Справа № 820/9021/14
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2014 р.Справа № 820/9021/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. ,
Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання
Зарицької Т.В.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 13.06.2014р. по
справі №820/9021/14

за позовом ОСОБА_1

до Державної виконавчої служби
України, Державної Казначейської
служби України, треті особи
Державна судова адміністрація України,
Державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Буренко Максим Валерійович

про визнання дій неправомірними,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із
адміністративним позовом до Державної
виконавчої служби України, Державної
казначейської служби України, треті
особи Державна судова адміністрація
України, Державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Буренко Максим Валерійович, в якому
просив:

- визнати постанову відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 24.04.2014 року про закінчення
виконавчого провадження № 40410407
незаконною та такою, яка порушує права
позивача як людини;

- визнати дії (бездіяльність) Державної
виконавчої служби України по
виконавчому провадженню №40410407 щодо
виконання постанови Харківського
окружного адміністративного суду від
23.05.2013 р. по справі № 820/2103/13-а
протиправною та такою, що порушує права
позивача як людини, які передбачені ч. 1
ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод, а також ст. 1
Протоколу № 1 к Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(ЕТS № 9);

- визнати бездіяльність Державної
казначейської служби України щодо не
виконання заяви позивача від 05.02.2014
року протиправною;

- визнати дії Державної казначейської
служби України щодо повернення без
виконання заяви позивача від 02.04.2014
року протиправними;

- зобов'язати Державну казначейську
службу України виконати заяву позивача
від 05.02.2014 року за рахунок Державного
бюджету в межах видатків, передбачених
Державній судовій адміністрації
України на здійснення правосуддя
місцевими загальними та місцевими
адміністративними судами;

- стягнути на користь позивача
спричинену моральну шкоду в сумі 32886
грн. з Державного бюджету України в
особі суб'єктів владних повноважень -
Державної виконавчої служби України та
Державної казначейської служби
України шляхом їх безпосереднього
списання із рахунків суб'єктів владних
повноважень - Державної виконавчої
служби України та Державної
казначейської служби України
солідарно по 16443 грн.;

- вийти за межі позовних вимог в разі,
якщо це необхідно для повного захисту
прав, свобод та інтересів про захист
яких просить позивач;

- стягнути на користь позивача витрати
на правову допомогу в сумі 3150 грн. з
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання з рахунку
Територіального управління Державної
судової адміністрації в Харківській
області в межах видатків, передбачених
Територіальному управлінню Державній
судовій адміністрації України в
Харківській області на здійснення
правосуддя місцевими загальними та
місцевими адміністративними судами;

- стягнути з відповідачів на користь
позивача компенсацію за відрив від
звичайних занять у сумі 14 грн. 60 коп.
солідарно по 7 грн. 30 коп. з кожного.

В обґрунтування позовних вимог вказав,
що вважає несправедливою постанову
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 24.04.2014р. про закінчення виконавчого
провадження № 40410407, несправедливим
завдяки діям (бездіяльності) Державної
виконавчої служби України, фактичне
невиконання постанови Харківського
окружного адміністративного суду від
23.05.2013р. по справі № 820/2103/13-а. Вважає
несправедливим повернення Державною
казначейською службою України без
виконання заяви позивача від 02.04.2014р.
про прийняття до виконання виконавчого
листа Московського районного суду м.
Харкова від 02.11.2012р. № 2-а-42/2010. Вважає, що
завдяки діям (бездіяльності)
відповідачів позивача протиправно
продовжують позбавляти частини його
власності у вигляді компенсації витрат
на правову допомогу у розмірі 2430 грн.
(порушення триває).

