Справа № 808/1756/14
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року 15:50Справа № 808/1756/14
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сіпаки А.В.,

при секретарі судового засідання
Горбовій І.С.

за участю:

представника позивача Білоус К.О.

представника відповідача Лактіонової
О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом публічного акціонерного
товариства «Електрометалургійний
завод «Дніпроспецсталь ім. А.М.
Кузьміна»

до Запорізької митниці Міндоходів

про скасування рішення та картки
відмови

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява Публічного акціонерного
товариства "Електрометалургійний
завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М.
Кузьміна" до Запорізької митниці
Міндоходів, з урахуванням уточнених
позовних вимог, про визнання
протиправними та скасування рішення
Запорізької митниці про коригування
митної вартості за шостим методом №
112030000/2013/000606/1 від 11.09.2013, та картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні та пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України № 112030000/2013/00652 від 11.09.2013
за ВМД № 112030000/2013/019839.

Позивач вважає протиправним рішення
щодо коригування митної вартості
товарів за шостим методом, оскільки
вважає, що ним були подані всі
необхідні документи для визначення
митної вартості за першим методом, у
зв'язку з чим вважає прийняті
відповідачем рішення протиправними,
просить їх скасувати.

Представник позивача в судовому
засіданні заявлені позовні вимоги
підтримала у повному обсязі, та надала
суду пояснення в їх обґрунтування
аналогічні викладеним у позовній
заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечила у повному обсязі, про
що подала до суду заперечення проти
адміністративного суду, відповідно до
яких позов не визнає в повному обсязі
та просить у задоволенні позову
відмовити, у зв'язку з тим, що вважає
оскаржувані рішення обґрунтованими, і
тому підстав для їх скасування не
вбачає.

Розглянувши матеріали справи та
документи, надані сторонами додатково,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного:

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд вирішує справи на підставі
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно до ст.19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Контроль правильності визначення
митної вартості здійснює митний орган
згідно з положенням Митного Кодексу
України.

Загальні положення щодо митної
вартості товарів та методи її
визначення врегульовані Митним
кодексом України.

Стаття 4 Митного кодексу України
визначає, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 51
Митного кодексу України митна вартість
товарів, що переміщуються через митний
кордон України, визначається
декларантом відповідно до норм цього
Кодексу.

Як встановлено судом, 16.01.2013 між ПАТ
"Дніпроспецсталь" (Покупець) і ТОВ
"Чистый город ВМС" (Продавець) було
укладено контракт № 12130056 (специфікація
№ 1 від 28.08.2013), за яким продавець
зобов'язався поставити позивачу лом і
відходи нержавіючих марок сталі групи
Б 26 на умовах БАР у відповідності до
Інкотермс 2010.

Для проведення митного оформлення
поставленого позивачем товару, до
митного органу 11.09.2013 на виконання умов
наведеного договору № 12130056 подана
вантажна митна декларація №
112030000/2013/019839, яку прийнято митним
органом.

Відповідно до даної ВМД сума ввізного
мита складала - 13346,86 грн.

При поданні ВМД № 112030000/2012/019839
позивачем задекларовані наступні
документи:

зовнішньоекономічний договір № 12130056
від 16.01.2013,

додаткова угода №1 від 02.09.2013,

специфікація № 1 від 28.08.2013,

рахунок - фактура (інвойс) № 1 від 06.09.2013,

пакувальний лист № 1 від 06.09.2013;

сертифікат якості № 1 від 06.09.2013;

сертифікат про походження товару №
1501810 від 06.09.2013;

експортна декларація країни
відправника № 10311130/060913/0000747 від 06.09.2013;

копія СМК № 0315879 від 06.09.2013;

висновок Міністерства екології та
природних ресурсів України № 863/07/5-7 від
18.03.2013.

