Справа № 804/5251/14
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 р. Справа № 804/5251/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі судді
Кальника В.В., розглянувши в письмовому
провадженні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Карі
Україна» до Державної податкової
інспекції у Кіровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення форми «С» №
від 07.11.2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю «Карі
Україна» звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
форми «С» № від 07.11.2013 року.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що податковою
інспекцією було проведено фактичну
перевірку позивача з питань дотримання
норм законодавства з питань
регулювання обігу готівки, порядку
здійснення платниками податків
розрахункових операцій, ведення
касових операцій, наявності документа,
що підтверджує державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців відповідно до закону,
ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому
числі про виробництво та обіг
підакцизних товарів, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами), за
результатами якої був складений акт
від 18.10.2013р., на підставі якого прийняте
вищевказане оспорюване податкове
повідомлення-рішення. Позивач вважає
висновки Акту перевірки про
відсутність облікових документів на
товар у місці його фактичної
реалізації та порушення позивачем
вимог п. 12 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» безпідставними та такими, що
зроблені без дослідження всіх обставин
здійснення господарської діяльності
позивачем, у зв'язку з чим, на думку
позивача, у відповідача були відсутні
правові підстави для прийняття
податкового повідомлення-рішення
форми «С» № від 07.11.2013 року в
частині застосування до позивача
штрафних (фінансових) санкцій за
порушення п.12 ст.3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» у сумі 5 345 296,00 (п'ять мільйонів
триста сорок п'ять тисяч двісті
дев'яносто шість) гривень.

Представником відповідача до
суду надані заперечення, в яких
зазначено, що:

- у відповідності до підпункту 20.1.5.
пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу
України перевіряючими було проведено
зняття залишків товарно-матеріальних
цінностей на господарській одиниці
підприємства у присутності керуючої
магазином Германської Л.І. При фіксації
залишків ТМЦ було встановлено
наявність ТМЦ на загальну суму 2672648,00
грн., про що було складено відомості про
результати перевірки щодо повноти
оприбуткування, реалізації та
фактичних залишків запасів станом на
09.10.2013 року суб'єктом господарювання
ТОВ «КАРІ УКРАЇНА». У зв'язку з тим, що
на початок перевірки документи
стосовно обліку товарних запасів за
місцем їх реалізації не були надані,
перевіряючими 11.10.2013 року вручено під
розписку працівнику ТОВ «КАРІ УКРАЇНА»
лист ГУ Міндоходів у Хмельницькій
області №5945/10/22-01-22-02-09 від 11.10.2013 року
щодо проведення інвентаризації ТМЦ (в
тому числі зняття залишків), надання
інформації про фактичні залишки на
господарських об'єктах у м.
Хмельницькому в розрізі артикулів із
зазначенням найменування товарів, їх
кількості та ціни реалізації, надання
первинних документів на ТМЦ на
господарських об'єктах у м.
Хмельницькому;

- в ході перевірки перевіряючими
вдруге, згідно листа ГУ Міндоходів у
Хмельницькій області №6014/10/22-01-22-02-09 від
14.10.2013 року, запрошено товарні звіти
матеріально-відповідальної особи по
господарському об'єкту - відділу «Карі»
в ТРЦ «Оазис», м. Хмельницький, вул.
Маршала Рибалка, 2-а;

- посадовими особами ТОВ «КАРІ УКРАЇНА»
в ході перевірки не надані до перевірки
останні інвентаризаційні відомості
товару по підприємству, первинні
бухгалтерські документи щодо обліку
товарних-запасів за місцем їх
реалізації, товарні звіти
матеріально-відповідальної особи по
господарському об'єкту, не виведені
залишки товарних запасів по
бухгалтерському обліку підприємства
станом на 09.10.2013 року, про що
перевіряючими в акті перевірки
зроблено висновок про ведення
неналежним чином, з порушенням порядку,
встановленому законодавством, обліку
товарних запасів за місцем їх
реалізації на загальну суму 2672648,00 грн.
(згідно відомості про результати
перевірки щодо повноти оприбуткування,
реалізації та фактичних залишків
запасів станом на 09.10.2013 року);

- доводи платника податків, наведені у
скарзі, не спростовують самого факту
наявності встановлених порушень, а
податкове повідомлення-рішення №
від 07.11.2013 року повністю відповідає
вимогам чинного законодавства, а тому є
правомірним.

