Справа № 2-30/8971-2007А
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2014 року м.
Київ К-38497/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Сіроша М.В.,
Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Феодосійської міжрайонної державної
податкової інспекції Автономної
Республіки Крим на постанову
Господарського суду Автономної
Республіки Крим від 02.12.2008 та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 01.11.2010 по
справі № 2-30/8971-2007А (2-30/8971-2007А/5002)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Відпочинок-Сервіс"

до Державної податкової
інспекції у м. Феодосії Автономної
Республіки Крим

про визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2007 року Товариством до суду
заявлений позов про визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень
Державної податкової інспекції:

від 14.06.2007 №701701/1, яким позивачеві
донараховано суму основного
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 1 096,85
грн. та фінансових санкцій - 2193,70 грн.;

від 11.06.2007 №892301/1, яким позивачеві
донараховано суму основного
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 51 405,00 грн. та
фінансових санкцій - 27 405,00 грн.;

від 11.06.2007 №462301/1, яким позивачеві
донараховано суму основного
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість (ділі - ПДВ) у розмірі 4
230,00 грн. та фінансових санкцій - 2 115,00
грн.;

від 11.06.2007 №902301/1, яким позивачеві
визначено суму основного податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 3095,0 грн.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено частково. Визнано нечинними
податкові повідомлення рішення від
14.06.2007 №701701/1 про нарахування
податкових зобов'язань з податку на
прибуток фізичних осіб в сумі 3 290,55 грн.,
від 11.06.2007 № 892301/1/1 про нарахування
податкових зобов'язань з податку на
прибуток частково на суму 23 014,00грн. (у
тому числі основного платежу - 15 343,00
грн. та 7 671,00 грн. - штрафних санкцій), від
11.06.2007 №902301/1 про нарахування
податкових зобов'язань з податку на
прибуток в сумі 3 095,00грн. В інший
частині позову відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким Товариству
у позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що Державною
податковою інспекцією проведена
планова виїзна документальна
перевірка Товариства з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2004 по 31.12.2006, за підсумками
якої складено акт від 15.03.2007 №565/23-1/32511473.

У ході вказаної перевірки працівниками
Державної податкової інспекції було
встановлено ряд порушень у позивача,
зокрема,

п. 4.1 ст. 4 Закону України від 22.05.1997 № 283/97
"Про оподаткування прибутку
підприємств", що полягало у заниженні
сукупного валового доходу внаслідок
неповного відображення отриманих
авансів та прибутків від виконаних
робіт у рядках 01.1, 01.6 Декларації на
прибуток за 2005 рік у сумі 54400,00грн. та
завищення сукупних валових доходів за
перше півріччя 2005 року в сумі 186100,00грн.;

п. 5.9 ст. 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
внаслідок порушення обліку
приросту-убутку залишків запасів, що
призвело до заниження суми валових
доходів за 2004 рук в сумі 124200,00 грн.;

пп. 8.7.1. п. 8.7 ст. 8 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
яке виразилося у завищенні валових
витрат ТОВ "Відпочинок-Сервіс" за 9
місяців 2005 року у сумі 40000,00 грн.
внаслідок віднесення до складу
сукупних валових витрат вартості
поліпшення основних засобів, яка
перевищує 10% сукупної балансової
вартості усіх груп основних засобів
станом на 01.01.2005;

пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст.7 Закону України
від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на
додану вартість", що полягало у
заниженні позивачем ПДВ за травень 2006
року на суму 4230,04 грн. внаслідок
віднесення до податкового кредиту
витрат, які не підтверджені
податковими накладними та будь-якими
іншими документами;

абз. "е" пп. 4.2.9 п. 4.9 ст. 4 Закону України
від 22.05.2003 № 889 "Про податок з доходів
фізичних осіб", що полягало у не
утриманні та не перерахуванні
позивачем до бюджету податку з доходів
фізичних осіб з отриманого ОСОБА_4
оподатковуваного доходу у сумі 6 114,00
грн. на підставі договору міни 13.06.2005 №
2544.