Також разом з ВМД позивачем була подана
декларація митної вартості товару ф.
ДМВ- 1, в якій митна вартість товару
визначена позивачем згідно зі ст.ст. 57,
58 МКУ, тобто - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

16.01.2013 між ПАТ "Дніпроспецсталь"
(Покупець) і ТОВ "Чистий город ВМС"
(Продавець) було укладено контракт №
12130056 ( специфікація № 1 від 28.08.2013), за
яким продавець зобов'язався поставити
позивачу лом і відходи нержавіючих
марок сталі групи Б 26 на умовах ОАР у
відповідності до Інкотермс 2010.

Для проведення митного оформлення
поставленого позивачем товару, до
митного органу 11.09.2013 на виконання умов
наведеного договору № 12130056 подана
вантажна митна декларація №
112030000/2013/019839, яку прийнято митним
органом.

Відповідно до даної ВМД сума ввізного
мита складала - 13 346,86грн. Ці дані
підтверджені та відображені в гр. 47
"Нарахування мита та митних платежів
декларації.

При поданні ВМД № 112030000/2013/019839
позивачем задекларовані наступні
документи:

зовнішньоекономічний договір № 12130056
від 16.01.2013,

додаткова угода №1 від 02.09.2013,

специфікація № 1 від 28.08.2013,

рахунок - фактура (інвойс) № 1 від 06.09.2013,

пакувальний лист № 1 від 06.09.2013;

сертифікат якості № 1 від 06.09.2013;

сертифікат про походження товару №
1501810 від 06.09.2013;

експортна декларація країни
відправника № 10311130/060913/0000747 від 06.09.2013;

копія СМК № 0315879 від 06.09.2013;

висновок Міністерства екології та
природних ресурсів України № 863/07/5-7 від
18.03.2013.

Також разом з ВМД позивачем була подана
декларація митної вартості товару ф.
ДМВ- 1, в якій митна вартість товару
визначена позивачем згідно зі ст.ст. 57,
58 МКУ, тобто - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Під час здійснення митного контролю
було встановлено, що документи які
надані до митного оформлення не
містять всіх даних відповідно до
обраного методу визначення митної
вартості товару, відсутні документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товару, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості товару; документи, які
надані до митного оформлення товару
містять розбіжності:

1. в рахунку фактурі № 1 від 06.09.2013
банківські реквізити відправника , а
саме: р/рахунок, кор.. рахунок, БІК
відрізняються від даних зазначених в
додатковій угоді № 1 від 02.09.2013 до
контракту від 16.01.2013 № 12130056;

2. під час співставлення даних, що
містяться в експортній МД суміжної
сторони (РФ) від 12.09.2013 МД№ 10311130/120913/0000771
були встановлені розбіжності щодо
якісних характеристик хімічного
складу товару вказаних у поданій МД та
товаросупровідних документах, так
розбіжності щодо вмісту % Мі складають 1
% що враховуючи п.2 додатку №1
специфікації №1 до контракту
купівлі-продажу від 16.01.13р. № 12130056
впливають на ціноутворення товару.

Враховуючи вищевказані розбіжності та
той факт, що заявлені відомості повинні
базуватись на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
підлягають обчисленню для
підтвердження митної вартості були
затребувані згідно ч.3 ст. 53 МКУ
наступні документи:

Виписку з бухгалтерської документації;

Каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

Висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Декларант був ознайомлений з даною
вимогою, про що свідчать відповідні
відмітки на зворотньому боці ДМВ-1.

Декларант відмовився від надання
документів, що підтверджують митну
вартість (що підтверджується
відповідною відміткою на зворотньому
боці ДМВ-1), було надано лист № 1311 від
11.09.2013 ТОВ «Чисте місто ВМС», Росія,
стосовно платіжних доручень.

11.09.2013 прийнято рішення №112030000/2013/000606/2
від 11.09.2013 про коригування митної
вартості товару за шостим методом та
картку відмови у митному оформленні
товару № 112030000/2013/00652 від 11.09.2013 за ВМД №
112030000/2013/019839.