Сторони в судове засідання не прибули.

За таких обставин, у відповідності до
вимог ст. 128 КАС України, справу
розглянуто без участі сторін, на
підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку про наступне.

Згідно із положеннями Податкового
кодексу України основним завданням та
функцією органів державної податкової
служби є здійснення контролю за
своєчасністю, достовірністю, повнотою
нарахування та сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів),
контролю за валютними операціями,
контролю за додержанням порядку
проведення готівкових розрахунків за
товари (послуги) у встановленому
законом порядку.

Відповідно до пункту 20.1.4 статті 20
Податкового кодексу України органи
податкової служби мають право
проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Кодексом.

Підпунктом 75.1 статті 75 Податкового
кодексу України передбачено, що органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що 18.10.2013р. Головним
управлінням Міндоходів у Хмельницькій
області (надалі - ГУ Міндоходів у
Хмельницькій області) на підставі
наказу №284 від 07.10.2013 року було
проведено фактичну перевірку
господарської одиниці ТОВ «КАРІ
УКРАЇНА», а саме магазину,
розташованого за адресою:

м. Хмельницький, вул. Маршала Рибалка, 2а
(надалі - магазин) щодо дотримання норм
законодавства з питань регулювання
обігу готівки, порядку здійснення
платниками податків розрахункових
операцій, ведення касових операцій,
наявності документа, що підтверджує
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців відповідно
до закону, ліцензій, патентів, свідоцтв,
у тому числі про виробництво та обіг
підакцизних товарів, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами).

За результатами перевірки складено акт
без реєстраційного номеру від 18.10.2013
року, зареєстрований в ДПІ в
Кіровському районі м. Дніпропетровська
ГУ Міндоходів у Дніпропетровській
області 21.10.2013 року за №0130/22/01/22/37989494, в
якому зафіксовані наступні порушення:

- п. 12 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», а саме порушено порядок
ведення обліку товарних запасів за
місцем реалізації та зберігання на
загальну суму 2 672 648,00 гривень згідно з
додатком до акту перевірки №4, відсутні
будь-які підтверджуючі документи на
товар, що знаходиться у реалізації.

Згідно п. 4.3. Акту перевірки, для
ознайомлення з матеріалами перевірки,
надання пояснень щодо фактів
викладених в Акті перевірки, керівнику
ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» необхідно прибути
до ДПІ у Кіровському районі м.
Дніпропетровська у термін до 01.11.2013
року. Пунктом 4.4. Акту перевірки
встановлено перелік документів, які
необхідно надати для розгляду у
вказаний термін, а саме накладні на
товар та первинні документи, які
підтверджують походження товару.

30.10.2013 року, не погоджуючись із
висновками Акту, ТОВ «КАРІ УКРАЇНА»
звернулося із запереченнями
(поясненнями) на Акт перевірки до ДПІ у
Кіровському районі м.
Дніпропетровська, до яких були додані
належним чином завірені копії
накладних на внутрішнє переміщення
товару та результати інвентаризації по
магазину станом на 10.10.2013 року всього на
95 арк.

Додатково 07.11.2013 року ТОВ «КАРІ
УКРАЇНА» звернулося до ДПІ у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
із листом (вих.№02-01/11-13 від 01.11.2013 року),
до якого повторно були додані копії
накладних на внутрішнє переміщення
товару та результати інвентаризації по
магазину станом на 10.10.2013 року.

ДПІ в Кіровському районі м.
Дніпропетровська винесло податкове
повідомлення-рішення форми «С» №
від 07.11.2013 року, яким за порушення п.12
ст.3 Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» та згідно ст.20
зазначеного Закону до ТОВ «КАРІ
УКРАЇНА» застосовані штрафні санкції
на суму 5 345 296,00 (п'ять мільйонів триста
сорок п'ять тисяч двісті дев'яносто
шість) гривень. Податкове
повідомлення-рішення одержано ТОВ
«КАРІ УКРАЇНА» засобами поштового
зв'язку 13.11.2013 року.

Не погоджуючись із прийнятим ДПІ у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
податковим повідомленням-рішенням
№ від 07.11.2013 року, ТОВ «КАРІ
УКРАЇНА» звернулося до Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області із
первинною скаргою від 19.11.2013 року
вх.№5074/10/С.

