Справа № 2а-7604/12/1370
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2014 р. м. Київ
К/800/45460/13 К/800/1430/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Штульмана І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Державної митної
служби України, Львівської митниці
про скасування наказу та поновлення на
посаді, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційними скаргами
Львівської митниці на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 07 грудня 2012
року, ухвалу Львівського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2012 року, постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14 серпня 2013 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19
листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до Державної митної
служби України, Львівської митниці про
визнання протиправним та скасування
наказу, поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 07 грудня 2012
року позов задоволено. Визнано
протиправним і скасовано наказ
Державної митної служби України «По
особовому складу Львівської митниці»
від 27 липня 2012 року № 1562-к в частині
припинення перебування на державній
службі в митних органах ОСОБА_3,
старшого інспектора відділу митного
оформлення №3 митного поста
«Мостиська» Львівської митниці.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді старшого
інспектора відділу митного оформлення
№3 митного поста «Мостиська»
Львівської митниці та стягнуто з
Львівської митниці на користь позивача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 30 липня 2012 року по 07 грудня 2012
року в сумі - 4 931, 28 грн.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 серпня 2013
року було змінено постанову суду
першої інстанції. В задоволенні
позовних вимог про стягнення з
Львівської митниці та Державної митної
служби України на користь ОСОБА_3
моральної шкоди у розмірі 2000 грн. -
відмовлено. В решті постанову
суду першої інстанції залишено без
змін.

22 березня 2013 року Львівська митниця
звернулася в суд із заявою, в якій
просила встановити спосіб і порядок
виконання постанови Львівського
окружного адміністративного суду від 07
грудня 2012 року по справі № 2а-7604/12/1370
шляхом зобов'язання Львівської митниці
виплатити ОСОБА_3 3935,90 грн. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
сплатити до відповідного
територіального органу Пенсійного
фонду 300,81 грн. єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та сплатити до
бюджету 694,57 грн. податку на доходи
фізичних осіб.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19 листопада
2013 року, в задоволенні заяви про
встановлення способу виконання
постанови відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Львівська митниця
звернулася з касаційними скаргами, в
яких просить скасувати оскаржувані
рішення судів попередніх інстанцій,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційних скарг, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_3 працював в
митних органах, остання посада перед
звільненням - старший інспектор
відділу митного оформлення №3 митного
поста «Мостиська» Львівської митниці
Державної митної служби України.

Наказом Державної митної служби
України № 1562-к від 27 липня 2012 року «по
особовому складу Львівської митниці»
за порушення Присяги державних
службовців відповідно до пункту 6
частини 1 статті 30 Закону України «Про
державну службу» з 30 липня 2012 року
припинено перебування позивача на
державній службі в митних органах.

Підставою для прийняття даного наказу
є результати службової перевірки, якою
встановлено, що ОСОБА_3 здійснював
пропуск товарів з порушенням вимог п. 1
ст. 364, пп.1,3 ст. 318 Митного кодексу
України, чим порушив Присягу
державного службовця.

Пунктом 6 частини 1 статті 30 Закону
України «Про державну службу»
передбачено, що державна служба
припиняється у разі відмови державного
службовця від прийняття або порушення
Присяги, передбаченої у статті 17 цього
Закону.

Текст Присяги наведено у частині
другій статті 17 Закону України «Про
державну службу»: «Повністю
усвідомлюючи свою високу
відповідальність, урочисто присягаю,
що буду вірно служити народові України,
суворо дотримувати Конституції та
законів України, сприяти втіленню їх у
життя, зміцнювати їх авторитет,
охороняти права, свободи і законні
інтереси громадян, з гідністю нести
високе звання державного службовця,
сумлінно виконувати свої обов'язки».

Отже, як порушення Присяги слід
розуміти скоєння державним службовцем
проступку (вчинку) проти інтересів
служби, який суперечить покладеним на
нього обов'язкам, підриває довіру до
нього як носія влади, що призводить до
приниження авторитету державного
органу та унеможливлює подальше
виконання ним своїх обов'язків.

Як порушення Присяги, так і
дисциплінарне правопорушення може
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) норм, а
дисциплінарне правопорушення
пов'язується лише з порушенням
правових вимог щодо проходження
публічної служби.

