Справа № 21-164а14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючогоКривенка В.В.,
суддів:Гриціва М.І., Гусака М.Б.,
Коротких О.А., Кривенди О.В.,
Маринченка В.Л., Панталієнка П.В.,
Прокопенка О.Б., Терлецького О.О., Тітова
Ю.Г., -

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом ОСОБА_1
до військової частини А 2502 про
стягнення грошової компенсації за
речове майно,

в с т а н о в и л а:

У червні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
протиправною відмову відповідача
виплатити йому грошову компенсацію за
неотримане речове майно та стягнути з
відповідача на його користь
компенсацію в сумі 7228 грн 66 коп.

Хмельницький окружний
адміністративний суд постановою від 15
липня 2009 року позов задовольнив.

Львівський апеляційний
адміністративний суд постановою від 19
травня 2011 року рішення суду першої
інстанції скасував та ухвалив нове
рішення, яким позов задовольнив
частково: зобов'язав відповідача
виплатити грошову компенсацію замість
речового майна, не отриманого за період
до 11 березня 2000 року та з 28 жовтня 2004
року по 10 квітня 2009 року.

Вищий адміністративний суд України
постановою від 29 січня 2014 року скасував
рішення судів апеляційної та першої
інстанцій, у задоволенні позову
відмовив.

Приймаючи таке рішення, касаційний суд
виходив із того, що положення пункту 2
статті 9-1 Закону України від 20 грудня 1991
року № 2011-XII «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин; далі -
Закон № 2011-XII) на позивача не
поширюються, оскільки регулюють
порядок виплати компенсації за
неотримане речове майно
військовослужбовцям, які проходять
військову службу за контрактом або
перебувають на кадровій військовій
службі, і не можуть бути застосовані до
військовослужбовців, звільнених з
військової служби, оскільки зазначені
положення Закону не передбачають
виплату компенсації за неотримане
речове майно військовослужбовцям, які
були звільнені зі служби.

У заяві про перегляд судових рішень
Верховним Судом України ОСОБА_1,
посилаючись на неоднакове
застосування касаційним судом статті
9-1 Закону № 2011-XII та Положення про
порядок речового забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил та
інших військових формувань у мирний
час, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 28 жовтня 2004 року
№ 1444 (далі - Положення), просить
скасувати постанову Вищого
адміністративного суду України від 29
січня 2014 року, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

На обґрунтування заяви додано копії
ухвал Вищого адміністративного суду
України від 7 та 16 грудня 2011 року (№№
К-16882/08, К-9314/08 відповідно), які, на думку
заявника, підтверджують неоднакове
застосування касаційним судом одних і
тих самих норм права у подібних
правовідносинах.

Перевіривши наведені заявником доводи,
колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України вважає, що заява не
підлягає задоволенню з таких підстав.

У рішеннях, наданих заявником на
підтвердження неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права,
Вищий адміністративний суд України
послався на те, що нормами Положення
передбачена виплата грошової
компенсації звільненим
військовослужбовцям, і такі норми
підлягають застосуванню до спірних
відносин.

У справі, що розглядається, суд
касаційної інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, виходив із
того, що положення частини другої
статті 9-1 Закону № 2011-XII регулюють
порядок виплати компенсації замість
речового майна військовослужбовцям,
які проходять військову службу за
контрактом або перебувають на кадровій
військовій службі, і не поширюються на
військовослужбовців, звільнених з
військової служби.

Тобто, на час звернення позивача до
командування військової частини для
отримання грошової компенсації
замість речового майна та до суду з
адміністративним позовом положення
Закону № 2011-XII не передбачали такого
права для військовослужбовців,
звільнених у запас або відставку, а
пункт 27 Положення не підлягає
застосуванню, оскільки суперечить
положенням зазначеного вище Закону.

Висновок Вищого адміністративного
суду України у справі, що
розглядається, ґрунтується на
правильному застосуванні ним норм
матеріального права та відповідає
практиці Верховного Суду України з
розгляду справ цієї категорії.

Аналогічна позиція була неодноразово
висловлена Верховним Судом України,
зокрема у постанові від 19 березня 2013
року (№ 21-38а13).

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає, крім випадку, встановленого
пунктом 2 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В.
КривенкоСудді: М.І.
Гриців М.Б. ГусакО.А. КороткихО.В.
КривендаВ.Л. МаринченкоП.В. Панталієнко
О.Б. ПрокопенкоО.О. ТерлецькийЮ.Г. Тітов