Згідно рішення Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 02.12.2013 року №4318/10/04-36-10-08-09,
термін розгляду первинної скарги
вх.№5074/10/С продовжено по 18.01.2014 року
включно.

Рішенням Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 20.01.2014 року №284/10/04-36-10-08-09
про результати розгляду скарги,
податкове повідомлення-рішення №
від 07.11.2013 року, прийняте ДПІ у
Кіровському районі м.
Дніпропетровська, - залишено без змін, а
скаргу платника податків - без
задоволення.

Не погоджуючись із прийнятим ДПІ у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
податковим повідомленням-рішенням
№ від 07.11.2013 року та прийнятим
Головним управлінням Міндоходів у
Дніпропетровській області рішенням
від 20.01.2014 року №284/10/04-36-10-08-09 про
результати розгляду скарги, ТОВ «КАРІ
УКРАЇНА» звернулося до Міністерства
доходів і зборів України із повторною
скаргою вих. №01-29/01-14 від 29.01.2014 року, за
результатами розгляду якої
Міністерством доходів і зборів України
було прийнято рішення про результати
розгляду скарг від 27.03.2014 року
№5469/6/99-99-10-01-02-15, яким залишено без змін
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
№ від 07.11.2013 року, а скаргу
платника податків - без задоволення.

Позивач вважає податкове
повідомлення-рішення протиправним,
тому звернувся до суду за захистом
порушених прав.

Вирішуючи заявлений спір по суті, суд
виходить із наступного.

Встановлено, що Товариство з обмеженою
відповідальністю «КАРІ УКРАЇНА» є
юридичною особою (ідентифікаційний код
37989494, місцезнаходження: 49000,
Дніпропетровська область, м.
Дніпропетровськ, вул. Пастера, буд. 4),
зареєстрованою 27.12.2011 року виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради Дніпропетровської області.

Основним видом діяльності ТОВ «КАРІ
УКРАЇНА» є діяльність із роздрібного
продажу непродовольчих товарів у
власних господарських одиницях
(магазинах), які знаходяться у
користуванні ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» на
умовах оренди та/або суборенди.

ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» відноситься до
міжнародної торговельної мережі, що
реалізує на території України товари
непродовольчого призначення (взуття,
одяг та аксесуари) для населення.
Торгова мережа «KARI» на сьогоднішній
день налічує більше 550 магазинів,
розташованих у Польщі, Білорусії,
Казахстані, Російській Федерації та
Україні, з яких понад 50 магазинів
розташовано в Україні.

Як платник податків позивач перебуває
на обліку в Державній податковій
інспекції у Кіровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області.

У зв'язку з перевищенням загальної суми
сплачених податків за платежами, що
контролюються податковими органами, за
останні чотири послідовні податкові
(звітні) місяці, встановленої законом
суми, наказом Міндоходів України №543
від 07.10.2013 року ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» було
включено до Реєстру великих платників
податків на 2014 рік.

Суд зазначає, що в Акті перевірки було
зазначено про порушення позивачем
порядку ведення обліку товарних
запасів за місцем реалізації на
загальну суму 2 672 648,00 гривень за
продажними цінами, в той час, як
позивач, як підприємство роздрібної
торгівлі, згідно затвердженої ним
облікової політики (наказ №28/02-12 від
28.02.2012 року «Про облікову політику ТОВ
«КАРІ УКРАЇНА» та Положення про
облікову політику ТОВ «КАРІ УКРАЇНА»),
в своєму бухгалтерському обліку
відображає облік товару за початковими
цінами (собівартістю), під час продажу
чи іншому вибутті товарів оцінка
здійснюється по методу ФІФО.

Оцінка запасів за методом ФІФО
базується на припущенні, що запаси
використовуються у тій послідовності,
у якій вони надходили на підприємство
(відображені у бухгалтерському обліку),
тобто запаси, які першими
відпускаються у виробництво (продаж та
інше вибуття), оцінюються за
собівартістю перших за часом
надходження запасів (п.20 П(С)БО 9
"Запаси").

Відповідно, контроль за фактичним
рухом запасів (товарів), визначених
родовими ознаками, здійснюється
позивачем шляхом відслідковування
операцій з приймання на склад та
відпуску зі складу стосовно кожної
партії товару. Відслідковування
реалізації/використання запасів
товарів здійснюється, виходячи з
правила: першими
реалізуються/використовуються ті
партії товарів, які першими поступили
на склад (за принципом, закладеним у
методі ФІФО, у натуральних показниках).
Облік запасів товарів ведеться з
врахуванням саме такої послідовності
їх реалізації.