На підставі вищезазначеного акту
перевірки відповідачем ухвалено
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що Товариство у
період з 01.10.2003 по 01.07.2004 здійснювало
господарську діяльність по спрощеній
системі оподаткування, обліку та
звітності на підставі сплати єдиного
податку по ставці 10%, після чого
перейшло на загальну систему
оподаткування.

Пунктом 5.9 ст. 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
визначено загальний порядок
визначення приросту балансової
вартості товарів, сировини, матеріалів,
комплектуючих виробів,
напівфабрикатів, малоцінних предметів
на складах, у незавершеному
виробництві та залишках готової
продукції, проте ні зазначеною нормою
ні іншими нормами вказаного закону не
визначено порядок визначення приросту
балансової вартості при переході зі
спрощеної системи оподаткування
(єдиний податок) на загальну систему
оподаткування.

Виходячи з цього позивач при складанні
звітності та поданні за 2004 рік
керувався листом ДПА України від 24.04.2000
№7075/7/15-1117, в якому було надано
роз'яснення, що при переході з єдиного
податку на систему оподаткування
податком на прибуток у відомості про
балансову вартість товарних запасів
відображається вартість запасів, які
були придбанні у період сплати єдиного
податку та не реалізованих протягом
періоду сплати податку, в частині, що
оплачена постачальникам.

Так, відповідно до абз. "г" пп. 4.4.2 п. 4.2 ст.
4 № 2181-ІІІ від 21.12.2000 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами і
державними цільовими фондами", з
наступними змінами і доповненнями,
податкове роз'яснення є оприлюдненням
офіційного розуміння окремих положень
податкового законодавства
контролюючими органами у межах їх
компетенції, яке використовується при
обґрунтуванні їх рішень під час
проведення апеляційних процедур.
Податковими роз'ясненнями вважаються
будь-які відповіді контролюючого
органу на запити зацікавлених осіб з
питань оподаткування. Податкове
роз'яснення, надане контролюючим
органом вищого рівня, має пріоритет над
податковими роз'ясненнями
підпорядкованих йому контролюючих
органів. Податкове роз'яснення
центрального податкового органу має
пріоритет над податковими
роз'ясненнями, виданими іншими
контролюючими органами. Податкове
роз'яснення не має сили
нормативно-правового акта.

Крім того, в силу абз. "д" даної норми
Закону не може бути притягнутим до
відповідальності платник податків,
який діяв відповідно до наданого йому
податкового роз'яснення (за
відсутності податкових роз'яснень з
цього питання, що мають пріоритет) або
узагальнюючого податкового
роз'яснення, тільки на підставі того, що
у подальшому таке податкове
роз'яснення чи узагальнююче податкове
роз'яснення було змінено або скасовано,
чи надано нове податкове роз'яснення
такому платнику податків або
узагальнююче податкове роз'яснення, що
суперечить попередньому, яке не було
скасовано (відкликано). При цьому при
оцінці доказів судом, наданих органом
стягнення, податкові роз'яснення не
мають пріоритету над іншими доказами
або іншими експертними оцінками.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, приріст балансової вартості
розрахованого на підставі роз'яснення
ДПАУ від 24.04.2000 №7075/7/15-1117, за 2004 рік у
позивача складає 21 829,13 грн. (57994,34 -79823,47).

Крім того, Товариством в уточнюючому
розрахунку до декларації з податку на
прибуток за 2004 рік від 12.05.2006
задекларовано зменшення балансової
вартості запасів в сумі 44 400,00грн.

Проведеною по даній справі
судово-економічною експертизою було
встановлено, що виходячи з роз'яснень
ДПАУ у листі від 24.04.2000 № 7075/7/15-1117,
Товариство повинно відобразити
приріст балансової вартості товарів,
сировини, матеріалів, комплектуючих
виробів, напівфабрикатів, малоцінних
предметів на складах, у незавершеному
виробництві та залишках готової
продукції у сумі 66 229,13 грн. (21829,13 + 44400,00).
Тобто оподаткований прибуток за 2004 рік
занижений на суму 66 229,13 грн., а податок
на прибуток на 16 557,28 грн. (66229,13*25%).