Зазначені рішення обґрунтовані тим, що
заявлена декларантом митна вартість не
може бути визнана, оскільки надані
документи містять розбіжності,
декларант відмовився від надання в
повному обсязі додаткових документів,
що підтверджують митну вартість. Метод
визначення митної вартості за ціною
договору щодо ідентичних товарів не
може бути прийнятий, тому що у
декларанта немає даних про вартість
операцій з ідентичним товарами. Метод
визначення митної вартості за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів не може бути прийнятий, тому що
у декларанта немає даних за вартістю
операцій з подібними (аналогічними)
товарами. Метод визначення митної
вартої на основі віднімання вартості
не може бути прийнятий, тому що у
декларанта немає даних за ціною
одиниці товару, по якій найбільша
партія оцінюваних, ідентичних або
подібних (аналогічних) імпортних
товарів продається на територію
України покупцеві, а також немає
відомостей по відповідних витратах.
Метод визначення митної вартості на
основі додавання вартості (обчислена
вартість) не може бути прийнятий, тому
що у декларанта немає інформації щодо
вартості матеріалів і витрат,
понесених виробником при виробництві
оцінюваних товарів. Митна вартість
товару, що імпортується, визначається
із застосуванням резервного методу
згідно із наявною у митного органу
інформації, з використанням способів,
які не суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами й
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (ГАТТ). Враховуючи
вимоги ч. 2 ст. 64 Митного кодексу України
використана наявна в митниці
інформація щодо раніше визначених
митних вартостей за методом 1-6 (з
розрахунку 4,62$ за 1кг (МД №112030000/2012/023954
від 27.12.2012).

У вказаних картках відмови, як
причину відмови в митному оформленні
вказано те, що митним органом проведене
коригування митної вартості та
винесене відповідне рішення, що
вимагає подання нової ВМД.

Враховуючи викладене, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, суд вважає позовні
вимоги такими, що підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 Митного кодексу
України метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу
України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення, а в разі
електронного декларування - з моменту
отримання митним органом від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Згідно з ч. 1 ст. 257 Митного кодексу
України декларування здійснюється
шляхом заявлення за встановленою
формою (письмовою, усною, шляхом
вчинення дій) точних відомостей про
товари, мету їх переміщення через
митний кордон України, а також
відомостей, необхідних для здійснення
їх митного контролю та митного
оформлення. При застосуванні письмової
форми декларування можуть
використовуватися як електронні
документи, так і документи на
паперовому носії.

Статтею 49 Митного кодексу України
передбачено, що митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Згідно з ч. 1 ст. 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Митного кодексу
України заявлення митної вартості
товарів здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Згідно з ч. 2 ст. 52 Митного кодексу
України декларант або уповноважена ним
особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з митним
органом;

2) подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати,
пов'язані з коригуванням митної
вартості або наданням митному органу
додаткової інформації.

За змістом ч. 1 ст. 53 Митного кодексу
України у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу
України документами, які підтверджують
митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Згідно з ч. 3 ст. 53 Митного кодексу
України у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 54 Митного
кодексу України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється органом доходів і зборів
під час проведення митного контролю і
митного оформлення шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості. Контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить про
наявність у митного органу повноважень
щодо перевірки правильності
визначення митної вартості товарів,
тобто правильності визначення
числового значення заявленого
декларантом до митного оформлення
товару.

Як зазначає митний орган, при перевірці
правильності визначення митної
вартості товару, згідно вимог ст. 53
Митного кодексу України митний орган
дійшов висновку, що документи, які
надані до митного оформлення, не
містять всіх даних відповідно до
обраного декларантом методу
визначення митної вартості товару,
відсутні документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товару, на підставі яких
проводився розрахунок митної вартості
товару. Крім того, документи, які надані
до митного оформлення, містять
розбіжності. Декларант частково /не в
повному обсязі/ надав додаткові
документи. Документи, що були додатково
надані, не містили всіх відомостей щодо
ціни заявленого товару, що не дає змогу
Запорізькій митниці остаточно
впевнитися в якості додаткового
документа, який підтверджує вартість,
визначену декларантом. У органу
доходів і зборів наявна інформація про
вартісні показники за товар вище, ніж
заявлена, що призвело до виникнення
сумнів у правильності визначення
митної вартості товару та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом.

