Справа № 449/683/14-а
Суддя: Савчак А. В.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Перемишлянський районний суд
вул.Галицька, 67а м. м. Перемишляни
Перемишлянський район Львівськая
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2014
м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд
Львівської області у складі:

Головуючого - судді Савчака А.В.

Секретаря - Кісіль С.З.

За участі

Позивачки - ОСОБА_1

Представника відповідача - Дейнеки І.П.

Представника третьої особи - ОСОБА_3

розгляднув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Стрілківської
сільської ради Перемишлянського
району Львівської області, третя особа:
ОСОБА_4 про визнання протиправним та
скасування
рішенняСтрілківськоїсільської ради
№60 від 6 травня 2014 року

Встановив:

Позивака звернулась до суду з позовом
про визнання протиправним та
скасування рішення Стрілківської
сільської ради Перемишлянського
району №60 від 6 травня 2014 року «Про
внесення змін та доповнень до рішень
№75, 76 від 23.08.2013 р.» (надалі - Рішення №60).

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
29.11.2005 року вона на підставі договору
купівлі-продажу придбала у ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 будинок по АДРЕСА_1, який належав
попереднім власникам на праві спільної
часткової власності. Згідно цього ж
договору, Позивачка також придбала
земельну ділянку для обслуговування
даного будинку та ведення ОПГ, які
належали ОСОБА_7 згідно Державного акту
на право власності на землю серії І-ЛВ
№014016 виданого 19.03.2002 року (надалі -
Державний акт). Згодом даний Державний
акт було скасовано рішенням суду через
помилку у записі номера і дати рішення
сільської ради на підставі якого його
видавали.

23 серпня 2013 року Відповідачем було
прийнято рішення №75 (а.с.12) згідно
якого, Позивачці було надано дозвіл на
виготовлення технічної документації
із землеустрою на земельні ділянки в
с.Стрілки: 0,25 га. для обслуговування
житлового будинку та господарських
споруду; 0,15 га. для ведення особистого
селянського господарства.

Однак, 6 травня 2014 року Відповідачем
прийнято Рішення №60 згідно якого було
внесено зміни до попереднього рішення
№75. В результаті прийняття такого
рішення на земельній ділянці, на яку
претендує Позивачка, було вирішено
облаштувати спільний заїзд до
будинковолодінь Позивачки та
землекористувача сусідньої земельної
ділянки ОСОБА_4

На думку Позивачки, приймаючи
оскаржуване рішення Відповідач діяв
поза межами наданих йому повноважень,
оскільки чинне законодавство не надає
Відповідачу за даних обставин право
відміняти прийняте ним же рішення.

Тому, Позивачка вважає, що Рішення №60
має бути визнане протиправним та
скасоване.

Представник відповідача - сільський
голова Дейнека І.П. проти позову
заперечив, подав до суду заперечення до
позову. Вважає, що приймаючи
оскаржуване рішення депутати
сільської ради діяли правомірно,
оскільки, для землекористувачів
сумісних земельних ділянок по АДРЕСА_1
та АДРЕСА_2 неможливо облаштувати
окремі заїзди. Крім того, представник
Відповідача вважає, що попереднє
рішення №75 на момент прийняття
оскаржуваного рішення так і не було
виконане та право власності ні у
Позивачки ні у суміжного
землекористувача не виникло (в них
відсутні Державні акти на право
власності на земельні ділянки), - тому
Відповідач мав право приймати таке
рішення.

Представник третьої особи ОСОБА_4 -
ОСОБА_8 в судове засідання з»явився,
проти позову заперечив та подав
письмові заперечення. Пояснив, що
оскільки рішення №75 та №76 перебувають
на стадії виконання, - тому говорити про
вилучення у Позивачки земельної
ділянки площею 0,01 га. для облаштування
спільного заїзду є передчасним. Межі
земельних ділянок як Позивачки так і
Третьої особи по даний час не
встановлені, державних актів у них
немає. Отже, твердження Позивачки про
вилучення у неї земельної ділянки
площею 0,01 га. є голослівним і не
відповідає дійсності.

Суд заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у розгляду справи,
дослідивши надані суду документи
встановив такі обставини та
правовідносини.

19 березня 2002 року, громадянці ОСОБА_5
було видано Державний акт на право
приватної власності на дану земельну
ділянку. Однак даний Державний акт було
скасовано рішенням Перемишлянського
районного суду Львівської області від
29 вересня 2011 року (а.с.43-44). В даному
Державному акті, зокрема зазначається,
що він виданий на підставі рішення
Стрілківської сільської ради №20 від 24
січня 2002 року, якого, як встановлено
рішенням Перемишлянського районного
суду Львівської області від 29 вересня
2011 року (а.с.43-44) фактично не існує. При
цьому існує рішення від 4 лютого 2002 року
(а.с.11) «Про затвердження уточнених площ
земельних ділянок громадян»
громадянці ОСОБА_5 було передано у
приватну власність земельні ділянки
площею: 0,25 га. для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
0,1549 га. для ОПГ. Дане рішення, як визнав
представник Відповідача є чинним,
ніким не скасоване та стосується саме
земельної ділянки по АДРЕСА_1, яку в 2005
році і придбала Позивачка згідно
договору купівлі продажу (а.с.18-19).

Отже, як встановлено судом, рішення про
передачу у приватну власність
зазначеної земельної ділянки ОСОБА_5.
фактично приймалося 4 лютого 2002року
(а.с.11), однак номер рішення та дата його
прийняття не відповідає тому, що було
зазначено в скасованому Державному
акті (а.с.21) (№20 від 24 січня 2002 року ).

23 серпня 2013 року Відповідачем було
прийнято рішення №75 (а.с.12) відповідно
до якого Позивачці було надано дозвіл
на виготовлення землевпорядною
організацією технічної документації
із землеустрою щодо встановлення меж
земельних ділянок орієнтовною площею:
0,25 га. В с.Стрілки для обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель і споруд; 0,15 га. для ведення
особистого селянського господарства.
Позивачка також мала погодити дану
технічну документацію відповідно до
вимог діючого законодавства та
представити на затвердження в сільську
раду.

23 серпня 2013 року Відповідачем було
прийнято також рішення №76 (а.с.13)
відповідно до якого Третій особі
(ОСОБА_4) було надано дозвіл на
виготовлення землевпорядною
організацією технічної документації
із землеустрою щодо встановлення меж
земельних ділянок орієнтовною площею:
0,25 га. В с.Стрілки для обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель і споруд; 0,35 га. для ведення
особистого селянського господарства.
Третя особа також мала погодити дану
технічну документацію відповідно до
вимог діючого законодавства та
представити на затвердження в сільську
раду.

В процесі виготовлення такої
документації у Позивачки з Третьою
особою виникла неузгодженість, щодо
меж їх суміжних земельних ділянок,
зокрема, Третя особа - ОСОБА_4 бажала
продовжувати користуватись єдиним
заїздом на їх земельні ділянки, який
існував тривалий проміжок часу, а
Позивачка бажала облаштування окремих
заїздів до їх будинковолодінь. В
зв'язку з чим Позивачкою було замовлено
та виготовлено Абрис їх земельних
ділянок від 30.12.2013 р. (а.с.39). В судовому
засіданні сторони і представник
третьої особи визнали, що даний абрис
відповідає дійсності, а зазначені в
ньому площі (0,2998 га. - у Позивачки та 0.3435
га. - у Третьої особи) є правдивими і
включають в себе як площі земельних
ділянок для обслуговування житлового
будинку так і частково площі надані їм
для ведення ОСГ.

6 травня 2014 року Відповідачем було
прийняте оскаржуване Позивачкою
Рішення №60 (а.с.14) згідно якого було
внесено зміни до рішень №75, 76 і
передбачалось, що до земельних ділянок
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 буде існувати
спільний заїзд з вказаними у рішенні
координатами.

Даним Рішенням №60 Відповідачем
фактично було змінені раніше прийняті
ним рішення №75 та №76 (а.с.12, 13).

Згідно п.1 резолютивної частини рішення
КСУ N 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року
Конституційний Суд України зазначив,
що «орган місцевого самоврядування має
право приймати рішення, вносити до них
зміни та/чи скасовувати їх на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України». Як вбачається з
мотивувальної частини рішення (абзац 2-5
п.4.1) органи місцевого самоврядування (в
т.ч. сільські ради) мають право вносити
зміни та скасовувати власні рішення,
однак такі повноваження в кожному
конкретному випадку повинні бути чітко
передбачені в відповідних
законодавчих нормах.

