Справа № 872/2110/13
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2013-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

іменем України

30 травня 2013 рокусправа № 2а/0470/6958/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим
Ю.М. ,

за участю секретаря судового
засідання: Горшкова В.В.,

позивача: - ОСОБА_1,

представників

позивача: - ОСОБА_2
(довіреність від 01 березня 2013 року),

відповідача: -
Овсяннікової Л.О. (довіреність від 08
січня 2013 року),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 09
листопада 2012 року

у справі № 2а/0470/6958/12

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до державної податкової інспекції у
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 09
листопада 2012 року адміністративний
позов задоволено. Визнані
протиправними та скасовані податкові
повідомлення-рішення від 09 квітня 2012
року № про донарахування податку
з доходів фізичних осіб з доходів
найманих працівників на суму 1894,75
гривень; № на суму 510 гривень; від
26 червня 2012 року № на суму 563187
гривень, № на суму 411746,30 гривень;
від 11 липня 2012 року № на суму
111629,25 гривень.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, державної податкової
інспекції у Амур-Нижньодніпровському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби подала апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник
державної податкової інспекції у
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
наполягає на доводах та вимогах
апеляційної скарги.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, його
представник заперечують проти
задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
податковим органом проведено
документальну планову виїзну
перевірку з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01
жовтня 2010 року по 31 грудня 2011 року, за
результатами якої складено акт №
72/173/НОМЕР_4 від 22 березня 2012 року (т. 1
а.с.14-37).

За висновками акту перевірки
встановлені наступні порушення:

- абзацу 5 пункту 6 статті 128
Господарського кодексу України, статті
13 розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян», пункту 44.1 статті 44, пункту
177.10 статті 177 Податкового кодексу
України в частині неведення обліку
доходів та витрат у 4 кварталі 2010 року,
2011 році;

- статті 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян», статті 177
Податкового кодексу України, в
результаті чого донараховано податок
на доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності в розмірі
386127,84 гривень;

- пункту 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України, в результаті чого,
занижено податок на додану вартість на
суму 467857 гривень;

- пункту 176.2 статті 176, пункт 171.2
статті 171, пункт 168.1 статті 168
Податкового кодексу України, в
результаті чого, донараховано податок
на доходи у сумі 1230 гривень;

- пункту 19.2 «б» статті 19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», підпункту 176.2 статті 176
«б» Податкового кодексу України в
частині ненадання до інспекції
податкових розрахунків за ф. №1ДФ за 4
квартал 2010 року, 2011 рік.

На підставі висновків перевірки
податковим органом прийняті податкові
повідомлення-рішення від 09 квітня 2012
року:

- №, яким збільшене грошове
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на загальну суму 437364,75
гривень (т. 1 а.с. 39 зворот);

- № про донарахування
податку на доходи фізичних осіб з
доходів найманих працівників на
загальну суму 1894,75 гривень (т. 1 а.с. 39);

- № про нарахування штрафних
(фінансових) санкцій на суму 510 гривень
(т. 1 а.с.38 зворот),

- № яким збільшено податок на
додану вартість на суму 574415,50 гривень
(т. 1 а.с. 38).

За результатами адміністративного
оскарження (т. 1 а.с. 158-162):

- залишені без змін податкові
повідомлення-рішення від 09 квітня 2012
року №№, ;

- скасовано податкове
повідомлення-рішення від 09 квітня 2012
року № про визначення грошового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності в частині
25617,45 гривень застосованої штрафної
(фінансової) санкції;

- скасовано податкове
повідомлення-рішення від 09 квітня 2012
року № про визначення грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість в частині 11228,50 гривень
застосованої штрафної (фінансової)
санкції.

- збільшено на 111629,25 гривень суму
основного платежу, визначену в
податковому повідомленні - рішенні від
09 квітня 2012 року № .

Також, винесені податкові
повідомлення-рішення:

- № від 26 червня 2012 року, яким
визначено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 563187
гривень (т. 1 а.с. 163);

- № від 26 червня 2012 року, яким
визначено податок на доходи фізичних
осіб, що сплачується фізичними особами
у сумі 411746,30 гривень (т. 1 а.с. 164);

- № від 11 липня 2012 року, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 111629,25
гривень (т. 1 а.с. 165).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
податкові повідомлення-рішення є
протиправними.

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно пункту 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до пункту 177.10 статті 177
Податкового кодексу України фізичні
особи-підприємці зобов'язані вести
Книгу обліку доходів і витрат та мати
підтверджуючі документи щодо
походження товару. Форма Книги обліку
доходів і витрат та порядок її ведення
визначаються центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує, державну
податкову і митну політику.