Проте судом встановлено, що при
декларуванні товару позивач визначив
його митну вартість виходячи саме з
ціни угоди, що підлягала сплаті згідно
до умов контракту, специфікацій,
виставлених інвойсів та інших
документів постачальника та надано
необхідні документи для підтвердження
заявленої митної вартості товарів.

Як вже зазначалося, позивачем, на
вимогу митниці було подано додаткові
документи та зазначено об'єктивні
причини неможливості подання інших
документів - у зв'язку з їх відсутністю.
Крім того, позивачем надані відповідні
пояснення на встановлені митним
органом розбіжності в документах.

Проте, при прийняті рішення, митним
органом не були враховані додаткові
документи, які декларант надав на
вимогу митного органу та відповідні
пояснення, що, фактично, є
підтвердженням формального
витребування відповідачем додаткових
документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами: 1)
основний - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); 2) другорядні: а) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; б) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; в) на
основі віднімання вартості; г) на
основі додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Згідно з ч. 2 ст. 57 Митного кодексу
України основним методом визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є перший
метод - за ціною договору (вартість
операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу (ч. 3
ст. 57 Митного кодексу України).

За змістом ч. 4 ст. 57 Митного кодексу
України застосуванню другорядних
методів передує процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій митний орган та декларант
можуть здійснити обмін наявною у
кожного з них інформацією за умови
додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У рішенні про коригування митної
вартості товару зазначено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операцій), не
може бути застосований через те, що
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально, не
визначені достовірно, та відмовою
декларанта надати додаткові документи
для підтвердження заявленої митної
вартості товару. Зазначає про
неможливість використання другорядних
методів "а" і "б" у зв'язку з відсутністю
інформації щодо вартості операцій з
ідентичними/подібними товарами
відповідно до ст. 57, 59, 60 Митного кодексу
України. Також при визначенні митної
вартості товарів неможливо
застосувати методи "в" і "г" у зв'язку з
відсутністю інформації відповідно до
ст. 62, 63 Митного кодексу України. При
визначенні митної вартості товару
застосовано метод "ґ" (резервний) у
відповідності з вимогами ст. 57, 64
Митного кодексу України: застосована
наявна у митного органу інформація
щодо вартості товару та цінової
інформації ЄАІС ДМСУ на рівні 4,62 USD за 1
кг.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Митного кодексу
України у разі якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу,
митна вартість оцінюваних товарів
визначається з використанням способів,
які не суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (GAТТ).

Згідно з ч. 2 ст. 64 Митного кодексу
України митна вартість, визначена
згідно з положеннями цієї статті,
повинна ґрунтуватися на раніше
визнаних (визначених) митними органами
митних вартостях.

З матеріалів справи встановлено, що для
визначення митної вартості товару
застосовано метод резервний у
відповідності до ч. 2 ст. 64 Митного
кодексу України.

Частиною 6 ст. 54 Митного кодексу України
передбачено, що митний орган може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: 1) невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; 2) неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; 3)невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що розбіжності в
документах, на які вказує Запорізька
митниця, не є свідченням
неправильності визначення позивачем
числового значення заявленого до
митного оформлення товару. Також
відповідачем 1 не зазначено яким чином
ці розбіжності впливають на
правильність визначення митної
вартості заявленого до митного
оформлення товару. Крім того, позиція
Запорізької митниці полягала у тому, що
подані декларантом для підтвердження
митної вартості товару документи не
містять всіх даних відповідно до
обраного методу визначення митної
вартості. При цьому, які конкретні
складові митної вартості, враховуючи
умови зовнішньоекономічного
контракту, не підтверджені позивачем,
Запорізька митниця не зазначила.

