляду документів
при митному оформленні товарів,
наданих ТзОВ «Течія італійської моди»,
було виявлено розбіжності.

У зв'язку із чим та на підставі ч.3 ст.53,
ч.5 ст.54 Митного кодексу України,
відповідачем, з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості, на електронну адресу
позивача митним органом було скеровано
вимогу про необхідність надання
додаткових документів, на підставі
яких митна вартість, заявлена
декларантом, може бути визначена.
Вказані додаткові документи позивачем
надані не були.

На виконання вимог Митного кодексу, з
декларантом проведено консультацію, в
ході якої роз'яснено причини
необхідності подання додаткових
документів та процедуру послідовного
застосування методів у випадку
незастосування основного методу - за
ціною договору.

Зважаючи на неподання позивачем при
митному оформленні товарів документів,
які документально та достовірно
підтверджують ціну товарів, згідно з
визначеним законом переліком (ч.ч.2-3ст.53
Митного кодексу України), митна
вартість імпортованих товарів не може
бути визнана за ціною договору. Також, у
зв'язку із відсутністю у позивача та
відповідача інформації про ідентичні
та подібні (аналогічні) товари,
відсутня змога застосування
відповідних методів. Методи віднімання
або додавання вартості теж не могли
бути використані, оскільки, відсутні
необхідні для їх застосування дані та
документи. У зв'язку з чим, відповідачем
було в порядку черговості використано
резервний метод - ґрунтуючись на раніше
визнаних (визначених) митними органами
митних вартостях (ст.60 Митного кодексу
України).

З огляду на викладене, відповідач
вважає, що при здійсненні контролю
митної вартості імпортованого
позивачем товару посадові особи
Львівської митниці Міндоходів діяли в
межах повноважень та відповідно до
вимог чинного законодавства України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, заперечення представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

ТзОВ «Течія італійської моди» 01.10.2008
року зареєстроване як юридична особа
за адресою: 79053, Львівська область,
м.Львів, вул. С.Боткіна, буд. 39/2, що
підтверджується випискою з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців Серії ААБ
№747754.

13.12.2013 року декларантом ОСОБА_3 подано
до митного органу митну декларацію на
товар «Профілі порожнисті з ПВХ» та
«профілі з вуглецевої сталі» (МД
№209120000/2013/847487).

На підтвердження заявленої митної
вартості товару до митної декларації
ТзОВ «ТМ-Сервіс» додані: картка обліку
особи, яка здійснює операції з
товарами, міжнародну
товарно-транспортну накладну (CMR),
документ, що підтверджує вартість
перевезення товару, рахунок-фактуру
(інвойс), зовнішньоекономічний договір
(контракт) купівлі-продажу товарів,
інформація про позитивні результати
здійснення
санітарно-епідеміологічного контролю
товару (наявність на товаросупровідних
документах відбитку штампу),
інформація про позитивні результати
здійснення фіто санітарного контролю
товару (наявність на товаросупровідних
документах відбитку штампу «ввезення
в»), інформація про позитивні
результати здійснення радіологічного
контролю товару, резервна позиці,
сертифікат про походження товару
загальної форми, копія митної
декларації країни відправлення.

13.12.2013 року Львівською митницею
прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів №209000006/2013/900123/2
від 13.12.2013 року, згідно якого
вбачається, зокрема, що митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визнана за ціною договору щодо товарів,
які імпортуються у зв'язку з неподанням
декларантом або уповноваженою особою
документів, згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2-4
ст.53 Митного кодексу
України:банківські платіжні документи,
що стосуються оцінюваного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
здійснювалося страхування, - страхові
документи, договір (угоду, контракт) із
третіми особами, пов'язаний з договором
(угодою, контрактом) про поставку
товарів, митна вартість яких
визнається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом);
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; копію
митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до п.4.1 ст.54 МКУ здійснено
контроль наявності в підтверджуючих
документах усіх відомостей в
кількісному виразі, використаних при
обчисленні митної вартості. Під час
розгляду документів були виявлені
розбіжності, а саме: печатка
відправника в CMR відрізняється від
печатки відправника у фактурі та
контракті, розбіжність міститься також
в умовах оплати в контракті та фактурі.