Пунктом 2 Порядку ведення книги обліку
доходів і витрат, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№1269 від 26 вересня 2001 року, передбачено
що, прошнурована і пронумерована книга
реєструється в органі державної
податкової служби за місцем державної
реєстрації суб'єкта підприємницької
діяльності.

На час проведення перевірки, Книга
обліку доходів та витрат фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 в державній
податковій інспекції у
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби не
зареєстрована.

У матеріалах справи відсутні докази
наявності на час перевірки та надання
перевіряючим книги обліку доходів та
витрат фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1, в тому числі в описі
використаних документів (пункт 1.13 акту
перевірки, т. 1 а.с.16) та в описі переліку
документів, наданих позивачем до
перевірки відповідачу (т. 1 а.с. 181).

Пунктом 121.1 статті 121 Податкового
кодексу встановлено, що незабезпечення
платником податків зберігання
первинних документів, облікових та
інших регістрів, бухгалтерської та
статистичної звітності, інших
документів з питань обчислення і
сплати податків та зборів протягом
установлених статтею 44 цього Кодексу
строків їх зберігання та/або ненадання
платником податків контролюючим
органам оригіналів документів чи їх
копій при здійсненні податкового
контролю у випадках, передбачених цим
Кодексом, тягнуть за собою накладення
штрафу в розмірі 510 гривень.

Отже, застосування податковим органом
штрафу є правомірним.

Згідно зі статтею 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» оподатковуваним
доходом вважається сукупний чистий
доход, тобто різниця між валовим
доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

Відповідно пункту 177.2 статті 177
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Даними перевірки підтверджено
заниження оподатковуваного доходу,
одержаного від здійснення
підприємницької діяльності за ІV
квартал 2010 року і за 2011 рік на загальну
суму 2244710,88 гривень, внаслідок
включення до складу витрат сум витрат,
які документально не підтверджені
(розбіжності оподаткованого доходу
зазначеного в деклараціях та згідно
документів поданих до перевірки).

Щодо взаємовідносин фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 з товариством
з обмеженою відповідальністю «Емсон»,
формування податкових зобов'язань, суд
апеляційної інстанції зазначає
наступне.

У відповідності до підпункту 7.4.1 пункту
7.4 статті 7 Закону України «Про податок
на додану вартість», податкові кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товар» (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі, якщо
договірна ціна на такі товари (послуги
відрізнялась більше ніж на 20 відсотків
від звичайної ціни на такі товари
(послуги), і складалась із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при і імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межа
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість», не підлягає включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митам деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарі (робіт, послуг),
дата виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» встановлено, що сума податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванні
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України, право
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає, зокрема, у разі
здійснення операції придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну тер України)
та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що датою
виникнення права платник податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податкова накладною.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредит суми
податку, сплаченого (нарахованого) у
зв'язку з придбанням товарів/послуг, і
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладним оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України, сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Пунктом 201.6 Податкового кодексу
України встановлено, що податкова
накладна є податкова документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку пре наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом ІІ цього
Кодексу.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Таким чином, юридичний
аспект вчинених господарських дій або
подій не входять до складу; поняття
"господарська операція"
(бухгалтерський чи економічний ефект).

Згідно приписів статті 4 вказаного
Закону, одним із принципів
бухгалтерського обліку є превалювання
сутності над формою - операції
обліковуються відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми.

Тобто, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Згідно статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Враховуючи наведене, наслідки в
бухгалтерському, відповідно в
податковому обліку платника створюють
лише реально вчинені господарські
операції, тобто такі, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталі платника, та
відповідають змісту, відображеному в
укладених платником податку договорах.
Тобто, у разі фіктивності
(безтоварності) операцій визначення
податкового кредиту є безпідставним,
незважаючи на наявність у платника
податку, а даному випадку у позивача, по
контрагентам податкових та видаткових
накладних.

Згідно пункту 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Суд апеляційної інстанції, приймає до
уваги відсутність письмового договору
купівлі-продажу горіхів між фізичної
особою-підприємцем ОСОБА_1 та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Емсон», відсутність
сертифікатів якості.

Надані позивачем первинні документи
(видаткові накладні, податкові
накладні), всупереч приписам статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», не відображають реального
змісту господарських операцій;
наявність транспортного засобу,
орендованого приміщення не
засвідчують факту вчинення правочину
між фізичної особою-підприємцем ОСОБА_1
з товариством з обмеженою
відповідальністю «Емсон».