Згідно положень п.12 ст.3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Отже, вищенаведений Закон передбачає
альтернативні форми ведення обліку
товарних запасів, а саме: а) облік
товарних запасів на складах; б) облік
товарних запасів за місцем їх
реалізації; в) облік товарних запасів
на складах та за місцем їх реалізації;
та не містить імперативного припису
щодо обов'язкового обліку товарних
запасів виключно за місцем їх
реалізації, а тому позивач не
позбавлений права зберігати всі
відповідні документи, тобто вести
облік товарних запасів, що
підтверджують оприбуткування товарів
не лише за місцем реалізації.

Крім того, положення п.12 ст.3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», має бланкетний
характер та містить посилання на
порядок, встановлений законодавством.

Методичні рекомендації з
бухгалтерського обліку запасів,
затверджених наказом Міністерства
фінансів України від 10 січня 2007 р. №2
носять рекомендаційний характер. Такі
методичні рекомендації не
встановлюють загальнообов'язкових
прав та обов'язків для невизначеного
кола суб'єктів, не зареєстровані в
Міністерстві юстиції України, не є
нормативно-правовим актом, а отже не
обов'язковими для виконання.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», облік товарних
запасів фізичною особою - підприємцем
ведеться у порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку.

Відповідно до Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 9 «Запаси»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України №246 від 20.10.1999,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 02.11.1999 за №751/4044, яке
визначає методологічні засади
формування у бухгалтерському обліку
інформації про запаси і розкриття її у
фінансовій звітності, розроблена
методологія та порядок визнання та
первісної оцінки запасів, оцінки
запасів на дату балансу та розкриття
інформації про запаси в примітках до
фінансової звітності.

Вказане Положення (стандарт) визначає
що запаси - це активи, які, зокрема
утримуються для подальшого продажу за
умов звичайної господарської
діяльності. Разом з тим цим Положенням
(стандартом) безпосередньо не
регламентовано порядок організації та
обліку запасів.

Суд вважає, що відсутність первинних
документів, що фіксують факти
здійснення господарських операцій у
місці реалізації товару, не свідчать
про не ведення позивачем обліку
товарних запасів відповідно до вимог
чинного законодавства. Відсутність
(порушення) обліку товарів за місцем
реалізації або зберігання, в розумінні
п.12 ст.3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» не є веденням такого обліку
взагалі.

З аналізу зазначеного вище вбачається,
що облік товарних запасів є суто
бухгалтерською категорією, тому
порядок ведення обліку товарних
запасів здійснюється на підставі норм
законодавства, що регулюють порядок
ведення бухгалтерського обліку.

Порядок обліку товарних запасів
визначений Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», згідно ст. 1 якого
бухгалтерський облік - процес
виявлення, вимірювання, реєстрації,
накопичення, узагальнення, зберігання
та передачі інформації про діяльність
підприємства зовнішнім та внутрішнім
користувачам для прийняття рішень.

Відповідно до п. 5 ст. 8 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підприємство
самостійно визначає облікову політику,
обирає форму бухгалтерського обліку,
розробляє систему і форми
внутрішньогосподарського
(управлінського) обліку, звітності і
контролю господарських операцій,
затверджує правила документообігу і
технологію обробки облікової
інформації.

Отже, питання організації
бухгалтерського обліку на
підприємстві належать до компетенції
його власника (власників) або
уповноваженого органу (посадової
особи) відповідно до законодавства та
установчих документів.

Як вбачається із Акту перевірки,
податковий орган зробив висновок про
порушення позивачем п. 12 ст. 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» у зв'язку з не
наданням під час перевірки первинних
документів на товарні запаси, що
знаходилися на місці здійснення
господарської діяльності - в магазині.

У листі Державного комітету України з
питань регуляторної політики та
підприємництва №16277 від 29.12.2009 р.
зазначено, що до документів, які є
підставою для оприбуткування товару,
як правило, належать накладні та
товарно-транспортні накладні. Такі
документи є підставою для внесення
записів до облікових бухгалтерських
реєстрів. Відсутність відповідних
первинних документів, які
підтверджують рух
товарно-матеріальних цінностей, є
порушенням установленого порядку
ведення бухгалтерського обліку.