Також зазначив, що завдяки діям
(бездіяльності) відповідачів йому
спричинено моральну шкоду, яка полягає
у порушенні права власності - позивача
протиправно позбавляють частини його
власності у вигляді певної суми грошей;
порушенні інших цивільних прав -
тривалий час порушені права позивача
на отримання компенсації витрат на
правову допомогу згідно чинного
законодавства; настанні інших
негативних наслідків, а саме: не
реалізація очікувань на отримання
компенсації витрат на правову
допомогу, у зв'язку з чим позивач поніс
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних страждань та інших
негативних явищ, заподіяних незаконною
бездіяльністю відповідачів. Порушення
права власності завдали позивачу
моральних страждань та нервових
переживань через те, що його
протиправно тривалий час позбавляють
частини власності у вигляді певної
суми грошей, значно знижена якість його
життя. Окрім того, судова тяганина, яка
триває не перший рік, викликає у
позивача душевні переживання, порушує
звичайний ритм його життя, в зв'язку з
чим, він змушений докладати значних
зусиль для захисту своїх прав, що
спричиняє йому нервові переживання. Це
підтверджує зв'язок між діями
(бездіяльністю) відповідачів та
моральною шкодою, яка заподіяна
позивачу. Розмір спричиненої моральної
шкоди оцінює в 32886 грн.

Також, з метою якісного захисту своїх
прав позивач використовував правову
допомогу адвоката ОСОБА_3, витрати на
яку складають 3150 грн.

Розмір компенсації за відрив від
звичайних занять, за судженням
позивача, складає 14 грн. 60 коп.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 13.06.2014 року
адміністративний позов було
задоволено частково.

Визнано бездіяльність Державної
казначейської служби України щодо не
виконання заяви позивача від 05.02.2014
року протиправною.

Визнано дії Державної казначейської
служби України щодо повернення без
виконання заяви позивача від 02.04.2014
року протиправними.

Зобов'язано Державну казначейську
службу України виконати заяву позивача
від 05.02.2014 за рахунок Державного
бюджету в межах видатків, передбачених
Державній судовій адміністрації
України на здійснення правосуддя
місцевими загальними та місцевими
адміністративними судами.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь позивача судові витрати по
справі у розмірі 73 грн. 08 коп.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог було відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 13.06.2014 року
в частині відмови в задоволенні
позовних вимог щодо відшкодування
моральної шкоди, компенсації за відрив
від звичайних занять, витрат на правову
допомогу та прийняти в цій частині нове
рішення, яким задовольнити вказані
вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, позивач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин справи, які мають
суттєве значення для правильного
вирішення справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні
частини позовних вимог, суд першої
інстанції дійшов до неправомірного
висновку про відсутність правових
підстав для стягнення на користь
позивача моральної шкоди, компенсації
за відрив від звичайних занять та
витрат на правову допомогу.

Відповідачі правом надання письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
скористались.

У судовому засіданні позивач підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити.

Представники відповідачів та третіх
осіб у судове засідання не з'явились,
про дату, час та місце розгляду справи
були повідомлені у встановленому
законом порядку, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
повідомленнями про вручення
рекомендованого поштового
відправлення.

Державна судова адміністрація України
надала до суду клопотання, в якому
просила розглянути справу без участі
уповноваженого представника.

Колегія суддів на підставі ч. 4 ст. 196
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) вважає за
можливе розглянути справу без участі
уповноважених представників
відповідачів та третіх осіб, належним
чином повідомлених про розгляд справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача, перевіривши рішення суду та
доводи апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що постановою Московського
районного суду м. Харкова від 09.06.2010
року по справі №2-а-42/2010 частково
задоволено адміністративний позов
ОСОБА_1 до Головного управління
пенсійного фонду України в Харківській
області, Військового комісаріату
Харківської області про перерахунок
розміру пенсії та відшкодування
моральної шкоди.

Вказане судове рішення в силу ст. 254 КАС
України набуло законної сили.

На виконання постанови суду 02.11.2012 року
Московським районним судом м. Харкова
виданий виконавчий лист по справі
№2-а-42/2010 про стягнення з Державного
бюджету України на користь ОСОБА_1
витрат на правову допомогу у розмірі 2430
грн.

З метою виконання вказаного рішення
суду, позивач звернувся до Державної
казначейської служби України із заявою
про виконання судового рішення, яка
була зареєстрована за вх. № 01/01 від
05.02.2013р.

Листом від 04.03.2013 року за № 5-13/2303-6140
Державна казначейська служба України
повернула позивачу виконавчий лист
Московського районного суду м. Харкова
від 02.11.2012 року по справі № 2-а-42/2010,
посилаючись на відсутність бюджетних
призначень на відшкодування правової
допомоги Законом України "Про
Державний бюджет України на 2013 рік".