Відповідно до ч.3 ст.53 МКУ декларанту
виставлена вимога про надання
додаткових документів, на підставі
яких митна вартість буде визначена:
банківські платіжні документи, що
стосуються оцінюваного товару,
транспортні (перевізні) документи, якщо
здійснювалося страхування - страхові
документи, договір (угоду, контракт) із
третіми особами, пов'язаний із
договором (угодою, контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визнається; рахунки про здійснення
платежів третіми особами на користь
продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом),
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прас-листи) виробника товару, копію
митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировину.

Крім того, у зв'язку із відсутністю у
позивача та відповідача інформації про
ідентичні та подібні (аналогічні)
товари, відсутня змога застосування
відповідних методів. Методи віднімання
або додавання вартості теж не могли
бути використані, оскільки, відсутні
необхідні для їх застосування дані та
документи. У зв'язку з чим, відповідачем
було в порядку черговості використано
резервний метод - ґрунтуючись на раніше
визнаних (визначених) митними органами
митних вартостях.

Підставою для визначення митної
вартості була цінова база даних ЄАІС
ДМСУ ПІК «Цінова інформація про
визначення митної вартості», а саме: МД
№205060000/2013/27635 від 22.11.2013 Р., МД
№100250000/2013/76566 від 11.11.2013 року.

Зазначено, що неможливо застосувати
наступні методи визначення митної
вартості, а саме методу 2а (ст.59 МКУ) з
причини відсутності у митного органу
та декларанта інформації про
ідентичний та подібний (аналогічний)
товар, методу 2в (ст..62 МКУ) та методу 2г
(ст..63 МКУ) з причин відсутності
вартісної основи для розрахунку митної
вартості в митного органу та
декларанта. Як наслідок, застосовано
резервний метод (ст.64 МКУ).

У зв'язку з прийнятим рішення від 13.12.2013
року, Львівською митницею видано
картку відмови у прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
209000006/2013/900123/2.

Як наслідок, ТзОВ «Течія італійської
моди» звернулося зі скаргою до
відповідача, не погодившись із
результатом розгляду скарги, позивач
звернувся до суду із зазначеним
адміністративним позовом.

При вирішенні такого спору суд виходив
з наступного.

Правовідносини, що виникли між
сторонами у справі регулюються Митним
кодексом України, Методичними
рекомендаціями щодо роботи посадових
осіб митних органів з аналізу
виявлення та оцінки ризиків при
здійсненні контролю правильності
визначення митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, затверджені наказом
Держмитслужби України від 13.07.2012 р. № 362
та наказом Міністерства фінансів
України від 24.05.2012 р. № 598 «Про
затвердження форми рішення про
коригування митної вартості товарів,
правил заповнення рішення про
коригування митної вартості товарів та
переліку додаткових складових до ціни
договору», зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 01.06.2012 р.
№ 883/21195.

Згідно зі ст.49 Митного кодексу України,
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Пунктом 2 частини 1 статті 52 Митного
кодексу України передбачено, що
декларант зобов'язаний подавати
митному органу достовірні відомості
про визначення митної вартості, які
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню. Зазначеному
обов'язку декларанта кореспондує право
митного органу, визначене в ст.54
Митного кодексу України, упевнюватися
в достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи розрахунку, поданих
для цілей визначення митної вартості.

Відповідно до ст.9 Конституції України,
чинні міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Пунктом 2 (а) статті VII Генеральної угоди
з тарифів і торгівлі 1994 року (GAТТ)
визначено, що оцінка ввезеного товару
для митних цілей повинна ґрунтуватися
на дійсній вартості ввезеного товару,
який обкладається митом, або на
вартості аналогічного товару.