Таким чином, документами, що є
підставою для внесення записів до
бухгалтерського обліку є накладні на
внутрішнє переміщення товару,
товарно-транспортні накладні, тощо, а
відсутність відповідних первинних
документів, які підтверджують рух
товарно-матеріальних цінностей є
порушенням встановленого порядку
ведення бухгалтерського обліку.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем застосовується машинна
обробка документів з використанням
комп'ютерної програми бухгалтерського
обліку DYNAMICS AX, яка забезпечує
систематизацію, аналітичний та
бухгалтерський облік інформації, що
міститься у первинних документах.

Товар, що реалізується позивачем у
власних магазинах, придбавається на
підставі контракту №KR-UA/1202/22,
укладеного 22.02.2012 року між позивачем та
компанією Warome Limited (Гонконг).

Розмитнення придбаного позивачем
товару у 2013 році відбувалося на
Київській регіональній митниці, після
чого товар доставлявся на склад в м.
Одеса для зберігання та подальшого
перевезення товару у внутрішньому
сполученні до господарських одиниць
(магазинів) позивача. Тобто, після
прибуття товару на митницю, та
здійснення розмитнення,
оприбуткування товару здійснювалось
на склад позивача.

Послуги складського зберігання товару
на складі в м. Одеса у 2013 році позивачу
надавалися ТОВ «МАКСАН» на підставі
договору №26/11/12 про надання
логістичних послуг з відповідального
зберігання товарів від 26.11.2012 року,
копія якого долучена до матеріалів
справи.

Із складу ТОВ «МАКСАН» товар
відпускався та розподілявся до
магазинів позивача, де безпосередньо
здійснювалася його реалізація, в тому
числі до магазину, розташованого за
адресою: м. Хмельницький, вул. Маршала
Рибалка, 2а, на підставі відповідних
видаткових складських ордерів,
накладних на внутрішнє переміщення,
передачу товарів, тари та
товарно-транспортних накладних, копії
яких долучено до матеріалів справи та
досліджені судом.

Суд зазначає, що зазначені документи
спільно із вантажно-митними
деклараціями є документами, які
фіксують здійснення господарських
операцій, підтверджують та
відображають факт придбання та руху
товарно-матеріальних цінностей,
вказують на ведення обліку товарних
запасів на товари вказані в Акті
перевірки. Передача товарів магазину
за накладними на внутрішнє переміщення
відбувалася матеріально
відповідальним особам.

Вказане свідчить, що позивачем
додержані вимоги діючого
законодавства щодо виконання обов'язку
з ведення обліку товару, здійснення
продажу тих товарів, які відображені в
такому обліку.

Відкриті позивачем господарські
одиниці - магазини не зареєстровані як
філії позивача, самостійно не
здійснюють закупівлю товарів,
податкової звітності не здають, не
перебувають на податковому обліку у
відповідних податкових інспекціях та
їх діяльність направлена виключно на
реалізацію товарів позивача.

Таким чином, відсутність первинних
документів у місцях реалізації
товарів, тобто у магазині позивача не
може свідчити про те, що підприємство у
встановленому законодавством порядку
не веде облік товарних запасів на
складах та/або за місцем їх реалізації,
а також про те, що товар у магазині не
оприбуткований у встановленому
законом порядку.

Більше того, відсутність первинних
документів у місці реалізації товару
не свідчить про не ведення позивачем
обліку товарних запасів відповідно до
вимог чинного законодавства, оскільки
відповідно до змісту ч. 7 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
визначено обов'язок підприємства
забезпечувати належне зберігання
первинних документів і регістрів
бухгалтерського обліку протягом
встановленого строку, крім того
пунктом 6.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 передбачено, що первинні
документи та облікові регістри, що
пройшли обробку, бухгалтерські звіти і
баланси до передачі їх до архіву
підприємства, установи повинні
зберігатися в бухгалтерії у
спеціальних приміщеннях або зачинених
шафах під відповідальністю осіб,
уповноважених головним бухгалтером.