Позивач з такими діями Державної
казначейської служби України не
погодився та звернувся за захистом
своїх прав до суду.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 23.05.2013р. по
справі №820/2103/13-а визнані протиправними
дії Державної казначейської служби
України щодо повернення без виконання
заяви позивача від 05.02.2013 року та
зобов'язано Державну казначейську
службу України розглянути питання щодо
безспірного списання коштів на користь
ОСОБА_1 в сумі 2430 грн.

Вказане судове рішення в силу ст. 254 КАС
України набуло законної сили.

Судові рішення Московського районного
суду м. Харкова та Харківського
окружного адміністративного суду,
виконавчий лист Московського
районного суду м. Харкова та заяву про
виконання виконавчого листа позивач
надав до Державної казначейської
служби України.

Листом Державної казначейської служби
України від 19.08.2013р. за № 5-13/8269-19605
виконавчий лист повернуто позивачу з
посиланням на відсутність бюджетних
призначень на відшкодування правової
допомоги Законом України "Про
Державний бюджет України на 2013 рік".

На виконання виконавчого листа
Харківського окружного
адміністративного суду від 07.08.2013 р.,
виданого по справі № 820/2103/13-а,
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Борейком М.В. прийнята постанова про
відкриття виконавчого провадження від
25.10.2013 р. №40410407.

Виконуючи вимоги державного виконавця
від 05.03.2014р. № О-15036/5.-355/7, Державною
казначейською службою України було
запропоновано позивачу листом від
26.03.2014р. № 5-13/3549-7008 направити відповідні
документи.

У квітні 2014 року позивач направив до
Державної казначейської служби
України виконавчий лист Московського
районного суду м. Харкова.

Листом Державної казначейської служби
України від 07.05.2014р. № 5-13/4531-11008 вказаний
вище виконавчий лист повернуто
позивачу з посиланням на те, що Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2014 рік" не передбачені бюджетні
призначення на відшкодування витрат на
правову допомогу.

24.04.2014 року постановою державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України закінчено виконавче
провадження ВП № 40410407.

Не погоджуючись із вказаними діями,
позивач звернувся до суду із даним
позовом.

Колегія суддів зауважує, що оскільки
судове рішення в частині задоволення
позовних вимог жодною із сторін не
оскаржуються, то згідно із положеннями
ч. 1 ст. 195 КАС України воно не підлягає
апеляційному перегляду.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог в частині відшкодування
позивачу моральної шкоди, компенсації
за відрив від звичайних занять та
витрат на правову допомогу, суд першої
інстанції дійшов висновку про їх
необґрунтованість.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

З приводу позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 32886 грн., колегія суддів
зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України
гарантовано право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної чи
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України),
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової або службової
особи органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування при
здійсненні нею своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цієї
особи.

З системного аналізу вказаної норми,
колегія приходить до висновку що, для
відшкодування шкоди, завданої фізичній
або юридичній особі незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
посадової або службової особи не є
кваліфікуючою ознакою наявність вини
цієї особи, але право на відшкодування
шкоди законодавством пов'язується з
підставами виникнення шкоди, завданої
незаконними діями, та умовами
виникнення права на його
відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
права

При з'ясуванні фактів, з якими закон
пов'язує відшкодування моральної
шкоди, слід виходити з вимог ст. ст. 1167,
1187 ЦК України, які визначає підстави
покладання обов'язку по відшкодуванню
такої шкоди та обставини, які мають
враховуватися при визначенні розміру
відшкодування.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 3
постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" від 31.03.95 № 4,
моральна шкода це втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 2 статті 23 ЦК України
передбачено, що моральна шкода полягає:
у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Враховуючи вищенаведене та беручі до
уваги, що позивачем як під час розгляду
справи у суді першої інстанції, так і
під час апеляційного розгляду не було
надано жодного доказу на підтвердження
факту перенесених ним душевних
страждань, душевного або фізичного
болю, приниженні честі та гідності, а
також ділової репутації, колегія
суддів дійшла висновку про
необґрунтованість вказаної частини
позовних, та як наслідок, відсутність
правових підстав для їх задоволення.

