Справа № 809/2313/13-а
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 р.
Справа № 876/12715/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційні
скарги Івано-Франківської митниці
Міндоходів та прокуратури
Івано-Франківської області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 25
вересня 2013 року по справі №809/2313/13-а за
позовом Приватного підприємства
"Івакіс" до Івано-Франківської митниці
Міндоходів, за участю Генеральної
прокуратури України про визнання
незаконним рішення, -

В С Т А Н О В И В:

24.02.2009 року Приватне підприємство
"Івакіс" звернулося в суд з позовом,
яким просило визнати незаконним
рішення Івано-Франківської митниці від
25.12.2008 року №628 про визначення митної
вартості транспортного засобу
«сідельний тягач марки RENAULT PREMIUM 420.19T,
номер шасі VF 622GVA000153788 та встановити
митну вартість такого транспортного
засобу в розмірі 10 000 (десять тисяч)
Євро.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
17.03.2009 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним рішення
Івано-Франківської митниці від 25.12.2008
року за № 628 про визначення митної
вартості транспортного засобу, в решті
вимог позову відмовлено.

Вказане рішення 03.11.2009 року залишено
без змін відповідно до ухвали
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 11 липня 2013 року касаційну
скаргу Івано-Франківської митниці
задоволено частково, постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 17.03.2009 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 03.11.2009 року
скасовано, а справу направлено на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції (а.с. 107-109).

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 25
вересня 2013 року позов задоволено
частково: визнано нечинним рішення
Івано-Франківської митниці від 25.12.2008
року №628 про визначення митної
вартості транспортного засобу. В решті
позову відмовлено.

Івано-Франківська митниця постанову
суду першої інстанції оскаржила,
подала апеляційну скаргу, зазначивши,
що оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
просить її скасувати та прийняти нову
постанову, якою в позові відмовити
повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
Івано-Франківська митниця вказує на те,
що відповідно до Угоди про
застосування статті VII ГАТТ процедура
консультації не є обов'язковою, а
відбувається, як правило, у разі
необхідності. Однак, в даному випадку
було проведено консультації з
декларантом, про що свідчать записи в
декларації митної вартості. Таким
чином, консультації між посадовою
особою митниці та представником
підприємства мали місце, і свою чергу
застосований шостий метод визначення
митної вартості. Вказують, що картку
відмови декларанту не було виставлено,
оскільки на підставі заяви ПП «Івакіс»
товар було передано на склад митного
органу, на підставі чого здійснено
припинення митного оформлення. Вважає,
що застосований шостий метод
визначення митної вартості є
об'єктивним та обґрунтованим, оскільки
використання передніх п'яти методів не
вбачалося можливим.

Також постанову суду оскаржила
прокуратура Івано-Франківської
області, просить її скасувати в частині
задоволення позовних вимог та прийняти
нову постанову, якою в позові відмовити
повністю.

На обґрунтування апеляційної скарги
прокуратура Івано-Франківської
області вказує, що митні органи мають
виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості та обмін інформацією між
декларантом та митним органом в ході
проведення консультацій для
обґрунтування вибору підстав для
визначення митної вартості
здійснюється в тому числі шляхом
витребуванням митним органом
додаткових документів.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомленні про місце та час розгляду
справи, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути дану справу згідно
з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Суд, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційних скарг,
вважає за необхідне їх відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 07.11.2008 року між ПП
«Івакіс» (покупець) та фірмою «BERNARD
TRUCKS», Франція (продавець) укладено
контракт № 01/2008 щодо купівлі-продажу
транспортного засобу «сідельний
тягач» марки RENAULT PREMIUM 420.19T, номер шасі VF
622GVA000153788 за ціною 10 000 Євро (а.с.4-5). 07.11.2008
року позивачем здійснена оплата
придбаного транспортного засобу в
розмірі 10 000 Євро, що підтверджується
рахунком-фактурою № Negoce/1A/691278 (а.с.6).

Як вбачається з матеріалів справи,
23.12.2008 року позивачем по справі подано
до Івано-Франківської митниці ВМД для
здійснення митного оформлення
транспортного засобу придбаного
згідно умов вищезгаданого контракту в
якій було задекларовано митну вартість
товару за ціною договору - 11006,68 грн.
(згідно курсу валют - 10 000 Євро) (а.с.142-143).

Для підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товару,
останнім були надані наступні
документи: контракт від 07.11.2008 року №
01/2008; рахунок-фактура від 07.11.2008
Negoce/1A/691278; експортна ВМД від 26.05.2010 року
з відміткою Євросоюзу(а.с. 4-5, 6, 211-212).