Згідно ст. 20 «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», до суб'єктів
господарювання, що здійснюють
реалізацію товарів, які не обліковані у
встановленому порядку, застосовується
фінансова санкція у розмірі подвійної
вартості необлікованих товарів, які не
обліковані за місцем реалізації та
зберігання, за цінами реалізації, але
не менше десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Норми Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» та інших
нормативно-правових актів, які
регулюють спірні правовідносини, не
містять вимог про те, що ненадання
накладних в момент перевірки є
свідченням відсутності обліку
товарних запасів чи свідченням
порушення порядку такого обліку, а
також про те, що накладні мають
невідкладно надаватись особам, які
проводять перевірку, а ненадання
накладних в момент перевірки є
підставою для притягнення до
відповідальності згідно зі ст.20
вказаного Закону.

Стаття 20 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» встановлює порядок
застосування фінансової санкції не за
ненадання під час перевірки певних
документів, а за порушення порядку
ведення обліку товарних запасів -
реалізація товарів, які не
обліковані у встановленому порядку за
місцем реалізації та зберігання. Тобто,
якщо суб'єкт підприємницької
діяльності реалізує товар, що не був
облікований ним взагалі (ні за місцем
реалізації, ні за місцем знаходження
юридичної особи).

З матеріалів справи вбачається, що
позивач має всі необхідні первинні
документи, на підставі яких
проводиться бухгалтерський облік
товарних запасів, починаючи з моменту
їх ввезення на митну територію України,
серед яких зокрема: вантажно-митні
декларації, складські ордери,
товарно-транспортні накладні, накладні
на внутрішнє переміщення товарів,
пакувальні листи, акти приймання ТМЦ на
місцях та інші.

Факт передачі таких документів
перевіряючим підтверджується зокрема
актами приймання-передачі документів
для проведення перевірки № 01-12/12-13 від
12.12.2013 року, № 01-16/12-13 та № 03-16/12-13 від
16.12.2013 року, підписаних посадовими
особами позивача та перевіряючими, які
долучені до матеріалів справи. При
цьому, порушень порядку ведення ТОВ
«КАРІ УКРАЇНА» обліку ТМЦ під час
проведення ДПІ у Кіровському районі м.
Дніпропетровська позапланової виїзної
документальної перевірки на підставі
наказів №467 від 11.12.2013 року та №508 від
25.12.2013 року не виявлено.

Крім того, суд вважає за необхідне
звернути особливу увагу на те, що
отримання відповідачем таких
документів до винесення оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
підтверджується відповідним штампом,
поставленого працівником податкового
органу у нижній правій частині
примірника заперечень позивача та
листа вих.№02-01/11-13 від 01.11.2013р. Однак,
вказані документи не були враховані
відповідачем під час винесення
спірного податкового
повідомлення-рішення № від 07.11.2013
року.

Відповідно до п. 56.21 ст. 56 Податкового
кодексу України у разі коли норма цього
Кодексу чи іншого нормативно-правового
акта, виданого на підставі цього
Кодексу, або коли норми різних законів
чи різних нормативно-правових актів,
або коли норми одного і того ж
нормативно-правового акта суперечать
між собою та припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків або
контролюючих органів, внаслідок чого є
можливість прийняти рішення на користь
як платника податків, так і
контролюючого органу, рішення
приймається на користь платника
податків.

Відповідно до підпункту 4.1.4 пункту 4.1
статті 4 Податкового кодексу України
встановлена презумпція правомірності
рішень платника податку в разі, якщо
норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків.

Згідно положень частини другої статті
71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Перевіривши оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № від 07.11.2013
року на відповідність частині третій
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, враховуючи той
факт, що перевіряючими під час
складання акта перевірки не враховані
дані первинних документів та облікових
регістрів, в яких відображено облік
товарних запасів на підприємстві
(складі) та внутрішнє переміщення
товарів з дотриманням вимог ведення
бухгалтерського обліку, суд приходить
до висновку про його протиправність та
наявність підстав для скасування
винесеного на підставі акту перевірки
податкового повідомлення-рішення,
оскільки податкове
повідомлення-рішення винесено без
врахування усіх обставин у справі, у
зв'язку із чим позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
державного бюджету України.

Керуючись статтями 128, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Карі
Україна» до Державної податкової
інспекції у Кіровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення форми «С» №
від 07.11.2013 року - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
форми «С» № від 07.11.2013
року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Карі Україна»
витрати по сплаті судового збору в сумі
487,20 грн.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя В.В. Кальник