Відповідно до частин 1, 2 статті 14 Закону
України «Про державну службу» за
невиконання чи неналежне виконання
службових обов'язків, перевищення
своїх повноважень, порушення обмежень,
пов'язаних з проходженням державної
служби, а також за вчинок, який порочить
його як державного службовця або
дискредитує державний орган, в якому
він працює, до державного службовця
застосовуються дисциплінарні
стягнення; до службовців, крім
дисциплінарних стягнень, передбачених
чинним законодавством про працю
України, можуть застосовуватися такі
заходи дисциплінарного впливу, як
попередження про неповну службову
відповідність і затримка до одного
року у присвоєнні чергового рангу або у
призначенні на вищу посаду.

В абзацах першому та другому преамбули
Дисциплінарного статуту митної служби
України зазначено, що цей Статут
визначає суть службової дисципліни,
права та обов'язки посадових осіб
митної служби України, яким присвоєно
спеціальні звання, у тому числі
керівників митних органів,
спеціалізованих митних установ та
організацій, щодо забезпечення та
додержання дисципліни, а також види та
порядок застосування заохочень і
дисциплінарних стягнень; регулювання
правового становища державних
службовців, що працюють у митних
органах, здійснюється з урахуванням
вимог Закону України «Про державну
службу».

Відповідно до статті 21 Статуту
порушення службової дисципліни - це
протиправне, винне (умисне чи
необережне) діяння (дія чи
бездіяльність) посадової особи митної
служби, тобто невиконання урочистого
зобов'язання посадових осіб митної
служби, зокрема, невиконання або
неналежне виконання нею своїх
службових обов'язків, перевищення
повноважень, порушення обмежень і
заборон, установлених законодавством з
питань проходження служби в митних
органах, або вчинення інших дій, які
дискредитують не тільки посадову особу
митної служби, а й митну службу України.

Згідно зі статтею 22 Статуту до діянь,
які є порушеннями службової
дисципліни, належать: 1) порушення вимог
законів та інших нормативно-правових
актів України з питань митної справи,
державної служби, а також наказів та
розпоряджень безпосередніх та/або
прямих керівників; 2) порушення порядку
здійснення митного контролю та митного
оформлення предметів, що переміщуються
через митний кордон України.

Відповідно до статті 31 Статуту з метою
з'ясування всіх обставин вчинення
посадовою особою митної служби
дисциплінарного правопорушення
керівник митного органу має право
призначити службове розслідування.

Наказом ДМСУ від 13 серпня 2010 року № 918
затверджено Інструкцію про порядок
організації та проведення службового
розслідування і службової перевірки в
митній службі України (далі -
Інструкція). Пунктом 1.1 Інструкції
визначено приводи, підстави, мету,
порядок призначення і проведення
службового розслідування, прийняття за
ним рішень, виконання цих рішень,
формування матеріалів службового
розслідування у справі, а також права
та обов'язки посадових осіб митної
служби України під час його проведення.

Згідно з абзацом дев'ятим пункту 1.2
Інструкції службове розслідування - це
комплекс заходів, що здійснюються в
межах компетенції відповідно до цієї
Інструкції з метою повного, всебічного
та об'єктивного з'ясування обставин
вчинення посадовою особою
дисциплінарного або іншого
правопорушення, пов'язаного зі
здійсненням службової діяльності,
виявлення причин і умов, що сприяли
його вчиненню, встановлення наявності
(відсутності) вини, її ступеня, а також
установлення інших подій, обставин, що
потребують з'ясування під час
проведення таких заходів. З'ясування
обставин порушення трудової
дисципліни посадовими особами митної
служби здійснюється відповідно до
вимог Кодексу законів про працю
України, Закону України «Про державну
службу», Статуту та правил
внутрішнього трудового розпорядку
митного органу (пункт 1.4 Інструкції).

Системний аналіз спеціальних і
загальних норм, наведених у статті 21,
частині першій статті 22, статті 31
Статуту, статтях 14, 17, 30 Закону України
«Про державну службу», свідчить, що за
вчинення посадовими особами митної
служби України порушень службової
дисципліни, дисциплінарних
правопорушень допускається
застосування дисциплінарних стягнень,
визначених у частині другій статті 22
Статуту, частині другій статті 9 Закону
України «Про державну службу»,
найбільш суворим з яких є звільнення. У
пункті 6 частини 1 статті 30 Закону
України «Про державну службу»
визначено не окремий вид
відповідальності державних службовців
за порушення Присяги, а спеціальну
підставу для припинення державної
служби. Саме ж припинення державної
служби відбувається у формі
звільнення.

