Справа № 2а-5828/11/2070
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2014 року м.
Київ К/9991/88494/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Островича С.Е.

Бухтіярової І.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.08.2011

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21.11.2011

у справі № 2а-5828/11/2070

за позовом Акціонерного
товариства закритого типу «Тома»

до Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова

про скасування
податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство закритого типу
«Тома» (далі по тексту - позивач, АТЗТ
«Тома») звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова (далі
по тексту - відповідач, ДПІ у
Дзержинському районі м. Харкова) про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 15.12.2010
№/0.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 15.08.2011, яка
залишена без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 21.11.2011, позовні вимоги задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, відповідачем у період з
01.12.2010 по 06.12.2010 була проведена невиїзна
документальна перевірка відповідача з
питань перевірки відносин з платником
податків ТОВ «С. ДЖ. Р. Групп» за період
з 01.04.2009 по 30.09.2010.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 15.12.2010
№/0, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у загальній сумі 82300,50
грн. (за основним платежем - 54867,00 грн. та
штрафні (фінансові) санкції - 27433,50 грн.).

За результатами адміністративного
оскарження в адміністративному
порядку скаргу позивача залишено без
задоволення, а податкове
повідомлення-рішення від 15.12.2010
№/0 - без змін.

Підставою для визначення податкового
зобов'язання слугував висновок
податкового органу про порушення
позивачем вимог пп. 7.4.4 п. 7.4, пп. 7.7.1 п. 7.7
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» та ч. 1 ст. 203, ст. 215, п. 1
ст. 216, ст. 228 Цивільного кодексу України,
внаслідок заниження податку на додану
вартість в періоді, що перевірявся, на
загальну суму 54867,00 грн., внаслідок
неправомірного формування податкового
кредиту за господарськими операціями
з ТОВ «С. ДЖ. Р. Групп», оскільки ТОВ «С.
ДЖ. Р. Групп» має ознаки фіктивності, що
свідчить про укладення договорів без
настання реальних наслідків.

При цьому, податковий орган виходив з
того, що директор контрагента позивача
ТОВ «С. ДЖ. Р. Групп» Якимець А.В. надав
пояснення з приводу того, що він до
фінансово-господарської діяльності
підприємства ТОВ «С. ДЖ. Р. Групп»
жодного відношення не має, функції
директора та бухгалтера не виконував,
статутний фонд підприємства не
формував, угод, податкових накладних та
бухгалтерських документів від імені
ТОВ «С. ДЖ. Р. Групп» не підписував,
печаткою не розпоряджався, пошуком
покупців та постачальників не
займався, податкові декларації не
підписував та до податкового органу не
подавав, місце знаходження ТОВ «С. ДЖ. Р.
Групп» йому не відоме, на посаду
директора себе не призначав, а тому
декларації з податку на прибуток та
ПДВ, надані до податкового органу, які
підписані директором ТОВ «С. ДЖ. Р.
Групп» Якимець А.В. не відповідають
вимогам чинного законодавства, а саме
декларації заповнені всупереч
правилам.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Пунктом 1.7 ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість» визначено,
що податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 81 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього
Закону датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг),
дата виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків
з використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, позивачем
включено до складу податкового кредиту
суми податку на додану вартість,
сплачені в ціні надання послуг згідно
договорів на виконання ремонтних робіт
в нежитлових приміщеннях офісу, на
підставі належним чином оформлених
податкових накладних, виписаних на
його адресу особою, яка має статус
платників податку на додану вартість.

Фактичне виконання спірних договорів
підтверджується належним чином
оформленими податковими накладними,
копії яких містяться в матеріалах
справи.

При цьому слід зазначити, що податкове
законодавство не ставить в залежність
податковий облік (стан) певного
платника податку від інших осіб, від
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету, від господарських та
виробничих його можливостей. Питання
віднесення певних сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
поширюється виключно на окремо взятого
платника та не залежить від
розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісним
постачальником з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями контрагента
може слугувати підставою для висновку
про неправомірне формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Разом з тим, як встановлено судами,
відповідачем не надано належних та
допустимих доказів, які підтверджували
б відсутність фактичного виконання
господарських операцій за спірними
договорами, узгодженість дій позивача
з контрагентом з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаність з такими діями
постачальника, у зв'язку з чим
твердження податкового органу про
нікчемність укладених позивачем з ТОВ
«С. ДЖ. Р. Групп» правочинів є
необґрунтованими належними засобами
доказування припущеннями.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.08.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21.11.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)І.О.
Бухтіярова