Відповідно до пункту 2 (b) статті VII GAТТ,
під «дійсною вартістю» повинна
розумітися ціна, за якою такий або
аналогічний товар продається або
пропонується для продажу при
нормальній ході торгівлі в умовах
вільної конкуренції. Якщо дійсна
вартість не може бути визначена
відповідно до пункту (b), оцінка для
митних цілей повинна ґрунтуватися на
найближчому еквіваленті, який може
бути встановлений.

Згідно вимог ст.54 Митного кодексу
України, контроль за правильністю
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
При цьому, митний орган має право
упевнитися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості.

Частиною 2 статті 53 Митного кодексу
України визначено перелік основних
документів, які подаються декларантом
для підтвердження митної вартості
товарів, а саме:

1)декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2)зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3)рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4)якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5)за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6)транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7)копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8)якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

У ході проведення митного оформлення
товару, придбаного позивачем,
відповідачем було виявлено
розбіжності, а саме: печатка
відправника в CMR відрізняється від
печатки відправника у фактурі та
контракті та в умовах оплати в
контракті та фактурі. В довідці про
транспорті витрати вказано пункт
відправлення м.Ярослав країни Польща, а
умовами поставки місце відправки
зазначено м. Млини країни Польща. Тобто,
не включеними є частина транспортних
витрат за маршрутом Львів - Млини. Крім
того, позивачем не подано до митного
органу основні документи, що
підтверджують митну вартість товарів,
а саме: транспортні (перевізні)
документи (договір на транспортне
перевезення), страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування та банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару.

У відповідності до ч.3 ст.53 Митного
кодексу України, у разі якщо документи,
зазначені у ч.2 ст.53, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи:

1)договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2)рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3)рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4)виписку з бухгалтерської
документації;

5)ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6)каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7)копію митної декларації країни
відправлення;

8)висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Враховуючи зазначене, із метою
обґрунтованого вибору методу
визначення митної вартості на підставі
інформації, яка наявна в декларанта та
в митному органі, відповідачем було
надано позивачеві вимогу про подання
додаткових документів, а саме:
банківські платіжні документи, що
стосуються оцінюваного товару,
транспортні (перевізні) документи, якщо
здійснювалося страхування - страхові
документи, договір (угоду, контракт) із
третіми особами, пов'язаний із
договором (угодою, контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визнається; рахунки про здійснення
платежів третіми особами на користь
продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом),
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прас-листи) виробника товару, копію
митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировину.

При цьому, суд приходить до висновку, що
такі дії відповідача слід вважати
правомірними, оскільки, законом (ч.3
ст.53 Митного кодексу України) йому
надано право надавати декларанту
обов'язкову вимогу за наявності
визначених законом умов і підстав. Суд
зазначає, що розбіжності та неточності
у поданих позивачем документах, є
достатньою правовою підставою для
митного органу вимагати подання
додаткових документів.

Як вбачається з матеріалів справи на
вимогу митного органу позивачем не
було надано додаткові документи,
натомість позивач повідомив
електронним листом Львівську митницю
про наступне: «Процедуру консультацій
проведено. Додаткових документів
надати не можу Прошу визначити митну
вартість згідно поданих документів»
Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем не було виконано вимогу
відповідача про надання додаткових
документів для підтвердження митної
вартості товарів.

У відповідності до ч.6 ст.54 Митного
кодексу України, орган доходів і зборів
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

1)невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2)неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3)невідповідності обраного декларантом
або уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу;

4)надходження до органу доходів і
зборів документально підтвердженої
офіційної інформації органів доходів і
зборів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Отже, зважаючи на існуючі сумніви у
повноті та/або достовірності
відомостей про митну вартість товарів
і вірності визначення їх митної
вартості, та враховуючи неподання
позивачем усіх документів згідно з
переліком та відповідно до умов,
визначених у ч.ч.2-4 ст.53 Митного кодексу
України, відповідачем було прийнято
рішення про відмову в митному
оформленні товарів. Такі дії
відповідача на думку суду відповідають
обставинам справи та нормі закону, й
підтверджуються наведеними вище
доказами, а тому є правомірними.

