Справа № 2а/0270/1636/12
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/44485/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги С.В.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Управління
Державної міграційної служби України у
Вінницькій області на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 04 квітня 2012
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 31 травня 2012 року у справі за позовом
Управління Державної міграційної
служби України у Вінницькій області до
ОСОБА_1 про адміністративне затримання,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року Управління Державної
міграційної служби України у
Вінницькій області звернулося до суду
з позовом до ОСОБА_1 про
адміністративне затримання.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 04 квітня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 31 травня 2012
року, у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і ухвалити нове -
про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

26 грудня 2011 року набрав чинності Закон
України "Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства" № 3773-VІ від
22.09.2011 року, яким, у порівнянні із
попередньою редакцією цього Закону від
04 лютого 1994 року № 3929-ХІІ, істотно
змінено порядок видворення іноземців
та осіб без громадянства за межі
України.

Частиною 1 статті 30 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства" встановлено процедуру
примусового видворення іноземців та
осіб без громадянства, відповідно до
якої, компетентні органи державної
виконавчої влади уповноважені
приймати не рішення про видворення, а
рішення про примусове повернення
іноземців та осіб без громадянства, ці
рішення можуть бути оскаржені до суду.
Якщо ж вказані особи без поважних
причин в установлений строк таких
рішень не виконають, або якщо є
обгрунтовані підстави вважати, що
іноземець або особа без громадянства
ухилятимуться від виконання цих
рішень, відповідний суб'єкт владних
повноважень звертається до
адміністративного суду з позовом про
їх примусове видворення з України.

Відповідно до частини 2 статті 30
вказаного Закону, рішення суду про
примусове видворення іноземців та осіб
без громадянства може бути оскаржено в
порядку, передбаченому законом.

За таких обставин, судами зроблено
висновок, що Закон № 3773-VI, будучи
спеціальним, взагалі не передбачає
компетенцію адміністративного суду
щодо затримання іноземців або осіб без
громадянства та їх поміщення у пункти
тимчасового перебування, а фактично
покладає такий обов'язок на органи
виконавчої влади після прийняття судом
рішення про примусове їх видворення за
межі України.

Відповідно до частини 4 статті 30 Закону
України "Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства" та приписів
частини другої статті 183-5 КАС України,
позовна заява з вимогою про затримання
іноземця чи особи без громадянства
може бути подана до суду лише з метою
забезпечення можливості подальшого її
видворення, тобто рішення судом про
таке видворення повинно бути прийнято
до вирішення питання про затримання
або якщо такі позовні вимоги заявлені в
одній позовній заяві, то під час
вирішення такої позовної заяви.

Таким чином суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли обгрунтованого
висновку щодо відмови у задоволенні
позовних вимог Управлінню Державної
міграційної служби України у
Вінницькій області про ухвалення
рішення про затримання громадянина
ОСОБА_1 та його примусове утримання в
пункті тимчасового перебування
іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги не
спростовуються висновки, викладені в
судових рішеннях, підстави для їх
скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління Державної
міграційної служби України у
Вінницькій області залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 04
квітня 2012 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 31 травня 2012 року у справі за позовом
Управління Державної міграційної
служби України у Вінницькій області до
ОСОБА_1 про адміністративне затримання
- без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Гаманко

Судді
С.В. Білуга

А.Ф.
Загородній