Отже і порушення Присяги, і
дисциплінарне правопорушення може
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) засад проходження
публічної служби. Таким чином,
припинення державної служби у зв'язку з
порушенням Присяги та дисциплінарна
відповідальність державних службовців
може бути наслідком існування схожих
фактичних підстав у разі вчинення
державним службовцем достатньо
близьких за характером одне до одного
дисциплінарного або іншого
правопорушення.

Припинення державної
служби за порушення Присяги є
найсуворішою санкцією
відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою. Тому рівень
юридичних гарантій захисту прав
зазначеної особи в процедурах
вирішення питань застосування такої
відповідальності повинен бути не
меншим, ніж під час звільнення з
митного органу за вчинення
дисциплінарного правопорушення, з
дотриманням строків притягнення до
дисциплінарної відповідальності.

Передумовою звільнення державного
службовця за вчинення дисциплінарного
правопорушення, пов'язаного зі
здійсненням службової діяльності, з
підстав припинення державної служби за
порушення Присяги, мають бути
встановлені внаслідок ретельного
службового розслідування, яке
регулюється Інструкцією.

Звільнення за порушення присяги може
мати місце лише тоді, коли достеменно
доведено, що державний службовець
скоїв проступок проти інтересів
служби, який суперечить покладеним на
нього обов'язкам, підриває довіру до
нього як носія влади, що призводить до
приниження державного органу та
унеможливлює подальше виконання ним
своїх обов'язків. Державний службовець,
який вчинив дисциплінарний проступок,
не може бути звільнений за порушення
Присяги, якщо цей проступок не можливо
кваліфікувати як порушення Присяги.

Враховуючи викладене, судова колегія
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що відповідачем
не доведено вчинення позивачем таких
порушень, які могли б бути підставою
для застосування до нього такої
найсуворішої санкції відповідальності
державного службовця, як звільнення за
порушення Присяги.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що суд першої
інстанції ухвалюючи оскаржувану
постанову, не вирішив усіх заявлених
позовних вимог, а саме вимогу про
стягнення з відповідачів суму в
розмірі 2000 грн. за завдану моральну
шкоду.

Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31
березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що позивач не
надав суду належні та допустимі докази
які свідчать про те що діями
відповідача йому завдана моральна
шкода, а тому позов в цій частині не
підлягає до задоволення за
безпідставністю.

Крім того, що стосується заяви
Львівської митниці від 22 березня 2013
року про встановлення способу і
порядку виконання постанови
Львівського окружного
адміністративного суду від 07 грудня 2012
року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 263
Кодексу адміністративного судочинства
України, за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду, що видав
виконавчий лист, із поданням, а сторона
виконавчого провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

Згідно із частиною другою цієї ж
статті, суд може у виняткових випадках
відстрочити або розстрочити виконання,
змінити чи встановити спосіб і порядок
виконання судового рішення.

Аналізуючи зміст статті 263 Кодексу
адміністративного судочинства України
необхідно вказати, що підставою для
застосування правил цієї статті є
обставини, що перешкоджають належним
чином виконати судове рішення в
адміністративній справі, тобто
ускладнюють його виконання або роблять
неможливим.

Враховуючи вказане, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, що заявником не наведено
обставин, що перешкоджають або
ускладнюють виконання в повному обсязі
постанови Львівського окружного
адміністративного суду у справі №
2а-7604/12/1370 від 07 грудня 2012 року в частині
стягнення з Львівської митниці на
користь ОСОБА_3 заробітної плати за час
вимушеного прогулу у розмірі,
визначеному вказаним судовим рішенням.

Разом з тим, встановлення чи зміна
способу і порядку виконання постанови
суду від 07 грудня 2012 року у справі №
2а-7604/12/1370 шляхом зобов'язання
Львівської митниці виплатити ОСОБА_3
3935,90 грн. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу; сплатити до
відповідного територіального органу
Пенсійного фонду 300,81 грн. єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та сплатити до
бюджету 694,57 грн. податку на доходи
фізичних осіб є неможливим, оскільки
таке призведе до зміни змісту
резолютивної частини судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційні скарги
задоволенню не підлягає, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційних скарг є
необґрунтованими.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційні скарги Львівської
митниці залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 07 грудня 2012
року у незміненій частині, ухвалу
Львівського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2012 року, постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14 серпня 2013 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: