Справа № 2а-10463/11/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/38973/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі міста Києва Державної
податкової служби

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16 січня 2012 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2012
року

у справі № 2а-10463/11/2670

за позовом Представництва «Банковні
інститут висока школа а.с.»

до Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі міста Києва

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Представництво «Банковні інститут
висока школа а.с.» (далі - позивач)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі міста Києва (далі
- відповідач) про скасування податкових
повідомлень-рішень від 02 лютого 2011
року: № /0 - в частині нарахування
основного платежу з податку на
прибуток іноземних юридичних осіб у
розмірі 165988,00 грн. та відповідних
штрафних (фінансових) санкцій; № -
в частині нарахування основного
платежу з податку з доходів найманих
працівників у розмірі 43289,27 грн. та
відповідних штрафних (фінансових)
санкцій.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16 січня 2012 року позов задоволено.
Скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0 від 02
лютого 2011 року, прийняте ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва, в
частині нарахування 165988,00 грн. податку
на прибуток іноземних юридичних осіб
та відповідних штрафних санкцій.
Скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 02
лютого 2011 року, прийняте ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва, в
частині нарахування 43289,27 грн. податку з
доходів фізичних осіб та відповідних
штрафних санкцій.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2012
року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16 січня 2012 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва ДПС,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16 січня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22 травня 2012 року і ухвалити нове
судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у Солом'янському районі м. Києва
провела виїзну планову перевірку
Представництва «Банковні інститут
висока школа а.с.» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 21 травня 2008
року по 30 червня 2010 року, за
результатами якої був складений акт №
70/22-04-26607277 від 13 січня 2011 року.

За висновками акту перевірки позивачем
були порушені: вимоги пункту 5.1 статті 5,
підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5,
підпункту 5.4.4 пункту 5.4 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», в результаті чого
занижено податок на прибуток у періоді,
який перевірявся, на загальну суму
165988,00 грн., у тому числі: за 3 квартал 2009
року - 51000,00 грн., за 2009 рік - 67961,00 грн., за 1
квартал 2010 року - 34965,00 грн., за півріччя
2010 року - 98027,00 грн.; вимоги підпункту 4.1.3
пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.3.5 пункту
7.3 статті 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті чого занижено податок на
прибуток за 2008 рік на суму 588,00 грн.;
вимоги підпунктів 4.2.9, 4.2.12 пункту 4.2
статті 4, підпункту «а» пункту 17.2 статті
17, підпунктів «а», «б» пунктів 19.2 статті
19 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», внаслідок чого
занижено податок з доходів фізичних
осіб на суму 45746,20 грн., у тому числі: за
2008 рік - 41573,59 грн., за 2009 рік - 4172,61 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що: позивач завищив валові витрати
відповідного податкового періоду на
суму 303951,10 грн. за операціями по наданню
ТОВ «Торен Трейд» (виконавцем) послуг
згідно договору № 01/10 від 01 жовтня 2009
року, вартість яких склала 305550,00 грн.,
оскільки у відповідності до положень
підпункту 5.4.4 пункту 5.4 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» представництво мало
право віднести до складу валових
витрат за 2009 рік по таких операціях
суму 408,14 грн. (прибуток за 2008 рік (20407,00
грн.) * 2%); позивач неправомірно включив
до складу валових витрат вартість
наданих йому ТОВ «Аметт» (згідно
договорів № 13-34-09 від 20 січня 2009 року, №
3-03/09 від 03 березня 2009 року) та ТОВ Леміш
Груп» (згідно договору № 5/10 від 05
травня 2010 року) рекламних та юридичних
послуг на загальну суму 360000,00 грн.,
оскільки згідно інформації, отриманої
від ГВ ПМ ДПІ у Соломянському районі
службовими записками від 03 листопада
2010 року та від 13 січня 2011 року, ТОВ
«Аметт» та ТОВ Леміш Груп»
використовуються невстановленими
особами в протиправній схемі
незаконного переведення безготівкових
коштів у готівку та незаконного
завищення валових витрат для реально
діючих підприємств, з урахуванням того,
що відносно посадових осіб ТОВ «Аметт»
порушено кримінальну справу № 69-107 щодо
створення підприємства на підставну
особу без мети зайняття
підприємницькою діяльністю та
подальше ухилення від сплати податків,
з огляду на що угоди, укладені
позивачем з вказаними контрагентами, є
нікчемними, а виписані зазначеними
суб'єктами господарювання первинні
бухгалтерські документи не можуть бути
прийняті до уваги як первинні
бухгалтерські документи у розумінні
положень Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та не дають
позивачу права на формування валових
витрат; відповідно до матеріалів
(відомості по виплаті заробітної плати
за період з травня 2008 року по січень 2009
року), наданих згідно листів УПМ ДПА у м.
Києві від 22 червня 2010 року, від 29
листопада 2009 року, представництвом
були виплачені кошти у загальній сумі
288595,10 грн. фізичним особам, прізвища та
ініціали яких наведено на 22-23 аркушах
акту перевірки, проте в
бухгалтерському обліку нарахування,
виплата та оподаткування
вищезазначених доходів фізичних осіб
відображена не була.