Окрім того, згідно з ч.1 ст.55 Митного
кодексу України, рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів приймається, якщо органом
доходів і зборів у випадках,
передбачених ч.6 ст.54 Митного кодексу
України, виявлено, що заявлено неповні
та/або недостовірні відомості про
митну вартість товарів, у тому числі
невірно визначено митну вартість
товарів. Керуючись вказаною нормою
закону, зважаючи на відсутність усіх
належним чином оформлених документів
на підтвердження заявленої митної
вартості товарів згідно митної
декларації, відповідачем було
відкориговано митну вартість
заявленого позивачем до розмитнення
товару, про що прийнято спірне рішення
про коригування митної вартості
товарів №209000006/2013/900123/2 від 13.12.2013 року.

Згідно із п.1 гл.1 Правил заповнення
рішення про коригування митної
вартості товарів, затверджених
наказом Мінфіну №598 від 24.05.2012 року,
рішення про коригування митної
вартості товарів - це закріплення
результатів здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів як до, так і після їх
випуску відповідно до вимог ст.ст.54 і 55
Митного кодексу України.

Так, ст.57 Митного кодексу України
передбачені такі методи визначення
митної вартості товарів:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього
Кодексу. Під час таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

В обґрунтування правомірності
прийнятого рішення від 13.12.2013р.,
Львівська митниця зазначає, що
проводила консультації з декларантом
щодо застосування другорядного методу
визначення митної вартості з причин
відсутності вартісної основи для
розрахунку вартості товару. Вважає, що
про проведення консультацій свідчить
скерування йому в електронному вигляді
повідомлення-вимоги.

Суд зазначає, що у разі неможливості
визначення митної вартості товарів
згідно з положеннями статей 59 і 60
цього Кодексу за основу для її
визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи. У разі якщо неможливо
застосувати жоден із зазначених
методів, митна вартість визначається
за резервним методом відповідно до
вимог, встановлених ст.64 цього Кодексу.
Приймаючи самостійне рішення про
визначення митної вартості
імпортованого товару за шостим
(резервним) методом, відповідач
покликається на неможливість
застосування попередніх методів.

Перевіряючи правомірність
застосування методів визначення
митної вартості, суд керується ст. 58
Митного кодексу України, за якою перший
метод визначення митної вартості не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору щодо
ідентичних товарів застосовується в
разі ввезення товарів у відповідний
період з однаковими ознаками, а саме:
фізичні характеристики; якість та
репутація на ринку; країна походження;
виробник.

Метод визначення митної вартості за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів застосовується в
разі ввезення товарів у відповідний
період враховуючи такі ознаки: якість,
наявність торгової марки, їх репутація
на ринку.

Відповідно до ст.60 Митного кодексу
України, під подібними (аналогічними)
розуміються товари, які хоч і не
однакові за всіма ознаками, але мають
схожі характеристики і складаються зі
схожих компонентів, завдяки чому
виконують однакові функції порівняно з
товарами, що оцінюються, та вважаються
комерційно взаємозамінними.

Так, як підтверджується наявними
матеріалами справи, методи визначення
митної вартості за ціною договору щодо
ідентичних товарів та за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів не використовувались у зв'язку
з відсутністю інформації щодо митної
вартості ідентичних та подібних
(аналогічних) товарів, які продаються
на експорт в Україну з тієї ж країни і
час експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього.

