Справа № 2а-842/11
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/41992/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого суддіГоловчук С.В.
(суддя-доповідач),суддівГаманка О.І.,
Черпака Ю.К.,

секретар судового засідання Горбатюк
В.С.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_5 на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2012
року

у справі за позовом ОСОБА_5 до
Управління Пенсійного фонду України
(далі - УПФУ) в Галицькому районі
Івано-Франківської області про
перерахунок пенсії,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2011 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з адміністративним позовом про
поновлення виплати пенсії за віком в
раніше встановленому розмірі. В
обґрунтування своїх вимог зазначав, що
у 2004 та у 2006 роках відповідач
перерахував його пенсію згідно з
довідками про доходи за 1994-1996 роки і
станом на 01 січня 2010 року її розмір
складав 3716,45 грн. Проте, у травні 2010 року
УПФУ в Галицькому районі
Івано-Франківської області повідомило
йому про перерахунок його пенсії,
внаслідок чого її розмір зменшився до
2113,42 грн. Підставою такого перерахунку
стали висновки проведеної 05 травня 2010
року перевірки, якою встановлено, що
архівні відомості про заробітну плату
працівників кооперативу «Дністер», в
якому на посаді бухгалтера за
сумісництвом працював позивач, за
період 1994 - 1996 роки не відповідають
дійсності. Посилаючись на те, що
відомості, зазначені в акті перевірки
від 05 травня 2010 року, ґрунтуються на
припущеннях і не підтверджені
документально, просив суд визнати
неправомірними дії відповідача щодо
перерахунку в бік зменшення розміру
його пенсії та здійснення з неї
утримань в розмірі 20% виплат,
зобов'язати останнього поновити
виплату пенсії в розмірі 3716,45 грн з 01
червня 2010 року та стягнути суму
недоплаченої пенсії за період з червня
2010 року по лютий 2011 року в розмірі 9672,03
грн.

Постановою Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 25 липня
2011 року позов задоволено частково.
Визнано дії в Галицькому районі
Івано-Франківської області щодо
перерахунку пенсії ОСОБА_5 та
здійснення утримання з пенсії в
розмірі двадцяти відсотків з 01 червня
2010 року протиправними. Зобов'язано УПФУ
в Галицькому районі Івано-Франківської
області поновити виплату ОСОБА_5 пенсії
за віком з 01 червня 2010 року у
визначеному станом на 01 січня 2010 року
розмірі, та виплатити суму
недоплаченої пенсії за період із 01
червня 2010 року по лютий 2011 року включно.
В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2012
року скасовано постанову суду першої
інстанції та ухвалено нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду та залишення в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права. Зазначає, що
судом апеляційної інстанції не взято
до уваги положення статті 105 Закону
України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон № 1058-IV) та
статті 90 Закону України від 05 листопада
1991 року № 1788-XII «Про пенсійне
забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII).
Вказує, що апеляційним судом дана
неправильна оцінка обставинам справи
та не взято до уваги той факт, що
узагальнені звіти по фонду заробітної
плати форми 4-ПФ не містять даних по
конкретному працівнику та на той час не
відображали інформацію щодо сум
заробітної плати, які здійснювались в
натуральній формі.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що з 2002 року ОСОБА_5
перебуває на обліку в УПФУ в Галицькому
районі Івано-Франківської області.

У 2004 та 2006 роках відповідач провів
перерахунок пенсії позивача за
індивідуальним коефіцієнтом 5,63715 на
підставі представлених ним довідок
про заробітну плату за період роботи в
кооперативі «Дністер» з 01 січня 1994 року
по 31 грудня 1996 року, виданими архівним
відділом Галицької районної державної
адміністрації 20 січня 2004 року №В-123 та
20 січня 2006 року №В-33.

У травні 2010 року УПФУ в Галицькому
районі Івано-Франківської області
провело перевірку правильності
призначення пенсії ОСОБА_5, якою
встановлено розбіжності між
відомостями по заробітній платі
працівників кооперативу «Дністер» за
1994-1996 роки із даними звітів форми 4-ПФ за
цей-же період, про що складено акт від 05
травня 2010 року.

За таких обставин, відповідач дійшов
висновку, що інформація, зазначена в
довідках №В-123 та № В-33, виданих
архівним відділом Галицької РДА за
період роботи ОСОБА_5 з 01 січня 1994 року
по 31 грудня 1996 року не відповідає
дійсності, у зв'язку з чим з 01 червня 2010
року перерахував пенсію позивача в бік
її зменшення до розміру 2460,30 грн та
прийняв рішення про стягнення суми
переплати в розмірі 46256,19 грн шляхом
утримання з його пенсії 20 відсотків
щомісячно.

Вирішуючи спір та задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції
виходив з того, що факт роботи позивача
з 1991 по 1998 рік у кооперативі «Дністер»
та отримання ним заробітної плати
підтверджено документально, а висновки
відповідача про наявність різниці між
даними про нараховану заробітну плату
і фактичним фондом оплати праці саме на
суму заробітної плати позивача,
вказаної в окремих відомостях,
ґрунтуються на припущеннях, що
додатково підтверджено постановою
Галицького РВ УМВС про відмову у
порушенні кримінальної справи від 25
листопада 2010 року.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, апеляційний суд
виходив з того, що механізм нарахування
та виплати заробітної плати, якій діяв
в 1994-1996 роках на даний час не змінився,
тому загальна сума нарахованої
заробітної плати згідно відомостей та
дані фонду заробітної плати
підприємства згідно звіту 4-ПФ мають
відповідати сумі нарахованої та
виплаченої заробітної плати. Отже,
розмір заробітної плати позивача у
1994-1996 роках не підтверджений
документально.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитись
неможливо.

Правовідносини, що виникають у сфері
пенсійного забезпечення громадян
регулюються Законами № 1788-XII та № 1058-IV.

Відповідно до частини першої статті 43
Закону № 1058-IV, перерахунок пенсій за
віком, по інвалідності, в разі втрати
годувальника, за вислугу років,
призначених до набрання чинності цим
Законом, здійснюється за нормами цього
Закону на підставі документів про вік,
страховий стаж, заробітну плату (дохід)
та інших документів, що знаходяться на
час перерахунку в пенсійній справі та
відповідають вимогам законодавства, що
діяло раніше, а також додаткових
документів, одержаних органами
Пенсійного фонду.

Механізм прийняття, оформлення і
розгляду поданих документів
визначений постановою правління
Пенсійного фонду України «Про
затвердження Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 25 листопада 2005 року №
22-1 та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27 грудня 2005 року за №
1566/11846 ( далі - Порядок №22-1).

Пунктом 5 Порядку №22-1 встановлено, що у
разі, якщо до заяви про призначення,
відновлення пенсії додані не всі
необхідні документи, орган, що
призначає пенсію, письмово повідомляє
заявника про те, які документи
необхідно подати додатково, про що в
заяві про призначення пенсії робиться
відповідний запис. Якщо вони будуть
подані не пізніше трьох місяців із дня
повідомлення про необхідність подання
додаткових документів, то днем
звернення за пенсією вважається день
приймання заяви про призначення пенсії
або дата, зазначена на поштовому
штемпелі місця відправлення заяви.

Довідка про заробітну плату (дохід)
особи видається на підставі особових
рахунків, платіжних відомостей та
інших документів про нараховану та
сплачену заробітну плату
підприємством, установою чи
організацією, де працював померлий
годувальник або особа, яка звертається
за пенсією. Якщо такі підприємства,
установи, організації ліквідовані або
припинили своє існування з інших
причин, то довідки про заробітну плату
видаються правонаступником цих
підприємств, установ чи організацій
або архівними установами (пункт 17
Порядку №22-1).