Судами також встановлено, що до складу
валових витрат у третьому кварталі 2005
року позивачем було віднесено витрати
на поліпшення основних засобів
(автотранспорту) у сумі 56300,02 грн., що
підтверджується первинними
документами (видаткова накладна від
05.08.2005№826, видаткова накладна від
18.08.2005№878).

Відповідно до пп. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" платники податку мають
право протягом звітного року віднести
до валових витрат будь-які витрати,
пов'язані з поліпшенням основних
фондів, які підлягають амортизації у
сумі, що не перевищує п'ять відсотків
сукупної балансової вартості груп
основних фондів на початок звітного
року.

Станом на 01.01.2005 сукупна балансова
вартість основних засобів позивача
складала 163400,00грн., таким чином,
протягом 2005 року підприємство мало
право на включення до складу валових
витрат, пов'язаних з поліпшенням
основних фондів на суму 16 300,00грн.

Таким чином, Товариством за 9 місяців 2005
року було завищено валові витрати на
суму 40 000,00 грн. внаслідок віднесення до
складу сукупних валових витрат
вартості поліпшення основних засобів,
яка перевищує 10% сукупної балансової
вартості усіх груп основних засобів
станом на 01.01.2005.

Крім того, судами встановлено та
підтверджується висновками експертизи
судово-економічною експертизою, що
позивачем було занижено і суму
амортизаційних нарахувань внаслідок
заниження балансової вартості
основних засобів 2 групи в сумі 16 400,00
грн.

Таким чином, враховуючи вище викладене,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
безпідставність визначення позивачу
податкового зобов'язання з податку на
прибуток на суму 23 014,00грн. (у тому числі
основного платежу - 15 343,00 грн. та 7 671,00
грн. - штрафних санкцій).

Суд касаційної інстанції також
погоджується з обґрунтованими
висновками судів попередніх інстанцій,
що Товариством занижено ПДВ за травень
2006 року на суму 4230,04 грн., оскільки
судами встановлено та вбачається з
матеріалів справи, а саме з розділу 1
"Реєстру отриманих та виданих
накладних" за квітень та травень 2006
року, що податкові накладні від 26.04.2006
№54 та від 03.04.2006 № 35 позивачем було
двічі включено до реєстру отриманих
податкових накладних за квітень 2006
року.

Таким чином, податкове повідомлення -
рішення від 11.06.2007 №462301/1, яким
позивачеві донараховано суму
основного податкового зобов'язання з
податку на додану вартість (ділі - ПДВ) у
розмірі 4230,00 грн. та фінансових санкцій
- 2115,00 грн. є правомірним.

Щодо висновків контролюючого органу
про порушення Товариством абз.«е» пп.
4.2.9 п. 4.9 ст. 4 Закону України від 22.05.2003 №
889 "Про податок з доходів фізичних осіб"
суд касаційної інстанції погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій про їх безпідставність,
оскільки відповідно до п. 11.3 ст. 11
вказаного Закону податковим агентом,
який, зобов'язаний зокрема, своєчасно
та повністю нараховувати, утримувати
та сплачувати (перераховувати) до
бюджету податок з доходів, при
здійсненні операцій з відчуження
об'єктів нерухомого майна, є нотаріус,
який посвідчує відповідний договір, а
не позивач, який в даному випадку є лише
стороною договору міни укладеного з
фізичною особою ОСОБА_4

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в основу податкового
повідомлення - рішення від 11.06.2007 №
902301/1 про нарахування податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 3095,00 грн. покладені факти, які не
були досліджені під час проведення
перевірки та складанні акту перевірки
від 15.03.2007 №565/23-1/32511473, на підставі якого
і було винесено зазначене рішення. За
таких обставин, податкове повідомлення
- рішення від 11.06.2007 № 902301/1 є
безпідставно винесеним.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Феодосійської
міжрайонної державної податкової
інспекції Автономної Республіки Крим
відхилити.

Постанову Господарського суду
Автономної Республіки Крим від 02.12.2008
та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 01.11.2010 по справі № 2-30/8971-2007А
(2-30/8971-2007А/5002) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
М.В. Сірош

Т.М. Шипуліна