Для використання методу
визначення митної вартості
на основі віднімання
вартості у митного органу була
відсутня інформація щодо ціни одиниці
товару, за якою оцінювані ідентичні чи
подібні товари продаються найбільшою
партією на території України одночасно
або у час, максимально наближений до
часу ввезення, або на найбільш ранню
дату після ввезення товарів, які
оцінюються, але до сплину 90-денного
строку, а також інша інформація,
передбачена ст.62 Митного кодексу
України для визначення вартості за цим
методом.

Метод визначення митної вартості на
основі додавання вартості не був
використаний у зв'язку з тим, що
позивачем не були надані документи на
основі яких можливо застосувати даний
метод: вартості матеріалів та витрат,
понесених виробником при виробництві
оцінюваних товарів, обсягу прибутку та
загальних витрат, витрат на
завантаження, розвантаження та обробку
оцінюваних товарів, витрат на
страхування цих товарів та інших
витрат, пов'язаних із ввезенням цих
товарів в Україну.

Таким чином, відповідачем був
застосований резервний метод
визначення митної вартості за ст.64
Митного кодексу України. Митна
вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
ґрунтуватися на раніше визнаних
(визначених) митними органами митних
вартостях.

Згідно із ст.64 Митного кодексу України,
у разі якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у ст.ст.58 - 63 цього Кодексу,
митна вартість оцінюваних товарів
визначається з використанням способів,
які не суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (GAТТ).

При цьому, суд відзначає, що перший
(основний) метод - за ціною договору - не
був застосований, оскільки позивач
документально не підтвердив заявлену
митну вартість, у зв'язку з чим виникли
обґрунтовані застереження стосовно
ціни оцінюваних товарів, а зокрема:
неможливість декларанта достовірно
підтвердити задекларовану ним митну
вартість як дійсну вартість товару; не
надання позивачем на запит митного
органу всіх належним чином оформлених
додаткових документів, що
витребовувалися на підтвердження
заявленої митної вартості товару за
первинною митною декларацією (за ціною
контракту).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що прийняте митним органом оскаржуване
рішення про коригування митної
вартості товарів повністю відповідає
вимогам ст.55 Митного кодексу України
щодо коригування митної вартості та
послідовності застосування методів.

Отже, згідно наявних у справі доказів
підтверджується наявність фактів, які
вплинули на коригування (визначення)
митної вартості товару, заявленого
позивачем до розмитнення, а відповідно,
суд приходить до висновку про
правомірність прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення та картки
відмови, зважаючи на неподання
позивачем (декларантом) всіх належним
чином оформлених документів
(додаткових документів, витребовуваних
митним органом), на підтвердження
митної вартості товарів.

Згідно зі ст.266 Митного кодексу
України, декларант виконує всі
обов'язки і несе у повному обсязі
відповідальність, передбачену цим
Кодексом. Цей факт, свідчить про те, що
декларанту були чітко відомі його
обов'язки щодо надання належних
документів під час митного оформлення
товару.

Така правова позиція підтверджується
також у рішеннях Верховного суду
України, а саме те, що надання
неналежних документів не може
вважатися виконанням вимог митниці
щодо підтвердження митної вартості
товарів.

Згідно ст.86 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

1)на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України;

2)з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3)обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4)безсторонньо (неупереджено);

5)добросовісно;

6)розсудливо;

7)з дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації;

8)пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9)з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10)своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У даному випадку, позивачем не було
надано суду достатніх доказів, якими
він обґрунтовує свої позовні вимоги.
Проте відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, довів суду правомірність
прийнятого рішення про відмову у
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №209120000/2013/00647
від 13.12.2013 року та рішенні про
коригування митної вартості товарів
№209000006/2013/900123/2 від 13.12.2013 року.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача є
безпідставними та такими, що не
підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 94 КАС України,
судові витрати позивачеві, якому
відмовлено у позові, не
відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.7-14, 18, 71, 94, 143, 158, 160,
161,163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

у задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч.3 ст.160
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 21
липня 2014 року.

Суддя
Мричко
Н.І.