З ксерокопії вантажної митної
декларації від 23.12.2008 року № 206000001/8/009565
вбачається, що позивачем заявлено
товар у графі 31 - сідельний тягач марки
RENAULT PREMIUM 420.19T, двохосний, призначений
для перевезення вантажів по дорогах
загального користування, бувший у
використанні, номер шасі VF 622GVA000153788, тип
двигуна - дизель, номер двигуна - н/в,
колір - червоний, об'єм двигуна-11116 см3,
маса при повному завантаженні - 19000 кг,
кількість місць для сидіння включаючи
водія - 2, кількість дверей - 2,
календарний рік виготовлення - 2006,
модельний рік 2006, показник спідометра -
211565 км, виробник - RENAULT (Франція).

З метою уточнення та визначення митної
вартості товару посадовою особою
відділу контролю митної вартості
Івано-Франківської митниці, що
здійснювала перевірку даних,
зазначених у ДМВ і її оформлення,
відповідно до Порядку заповнення
декларації митної вартості,
затвердженого наказом Держмитслужби
України від 02.12.2003 року № 828,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України від 19.12.2003 року за № 1192/8513, на
аркуші № 1 ДМВ у графі «Для відміток
митного органу» вчинено запис про
необхідність подання висновку
експерта щодо визначення вартості
відновлювального ремонту
транспортного засобу.

На виконання вимоги митного органу
позивачем подано висновок спеціаліста
№ 720 експертного автотоварознавчого
дослідження (а.с.147-157).

23.12.2008 року службовою особою
відповідача складено акт про
проведення митного огляду товарів, що
переміщуються за ВМД та додаток до
нього - результати проведення митного
огляду автотранспортного засобу, де
зафіксовано пошкодження транспортного
засобу (а.с. 194-195, 218).

Незважаючи на наданий висновок, 25.12.2008
Івано-Франківською митницею було
прийнято рішення (довідку) № 628, якою
визначено митну вартість
транспортного засобу марки RENAULT PREMIUM
420.19T, номер шасі VF 622GVA000153788 за ціною
17218,00 Євро (а.с.8).

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу
України, митна вартість товарів - це
заявлена декларантом або визначена
митним органом вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, яка обчислюється на момент
перетинання товарами митного кордону
України.

Митна вартість товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до положень цього Кодексу
(ч.1ст.260 МК України).

Згідно з ч. 1 ст. 262 МК України митна
вартість товарів і метод її визначення
заявляються (декларуються) митному
органу декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

Відповідно до ст. 266 МК України
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться на митну територію
України, здійснюється шляхом
застосування таких методів: основним
методом визначення митної вартості за
ціною угоди щодо товарів, які
імпортуються (метод 1); за ціною угоди
щодо ідентичних товарів (метод 2); за
ціною угоди щодо подібних (аналогічних)
товарів (метод 3); на основі віднімання
вартості (метод 4); на основі додавання
вартості (метод 5); резервного (метод 6).

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною угоди щодо
товарів, які імпортуються. У випадку,
якщо основний метод при визначені
митної вартості товару не можна
використати, проводиться процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості відповідно до вимог ст.268 і 269
МК України. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності. У разі
неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог ст.268 і 269
МК України застосовуються інші методи.
При цьому МК України встановлено
послідовне використання кожного із
зазначених методів. Кожний наступний
метод застосовується, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу. Виключення
становлять методи 4 і 5, які можна
використовувати - якщо неможливо
застосувати метод 3 -у будь-якій
послідовності на розсуд декларанта
(ст.266 МК України). І тільки у разі якщо
неможливо застосувати жоден із
зазначених методів, митна вартість
визначається за резервним методом
відповідно до вимог, установлених ст.273
МК України.

Таким чином, митні органи мають
виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості. Однак, дискреційні функції
митних органів мають законодавчі
обмеження у випадках незгоди із
задекларованою митною вартістю. До
таких, зокрема, належать процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості та обов'язок послідовного
вибору методів (від першого до шостого)
визначення митної вартості товарів.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи таких консультацій з
підприємством позивача -
Івано-Франківською митницею, проведено
не було, до того ж відсутні будь-які
докази про послідовне застосування
відповідачем методів визначення
митної вартості товару. Посилання
відповідача на проведення таких
консультацій шляхом зобов'язання
позивача надати висновок експерта суд
оцінює критично, оскільки витребовуючи
такий митний орган скористався наданим
йому правом визначеним п. 11 Порядку №
1766. Зазначеним пунктом передбачено, що
для підтвердження митної вартості
товарів на вимогу митного органу
декларант зобов'язаний подати
додаткові документи. Посадова особа
митного органу у графі «Для відміток
митниці» декларації митної вартості
робить запис про необхідність подання
додаткових документів, що
підтверджують митну вартість товарів,
із складенням переліку, зазначає дату і
прізвище та ставить свій підпис.
Декларант ознайомлюється з таким
записом, зазначає під ним дату,
прізвище та ставить свій підпис. Згідно
п. 14 Порядку № 1766 якщо декларантом не
подано в установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, при
декларуванні товару позивач визначив
його митну вартість виходячи саме з
ціни угоди, що підлягала сплаті згідно
до умов контракту, специфікацій,
інвойсу та інших документів.