Також, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
приводу необґрунтованості заявленої
частини позовних вимог щодо стягнення
на користь позивача компенсації за
відрив від звичайних занять, виходячи з
наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 91 КАС України
визначено, що стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення і яка не є
суб'єктом владних повноважень, та її
представнику сплачуються іншою
стороною добові (у разі переїзду до
іншого населеного пункту), а також
компенсація за втрачений заробіток чи
відрив від звичайних занять.
Компенсація за втрачений заробіток
обчислюється пропорційно від розміру
середньомісячного заробітку, а
компенсація за відрив від звичайних
занять - пропорційно від розміру
мінімальної заробітної плати.

Відповідно до пункту 3 додатку до
постанови Кабінету Міністрів України
від 27.04.2006 року № 590 "Про граничні
розміри компенсації витрат, пов'язаних
з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави" за
відрив від звичайних занять - стороні,
на користь якої ухвалено судове
рішення і яка не є суб'єктом владних
повноважень, її представникові у
зв'язку з явкою до суду граничний
розмір компенсації обчислюється
пропорційно до розміру мінімальної
заробітної плати особи і не може
перевищувати її розмір, обчислений за
фактичні години відриву від звичайних
занять.

Позивач вказує, що розмір компенсації
за відрив від звичайних занять складає
14 грн. 60 коп.

Разом з тим, відповідно до частини 1
статті 11 КАС України, розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України,
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу,
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем в
порушення вимог вищезазначених статей
кодексу не було надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
доказів понесених витрат пов'язаних із
компенсацією за відрив від звичайних
занять, а тому вказана частина позовних
вимог задоволенню не підлягають.

З приводу заявлених позовних вимог
щодо стягнення витрат на правову
допомогу у розмірі 3150 грн., колегія
суддів дійшла висновку про наступне.

У відповідності до вимог ст. 90 КАС
України, витрати, пов'язані з оплатою
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, які надають правову
допомогу за договором, несуть сторонни,
крім випадків надання безоплатної
правової допомоги, передбачених
законом. У разі звільнення сторони від
оплати надання їй правової допомоги
витрати на правову допомогу
здійснюються за рахунок Державного
бюджету України. Граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах" визначено,
що розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних справах, в
яких така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
рішення судове рішення, іншою стороною,
а в адміністративних справах -
суб'єктом владних повноважень, не може
перевищувати 40 % встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Колегія суддів зазначає, що з наданих
позивачем документів не можливо
зробити висновок про обсяги наданих
юридичних послуг, крім того вони не
містять достатніх критеріїв для
визначення обсягу наданих послуг.

Так, наданий позивачем Безоплатний
договір про надання правової допомоги
№30/12/13 від 30.12.2013 року не міститься
чітких умов щодо предмету послуг, їх
вартості та необхідного часу
виконання, пов'язаних саме із судовим
розглядом даної справи.

Крім того, згідно додатку № 1 до
вищезазначеного договору сторони
погодили, що предметом договору є
консультація клієнта та підготовка
адміністративного позову та інших
документів з приводу порушених прав
клієнта шодо перерахунку та виплати
пенсії клієнту, очікувана кількість
годин роботи адвоката дорівнює 10-14
годин, але матеріали справи не містять
підтвердження надання правової
допомоги у даній справі та саме у
зазначеному обсязі.

Виходячи з вищевикладеного, оскільки
позивачем не було у встановленому
законом порядку підтверджено понесені
ним витрати на правову допомогу у
розмірі 3150 грн., то суд першої інстанції
дійшов до правомірного висновку щодо
відсутності правових підстав для
задоволення вказаної частини позовних
вимог.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 13.06.2014 року
по справі №820/9021/14 в частині відмови в
задоволенні позовних вимог щодо
відшкодування моральної шкоди,
компенсації за відрив від звичайних
занять, витрат на правову допомогу
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог апелянта, позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 13.06.2014р. по
справі №820/9021/14 за позовом ОСОБА_1 до
Державної виконавчої служби України,
Державної Казначейської служби
України, треті особи Державна судова
адміністрація України, Державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Буренко Максим
Валерійович про визнання дій
неправомірними залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Водолажська
Н.С. Калиновський В.А.

Повний текст ухвали виготовлений
28.07.2014 р.