Справа № 9101/37644/2011
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2012-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2012 р. справа № 2а-6834/10/1111

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Панченко О.М.

суддів: Коршуна А.О.
Католікяна М.О.

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргууправління
Пенсійного фонду України в м.
Кіровограді

на постанову Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 11.11.2010 р.,
прийняту у порядку скороченого
провадження,

у справі № 2а-6834/10/1111

за позовом ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду України
в м. Кіровограді

про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії,

встановив:

25 жовтня 2010 року позивач звернувся до
Ленінського районного суду м.
Кіровограда з позовом, в якому просив:
визнати причину пропущення строку
звернення до суду поважною відновити
пропущений строк позовної давності для
захисту порушеного права на доплату
пенсії; визнати неправомірною
бездіяльність відповідача по
недоплаті їй підвищення пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії віком,
передбаченої ст. 6 ЗУ «Про соціальний
захист дітей війни»(в редакції від
18.11.2004р.); зобов'язати відповідача
провести перерахунок та виплату їй
підвищення пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком
передбачену ст. 6 ЗУ «Про соціальний
захист дітей війни»(в редакції від
18.11.2004р.) з урахуванням норм ч.1 ст. 28 ЗУ
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»за такі періоди:
з 9 липня 2007р. по 31 грудна 2007р.; з 22 травня
2008р. по 31 грудня 2008р.; з 1 січня 2009р. по 31
грудня 2009р.; з 1 січня 2010р. по 31 серпня
2010р.

Постановою Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 11.11.2010 р. позов
позивача задоволено, а саме: визнано
протиправною бездіяльність
відповідача щодо нездійснення
перерахунку і виплати позивачу пенсії
відповідно до статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»;
зобов'язано відповідача нарахувати та
виплатити позивачу щомісячну державну
соціальну допомогу, як «дитині війни»,
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»від 18
листопада 2004 р., за період з 09.07.2007 р. по
31.12.2007 р.; з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р.; з 01.01.2009 р.
по 31.12.2009 р. та з 01.01.2010 р. по 31.08.2010 р.,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, визначеного залежно від
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність відповідно до
ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
виходячи з розміру 30 % мінімальної
пенсії за віком та з урахуванням сум
виплат, здійснених на підставі
зазначеного Закону.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову та
відмовити в задоволені позовних вимог,
посилаючись при цьому на порушення
судом норм матеріального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" має статус дитини війни і має
право відповідно до ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" на
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

При цьому суд погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
розмір мінімальної пенсії за віком
необхідно обраховувати відповідно до
ч.1 ст.28 Закону України "Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування", оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною першою
цієї статті, мінімального розміру
пенсії за віком.

Право позивача на підвищення до пенсії
у 2007 та 2008 роках обмежувалось
положеннями Закону України «Про
державний бюджет»на відповідні роки.

Проте, рішеннями Конституційного Суду
України № 6-рп від 9 липня 2007 року та №
10-рп від 22 травня 2008 року положення
даних законів визнані
неконституційними.

Отже, права відповідача відновлені
відповідно з 09.07.2007 року та з 22.05.2008 року.
Проте відповідні перерахунки у 2007 та 2008
роках відповідач не здійснював.
Підстави для перерахунку за період з
січня 2007 по 09.07.2007 року, а також з січня
2008 року по 22.05.2008 року -були відсутні,
оскільки дії відповідача щодо
невиплати у цей період підвищення до
пенсії ґрунтувалися на Законі України
"Про Державний бюджет України на 2007
рік", та Закону України "Про державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" відповідно, які діяли на
той час.

У 2009-2010 роках дія ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" не
призупинялася, а зміст цієї статті не
змінювався.

Відповідачем, в порушення норми ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", надбавка до пенсії
позивачу, як «дитині війни»,
виплачувалась у меншому розмірі.

За таких обставин суд вважає, що
відповідач припустився бездіяльності
щодо своєчасного перерахунку та
виплати підвищення до пенсії в розмірі,
передбаченому ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни".

Задовольняючи позовні вимоги в частині
недоплати суми за період з 09 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008
року по 31 серпня 2010 року, суд першої
інстанції не правильно застосував
норми процесуального права.

Так, відповідно до ч.2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач не навів поважних причин
пропуску строку звернення до суду.

Враховуючи, що про своє порушене право
позивач мав відомості під час
щомісячного отримання пенсії, то
поважні причини пропуску звернення до
суду за висновком колегії суддів
відсутні, тому наслідки пропуску
строку звернення до суду підлягають
застосуванню. У зв`язку зі зверненням
позивача до суду першої інстанції 25
жовтня 2010 року суд вважає за необхідне
позовні вимоги позивача за період з 09
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22
травня 2008 року по 24 квітня 2010 року
залишити без розгляду.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а постанова
суду підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст.198, ст. ст.202, 205, 207 КАС
України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Кіровограді -задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 11.11.2010 р. у справі №
2а-6834/10/1111 -скасувати та прийняти нову
постанову, якою позов ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Позов ОСОБА_1 в частині визнання
неправомірною бездіяльність та
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в м. Кіровограді
здійснити перерахунок та виплату
підвищення до пенсії відповідно до ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" за період з 09 липня 2007 року
по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року
по 24 квітня 2010 року - залишити без
розгляду.

Визнати протиправною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
м. Кіровограді щодо нездійснення
перерахунку та виплати підвищення до
пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»за період з 25 квітня 2010 року по 31
серпня 2010 року.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Кіровограді
здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком з розміру, встановленого ч.1
ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»та провести відповідні
виплати за період з 25 квітня 2010 року по
31 серпня 2010 року, з урахуванням раніше
здійснених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
ухвалення та оскарженню відповідно до
ч. 10 ст. 183-2 КАС України не підлягає.

Головуючий:
О.М. Панченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
М.О. Католікян