Відповідно до п. 7 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 № 1766 для підтвердження
заявлених відомостей про митну
вартість товарів декларант
зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Таким чином, з огляду на викладене,
позивачем з самого початку було подано
всі необхідні та належні документи, які
дозволяли визначити митну вартість
товару за методом оцінки за ціною угоди
щодо товарів (метод 1).

Як вбачається з матеріалів справи,
Івано-Франківська митниця будь-яких
посилань на те, що первісно подані
позивачем документи були з недоліками
оформлення, не містили істотної
інформації, тощо не вказує.

Митним органом не було застосовано
запропонований позивачем перший метод
визначення митної вартості, оскільки в
поданих останнім документах не було
вказано, що транспортний засіб
знаходиться в пошкодженому стані.
Позивач підтвердив такий факт, та
зазначив що низька вартість
транспортного засобу (далі - ТЗ)
зумовлена тим, що такий після
дорожньо-транспортної пригоди
знаходився в пошкодженому стані. Такий
факт ним не приховувався, також митний
орган проводив огляд ТЗ де і було
зафіксовано наявні пошкодження.

При визначенні митної вартості ТЗ за
шостим (резервним) методом відповідач
виходив з того, що вартість
аналогічного непошкодженого
автомобіля на ринку Європи згідно з
каталогом SCWACKELISTE (IV/2007) ст. 812, 34300,00 Євро
зменшено на вартість нових складових
та вартість необхідних для ремонту
матеріалів 17082,00 Євро, визначених
висновком спеціаліста (34300,00-17082,00=17218,00
Євро).

Судом встановлено, що для визначення
вартості аналогічного непошкодженого
автомобіля митним органом використано
дані каталогу SCWACKELISTE ІІІ/2007 ст. 813, марку
RENAULT TRUCKS 420.18 PREMIUM ROUT, 2005 р. (а.с. 191-193).
Натомість модель позивача - RENAULT PREMIUM
420.19T, 2006 р. Крім того, при визначенні
митної вартості в грудні 2008 року
відповідачем використано дані
каталогу SCWACKELISTE ІІІ/2007, які були не
актуальні на дату визначення митної
вартості ТЗ. Посилання відповідача на
відсутність каталогів SCWACKELISTE у 2008 році,
як підставу використання каталогу за
2007 рік, суд вважає необґрунтованим,
оскільки відповідач міг скористатись
альтернативними джерелами визначення
вартості непошкодженого автомобіля, як
то ціновою інформацією ЄАІС
Держмитслужби України.

Крім того, відповідно до частини
третьої статті 265 МК у разі якщо у
митного органу виникає сумнів щодо
правильності визначення декларантом
митної вартості то він своїм рішенням
має право зобов'язати останнього
визначити митну вартість іншим
способом, ніж він використав для її
визначення.

Також, слід зазначити, що митним
органом не оформлено Картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України в порушення ст.ст. 80, 86, 284
Митного кодексу України та п. 2 Порядку
оформлення й використання Картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України затвердженого Наказом
Державної митної служби України 12.12.2005
року № 1227 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 26 грудня
2005 року за № 1562/11842 (чинний на момент
виникнення спірних правовідносин).

На підставі зазначеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що
Івано-Франківською митницею не
доведено правомірність прийняття
рішення Івано-Франківської митниці від
25.12.2008 року за № 628 про визначення
митної вартості транспортного засобу
за шостим (резервним) методом, а тому
вимоги в частині визнання нечинним
вказаного рішення обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Разом з тим, позовні вимоги в частині
встановлення митної вартості
транспортного засобу марки RENAULT PREMIUM
420.19T, номер шасі VF 622GVA000153788 в розмірі 10
000,00 Євро не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 МК України
безпосереднє здійснення митної справи
покладається на митні органи України.

Аналіз статті 266 МК України, а також
положень постанови Кабінету Міністрів
України від 9 квітня 2008 року № 339 «Про
затвердження Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів» та Порядку №
1766 дає підстави вважати, що митні
органи мають виключну компетенцію в
питаннях перевірки, контролю
правильності обчислення декларантом
та визначення митної вартості.

Отже, визначення митної вартості
ввезеного товару є владними
управлінськими функціями митного
органу, а суд в свою чергу не вправі
підміняти такий.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дір
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
дійшов до вірних висновків, приймаючи
рішення по суті спірних правовідносин.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційних скарг не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Івано-Франківської
митниці Міндоходів та прокуратури
Івано-Франківської області - залишити
без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 25 вересня
2013 року по справі №809/2313/13-а - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь в справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Р.Б. Хобор