При цьому, пунктом 38 Порядку №22-1
передбачено право органу, що призначає
пенсію, вимагати від підприємств,
установ та організацій, фізичних осіб
дооформлення в трьохмісячний термін з
дня подання заяви прийнятих і подання
додаткових документів, а також
перевіряти в необхідних випадках
обґрунтованість їх видачі.

Отже, обов'язок перевіряти документи,
подані для призначення (перерахунку)
пенсій покладений на органи пенсійного
фонду, тому перераховуючи пенсію
позивача у 2004 та 2006 році згідно з
довідками, виданими архівним відділом
Галицької районної державної
адміністрації 20 січня 2004 року №В-123 та 20
січня 2006 року №В-33, УПФУ в Галицькому
районі Івано-Франківської було
зобов'язане повідомити позивача про
недоліки чи брак документів,
необхідних для підтвердження розміру
заробітної плати за 1994-1996 роки,
здійснити попередню правову
експертизу змісту і належного
оформлення представлених документів
або витребувати такі документи за
власною ініціативою.

Проте, як встановлено судом першої
інстанції, розбіжності між даними про
нараховану заробітну плату та
відомостями, зазначеними у звітах
форми 4-ПФ, відповідач виявив лише під
час перевірки, проведеної у 2010 році.

При цьому, суд обґрунтовано зазначив,
що висновки спеціаліста щодо
недостовірності даних, зазначених у
довідках № № В-123, В-33 не відповідають
обставинам справи, так як наведена в
акті перевірки від 05 травня 2010 року
порівняльна таблиця сум нарахованої
заробітної плати працівників
кооперативу «Дністер» за 1994-1996 роки із
даними звітів форми 4-ПФ,
стосується усіх працівників
кооперативу і не містить
індивідуальної інформації щодо кожної
особи, в тому числі позивача, а тому не
може бути належним доказом того, що
розбіжності, які існують у відомостях
про нараховану заробітну плату та
фактичними фондами оплати праці
працівників, виникли через відсутність
в них саме сум заробітку позивача.

Відсутність складу злочину в діях
ОСОБА_5 з приводу підробки ним
відомостей про нарахування заробітної
плати підтверджено постановою про
відмову в порушенні кримінальної
справи від 25 листопада 2010 року, в якій
зазначено, що ОСОБА_5 з 1991 по 1998 рік
дійсно працював в кооперативі
«Дністер» та отримував заробітну
плату.

За умовами статті 103 Закону №1788-ХІІ
суми пенсії, надміру виплачені
пенсіонерові внаслідок зловживань з
його боку (в результаті подання
документів з явно неправильними
відомостями, неподання відомостей про
зміни у складі членів сім'ї тощо),
стягуються на підставі рішень органу,
що призначає пенсії.

Аналіз наведених норм закону свідчить,
що зайво сплачені суми пенсії можуть
бути утримані відповідачем за умови
зловживань з боку пенсіонера або
подання страхувальником недостовірних
даних. Вказаний перелік підстав для
утримання надміру виплачених сум
пенсії є вичерпним.

При цьому, частиною 2 статті 101 Закону №
1788-ХІІ встановлено, що підприємства та
організації несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
громадянам або державі за видачу
недостовірних документів, і
відшкодовують її.

Отже, пенсіонер не несе
відповідальність за зміст та
достовірність офіційних документів,
які видаються органами державної
влади, іншими організаціями та
установами на виконання їх
повноважень.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
неправомірність дій відповідача та
правильно поновив порушені пенсійні
права ОСОБА_5.

Відповідно до статті 226 КАС України суд
касаційної інстанції має скасувати
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Враховуючи наведене, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню,
а рішення суду першої інстанції
залишенню в силі.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 226, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2012
року скасувати, а постанову Галицького
районного суду Івано-Франківської
області від 25 липня 2011 року залишити в
силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя С.В.
Головчук Судді О.І.
Гаманко Ю.К. Черпак