Поряд з цим, при здійсненні коригування
митної вартості та прийняті Рішення,
митним органом було порушено вимоги ч. 2
ст. 19 Конституції України, норми МК
України та норми ст. 190 ГК та ст. 632 ЦК
України. Норми законодавства
встановлюють, що ціна в договорі
встановлюється сторонами договору з
урахуванням попиту та пропозиції
існуючої на ринку купівлі-продажу
товару (ст. 190 Господарського кодексу
України, ст. 632 Цивільного кодексу
України), тобто сторони вільні у
свободі вибору узгодження ціни та
механізму її визначення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позивачем для оформлення
товару за методом №1 надано
передбачені чинним законодавством
документи для підтвердження ціни
товару, що імпортується, а митним
органом безпідставно застосовано
шостий (резервний) метод визначення
митної вартості товару.

Суд, аналізуючи матеріали справи
вважає, що відповідачем не доведено, що
заявлена позивачем митна вартість не
відповідає ціні, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за товари.

Крім того, суд зазначає, що наявна в
ЄАІС Держмитслужби є інформація про те,
що товар, який задекларовано однією
особою, іншими особами розмитнювався
за іншою вартістю, за відсутності інших
визначених законом підстав, що
обумовлюють межі і способи здійснення
митним органом контролю митної
вартості, не утворює підстав для
відмови у визнанні заявленої
декларантом митної вартості за
основним методом та її визначенні за
резервним методом, адже торгові
відносини є різноманітними,
здійснюються на принципах автономії
волі та свободи договору, при цьому
безліч обставин можуть впливати на їх
ціну (характеристика товару, виробник,
торгова марка, умови і обсяги поставок,
наявність знижок тощо). Суд зазначає, що
ЄАІС з об'єктивних причин не може
містити усієї інформації, що
стосується суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності,
товарів і умов їх продажу, тому такі
дані не можуть мати більше значення,
ніж надані декларантом первинні
документи про товар.

Водночас судом не встановлено, а
відповідачем не зазначено конкретних
обставин, що стали підставою для
коригування митної вартості, зокрема,
що відомості про митну вартість
товарів є неповними та/або
недостовірними, або невірно визначено
митну вартість товарів.

Таким, чином, на думку суду, у
відповідача були в наявності всі
документи для визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються.

Отже, коригування митної вартості
товарів у межах спірних правовідносин
відбулось за відсутності підстав,
передбачених Митним кодексом України,
необґрунтовано та без відповідних
розрахунків числового значення митної
вартості товарів, а тому протиправне.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості товару
митним органом не дотримано процедуру
визначення митної вартості
імпортованого товару та його митного
оформлення відповідно до вимог митного
законодавства, у зв'язку з чим рішення
про коригування митної вартості №
112030000/2013/000606/1 від 11.09.2013 та картка
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні та пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України № 112030000/2013/00652 від 11.09.2013
за ВМД № 112030000/2013/019839 прийняті
протиправно.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони: 1) на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7)
з дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія); 9)
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, на думку суду,
Запорізькою митницею не доведено
правомірність та обґрунтованість
підстав для прийняття спірного рішення
про коригування митної вартості
товарів та видачу картки відмови з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов Публічного акціонерного
товариства "Електрометалургійний
завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М.
Кузьміна" підлягає задоволенню, а
рішення Запорізької митниці про
коригування митної вартості товарів №
112030000/2013/000606/1 від 11.09.2013 та картка
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні та пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України № 112030000/2013/00652 від 11.09.2013
за ВМД № 112030000/2013/019839 - скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує
всі здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 71, 72, 158-163, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Запорізької митниці
Міндоходів про коригування митної
вартості № 112030000/2013/000606/1 від 11.09.2013.

Скасувати картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
та пропуску товарів і транспортних
засобів через кордон України №
112030000/2013/00652 від 11.09.2013.

Стягнути з державного бюджету на
користь Публічного акціонерного
товариства «Електрометалургійний
завод «Дніпроспецсталь» ім.. А.М.
Кузьміна» () суму судового
збору в розмірі 182 грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя А.В.
Сіпака