Справа № 823/1303/14
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 823/1303/14
інстанції: Бабич А. М.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

23 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Бєлової
Л.В.

суддів: Гром Л. М.,

Міщука М. С.

при секретарі:
Корінець Ю. О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, в порядку ч.1 ст. 41
КАС України справу за апеляційною
скаргою позивача - ОСОБА_3 на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України у Кам'янському районі
Черкаської області про визнання дій
протиправним та зобов'язання вичинити
певні дії, -

В С Т
А Н О В И В:

У січні 2014 року фізична
особа-підприємець (далі - ФОП) - ОСОБА_3
звернулась до Кам'янського районного
суду Черкаської області з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України у
Кам'янському районі Черкаської
області, в якому просила:

- визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України у
Кам'янському районі Черкаської
області, які виражаються в незаконному
нарахуванні єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування;

- зобов'язати управління Пенсійного
фонду України у Кам'янському районі
Черкаської області припинити
нарахування єдиного соціального
внеску як особі, що перебуває на пенсії
за віком та є фізичною
особою-підприємцем.

Ухвалою Кам'янського районного суду
Черкаської області від 15.04.2014 р. справу
за адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України у
Кам'янському районі Черкаської області
про визнання дій протиправним та
зобов'язання вичинити певні дії -
передано Черкаському окружному
адміністративному суду за
підсудністю(а. с. 44-45).

Ухвалою Черкаського окружного
адміністративного суду від 08.05.2014 р.
справу № 823/1303/14 за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України у
Кам'янському районі Черкаської області
про визнання дій протиправним та
зобов'язання вичинити певні дії -
прийнято до адміністративного
провадження (а. с. 49).

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2014
р. у задоволені позовних вимог
відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням суду першої інстанції,
позивачем подано апеляційну скаргу, в
якій апелянт просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти по
справі нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, у зв?язку з порушенням судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити розгляд апеляційної скарги
за відсутності представників сторін.

Згідно з ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін,
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, позивач зареєстрований як
суб'єкт підприємницької діяльності -
фізичною особою-підприємцем (а. с. 28).

Також, з матеріалів справи вбачається,
що з 2012 р. ОСОБА_3 перебуває на спрощеній
системі оподаткування (а. с. 11-13, 16).

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до копії пенсійного
посвідчення, виданого 24.06.2008 р., серія
НОМЕР_1 позивач є пенсіонером за віком
та отримує пенсію, яка призначена зі
зниженням пенсійного віку на підставі
ч. 1 ст. 1 «Тимчасової угоди між Урядом
України і Урядом Російської Федерації
про гарантії прав громадян, які
працювали в районах Крайньої Півночі
та місцевостях, які прирівнені до
районів Крайньої Півночі в галузі
пенсійного забезпечення» (далі -
Тимчасова угода) (а. с. 9, 17).

Даючи правову оцінку вищевикладеним
обставинам справи, колегія суддів
зазначає, що суд першої інстанції вірно
виходив з наступного.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати і
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, визначається
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», особи
зазначені у пункті 4 частини 1 цієї
статті, які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
за себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Тобто, зазначеною нормою встановлено
пільги для пенсіонерів за віком у
вигляді звільнення сплати за себе
єдиного внеску.

Статтею 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено чітке
визначення поняття "пенсіонер" - особа,
яка відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

В частині 1 статті 9 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» зазначено, що відповідно
до цього Закону за рахунок коштів
Пенсійного

фонду в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Згідно з ч.1 ст.1 Тимчасової угоди
громадяни Сторін, що домовляються, які
пропрацювали не менше 15 календарних
років в районах Крайньої Півночі або не
менше 20 календарних років в
місцевостях, які прирівнені до районів
Крайньої Півночі, незалежно від місця
їх постійного проживання на території
обох держав мають право на пенсію по
старості (за віком): жінки - по
досягненню 50 років і при загальному
стажі роботи не менше 20 років.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до копії пенсійного
посвідчення, виданого 24.06.2008 р., серія
НОМЕР_1 позивач є пенсіонером за віком
та отримує пенсію, яка призначена зі
зниженням пенсійного віку на підставі
ч. 1 ст. 1 Тимчасової угоди.

Проаналізувавши норми законодавства,
суд першої інстанції вірно дійшов
висновку, що Тимчасова угода не
встановлює порядок призначення пенсій,
а встановлює лише гарантію (пільгу)
дострокового виходу на пенсію для
відповідних категорій населення.

Таким чином, пенсія позивачу
призначалась на загальних умовах
згідно з Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», але з урахуванням
зниження віку, передбаченого
Тимчасовою угодою.

Отже, на позивача поширюються
положення ч. 4 ст. 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування». Такі особи
можуть бути платниками єдиного внеску
виключно за умови їх добровільної
участі у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
однак в матеріалах справи відсутні
будь-які докази такої добровільної
участі позивача.

Проте, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позовні вимоги щодо визнання
протиправними дії управління
Пенсійного фонду України у
Кам'янському районі Черкаської
області, які виражаються в незаконному
нарахуванні єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, та зобов'язання припинити
ці дії - є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач здійснював нарахування
єдиного внеску згідно з вимогами від
20.02.2013 р. №Ф-06 на суму 4572,42грн., від 27.06.2013
р. №Ф-72 на суму 1194,03 грн., 14.09.2013 р. №Ф-109
на суму1194,03грн.

Проте, судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач заперечував
наявність спору про повернення
вищезазначених сум.

Також, колегія суддів звертає увагу, що
в матеріалах справи відсутні будь-які
підтвердження щодо зміни позовних
вимог чи їх доповнення.

Крім того, на час звернення до суду
відповідач не вчиняв дій щодо
нарахування сум єдиного внеску
позивачу.

Проаналізувавши норми законодавства
України та фактичні обставини справи,
задоволенню в адміністративному
процесі підлягають лише ті вимоги, які
поновлюють порушене право особи в
публічно-правових відносинах. Судом у
конкретній справі вирішується спір,
предмет якого існує на час розгляду
справи. Суд не може підміняти орган
законодавчої влади і поширювати норми
діючого законодавства на майбутнє на
невизначений термін.

Крім того, колегія суддів звертає
увагу, що відповідно до вимог ст. ст. 2, 6
КАС України до адміністративного суду
може звернутися особа, яка вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень, порушені
її права, свободи або інтереси.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції, у
зв'язку з чим підстав для скасування
постанови суду першої інстанції не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 199, 200, 205, 206, КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_3 на
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2014
року - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів, відповідно до
вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Л.В.Бєлова

Судді:
Л. М. Гром,

М. С. Міщук

.

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.