Представник Відповідача не вказав з
яких саме правових норм випливає право
Відповідача вносити зміни до
попередньо прийнятих ним рішень №75, 76.
Тому суд вважає, що Відповідач
приймаючи оскаржуване рішення діяв
поза межами наданих йому повноважень.

Також судом встановлено, що Відповідач
приймаючи рішення №60 посилався на п.12
розділу Х Земельного кодексу, однак
така норма згідно закону від 06.09.2012 року
була виключена і на момент прийняття
рішення №60 була не чинною.

В судовому засіданні представник
Відповідача не обґрунтував
неможливість облаштування окремих
заїздів до будинковолодіньОСОБА_1 та
ОСОБА_4, як зображено на додатку №1
наданому Позивачкою (а.с.40). На думку
представника Відповідача, такі
пропозиції не відповідають Державним
будівельним нормам. Однак, яким саме
будівельним нормам дана пропозиція не
відповідала,- представник Відповідача
пояснити не зміг. Як не зміг пояснити з
яких конкретно пунктів ДБН 360-92
(зазначених в оскаржуваному рішенні
№60) виходили депутати, облаштовуючи
спільний заїзд.При цьому слід звернути
увагу на те, що ДБН 360-92 взагалі не
містять жодних вимог до облаштування
спільних заїздів, а згідно Примітки 7
додатку 3.1.ДБН 360-92 (дотримання якого є
обов'язковим) «Мінімальні
протипожежні розриви між житловими
будинками і господарськими будівлями у
межах однієї присадибної ділянки не
нормуються».

Ширина земельної ділянки ОСОБА_4 (
третьої особи) (згідно абрису - а.с.42) від
дороги більше ніж в два рази перевищує
ширину земельної ділянки Позивачки: 19,1
метри та 7,27 метри відповідно.

Згідно абрису земельних ділянок до
рішення №60(а.с.42) вбачається, що
найвужча частина земельної ділянки між
будівлями Третьої особи та земельною
ділянкою Позивачки складає 3 метри 20 см.
Представник Третьої особи пояснив, що в
даному місці знаходиться стайня і дана
ширина (3,20 м.) є достатньою (узгоджено з
ОСОБА_4)для обслуговування
господарських будівель ОСОБА_4 В
судовому засіданні представник
Третьої особи також визнав, що відстань
від житлового будинку до колодязя
складає близько 3 метрів 20 сантиметрів
(див. абрис- а.с.42). За таких обставин, суд
вважає, що цілком можливим є
облаштування окремого заїзду до
земельної ділянки ОСОБА_4 шириною 3 - 3,2
метри (починаючи від дороги і до всіх
господарських будівельОСОБА_4.).

З огляду на вищевикладене, суд вважає,
що Відповідач, приймаючи оскаржуване
рішення виходив перш за все з інтересів
та побажань Третьої особи та практично
не врахував думку Позивачки. Тому, суд
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення №60 є необґрунтованим та
упередженим. Під час його прийняття не
було дотримано вимог пропорційності та
розсудливості, а також не дотримано
принципу рівності перед законом, як
цього вимагає ч.3 ст.2 КАС України.

Згідно статті 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В судовому засіданні, представник
Відповідача не довів правомірність
прийняття Стрілківською сільською
радою оскаржуваного рішення №60, а саме:
не вказав на конкретну правову норму,
яка надавала сільській раді право
вносити зміни в попередньо прийняті
рішення; не зміг назвати конкретні
пункти ДБН, з яких виходили депутати
приймаючи рішення; не зміг пояснити
необхідність існування єдиного заїзду
до земельних ділянок Позивачки та
Третьої особи.

Керуючись рішення КСУ N 7-рп/2009 від 16
квітня 2009 року, ч.3 ст. 2, ст.ст. 17-19, 35, 71, 94,
160-163 КАС України, суд -

Вирішив:

Позов - задоволити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Стрілківської сільської ради
Перемишлянського району №60 від 6
травня 2014 року «Про внесення змін та
доповнень до рішень №75, 76 від 23.08.2013 р.».

Стягнути з Стрілківської сільської
ради Перемишлянського району
Львівської області на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 73 грн. 08 коп.

Апеляційну скаргу на постанову суду
першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
повного тексту постанови. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя:
Савчак Андрій Володимирович