Також, суд погоджується з позицією
податкового органу щодо завищення сум
податкового кредиту у березні, червні,
липні, серпні, листопаді 2011 року,
внаслідок включення до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, які не підтвердилися
податковими накладними і у грудні 2010
року, жовтні, листопаді, грудні 2011 року
в зв'язку з не підтвердженням митними
деклараціями, враховуючи лист
Дніпропетровської митниці щодо не
здійснення позивачем у спірний період
митного оформлення товарів.

Податковим органом під час перевірки
встановлено, що фізичною особою
-підприємцем ОСОБА_1 відповідно до
платіжних доручень №2 від 14 березня 2011
року, №37 від 20 грудня 2011 року проведено
оплату послуг навчання у державному
вищому навчальному закладі ОСОБА_4,
який не перебував у трудових
відносинах з позивачем, у загальній
сумі 8200 гривень.

Позивачем, як податковим агентом, не
нараховано, не утримано та не
перераховано до бюджету податок на
доходи фізичних осіб, із суми доходу у
вигляді оплати послуг навчання.

Документи щодо повернення ОСОБА_4
грошових коштів виплачених у якості
вартості навчання до перевірки
позивачем на надані. На розрахункові
рахунки фізичної особи-підприємця
грошові кошти не надходили.

Також, фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 не надано до податкового органу
податковий розрахунок сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, сум утриманого з них
податку за формою 1ДФ за ІV квартал 2010
року - ІV квартал 2011 року по виплаченим
на користь фізичних осіб-підприємців
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 доходів за надані ними послуги
та товарно-матеріальні цінності.

За змістом пункту 164.1 статті 164
Податкового кодексу України базою
оподаткування є загальний
оподатковуваний дохід, з урахуванням
особливостей, визначених цим розділом,
- будь-який дохід, який підлягає
оподаткуванню, нарахований
(виплачений, наданий) на користь
платника податку протягом звітного
податкового періоду.

Згідно зі статтею 164 Податкового
кодексу України суми передбачено, що до
складу загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включаються, зокрема, суми
винагород та інших виплат, нарахованих
(виплачених) платнику податку
відповідно до умов цивільно-правового
договору; дохід, отриманий платником
податку як додаткове благо.

Відповідно до статті 168 Податкового
кодексу України податковий агент, який
нараховує (виплачує, надає)
оподатковуваний дохід на користь
платника податку, зобов'язаний
утримувати податок із суми такого
доходу за його рахунок, використовуючи
ставку податку, визначену в статті 167
цього Кодексу.

Згідно з пунктом 176.2 статті 176
Податкового кодексу України, особи, які
відповідно до цього Кодексу мають
статус податкових агентів, зобов'язані
своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок;
подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу,
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до
контролюючого органу за місцем свого
розташування (у разі нарахування сум
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду), нести відповідальність у
випадках, визначених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, податковим
органом правомірно донараховано
податок на доходи фізичних осіб.

Підпунктом «б» пункту 19.2 статті 19
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» передбачений обов'язок
платника податку надавати у строки,
встановлені законом для податкового
кварталу, якщо інше не визначено
нормами цього Закону, податковий
розрахунок сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, а також сум утриманого з них
податку податковому органу за місцем
свого розташування. У разі коли
зазначена особа протягом звітного
кварталу не виплачує такі доходи або
виплачує доходи не всім платникам
податку, зазначена звітність не
подається або подається стосовно
платників податку, які фактично
отримали такі доходи.

Згідно з підпунктом «б» пункту 176.2
статті 176 Податкового кодексу України
подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу,
якщо інше не визначено нормами цього
Кодексу, податковий розрахунок суми
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку, а також суми
утриманого з них податку до органу
державної податкової служби за місцем
свого розташування. Такий розрахунок
подається незалежно від того, виплачує
чи ні доходи платникам податку
зазначена особа протягом звітного
періоду. Запровадження інших форм
звітності з зазначених питань не
допускається.

Вирішуючи позовні вимоги суд
апеляційної інстанції доходить
висновку, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті на
підставі, у межах повноважень, у спосіб,
що передбачені законодавством України
та з урахуванням обставин, необхідних
для прийняття рішень, позовні вимоги
необґрунтовані та задоволенню не
підлягають.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про те, що судом першої
інстанції ухвалено рішення при
неповному з'ясуванні обставин справи,
що призвело до неправильного вирішення
справи, з порушенням норм
матеріального права, що є підставою для
скасування постанови суду з прийняттям
нової постанови про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 207, 212
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби -
задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 09
листопада 2012 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко

Суддя:
Ю.М. Дадим