02 лютого 2011 року ДПІ у Солом'янському
районі м. Києва на підставі вказаного
акту перевірки прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3
статті 54, пункту 123.1 статті 123
Податкового кодексу України збільшила
Представництву «Банковні інститут
висока школа а.с.» суму грошового
зобов'язання за платежем: податок на
прибуток іноземних юридичних осіб на
208220,00 грн., у тому числі: за основним
платежем - 166576,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) -
41644,00 грн.

02 лютого 2011 року ДПІ у Солом'янському
районі м. Києва на підставі вказаного
акту перевірки прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
згідно з підпунктом 54.3.5 пункту 54.3
статті 54, пункту 127.1 статті 127
Податкового кодексу України збільшила
Представництву «Банковні інститут
висока школа а.с.» суму грошового
зобов'язання за платежем: податок з
доходів найманих працівників на 57182,50
грн., у тому числі: за основним платежем
- 45746,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 11436,50 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що: ТОВ «Торен Трейд»
надавало позивачу послуги по
виготовленню навчально-методичних
комплексів, які використовуються
Представництвом «Банковні інститут
висока школа а.с.» в навчальному
процесі; факти надання юридичних та
рекламних послуг за договорами,
укладеними позивачем з ТОВ «Аметт» та
ТОВ Леміш Груп», підтверджені належним
чином оформленими первинним
бухгалтерськими документами, у зв'язку
з чим позивач правомірно сформував
валові витрати за операціями по
вказаним договорам, з урахуванням того,
що доказів, на які посилався податковий
орган в акті перевірки, відповідачем
надано не було; відомості, на підставі
яких податковим органом було
донараховано позивачу грошові
зобов'язання з податку з доходів
найманих працівників, не відповідають
встановленим вимогам, які є
обов'язковими для юридичної сили
(значення) такого роду документу.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Як вбачається з розділів 1, 2 Положення
про Представництво Банковні інституту
висока школа, Представництво «Банковні
інститут висока школа а.с.» є
самостійним організаційним і
навчально-науковим підрозділом, що
входить до складу Банковні інституту
висока школа, а.с. м. Прага (далі - БІВШ) і
діє на підставі статуту БІВШ в межах
галузевих нормативних актів та чинного
законодавства і власного Положення,
затвердженого генеральним директором
та ректором БІВШ, та погоджується з
проректором представництва. Основним
напрямом роботи Представництва
«Банковні інститут висока школа а.с.» є
підготовка бакалаврів і магістрів,
перепідготовка та підвищення
кваліфікації фахівців відповідно до
вимог державних стандартів освіти
Чеської республіки та України.

Судами було встановлено, що 01 жовтня 2009
року між ТОВ «Торен Трейд» (виконавцем)
та Представництвом «Банковні інститут
висока школа а.с.» (замовником) був
укладений договір № 01/10, відповідно до
умов якого замовник доручає, а
виконавець приймає на себе
зобов'язання надати послуги по
розробці концепції і електронній
версії презентацій 83
навчально-методичних комплексів на
сайті представництва Представництвом
«Банковні інститут висока школа а.с.».

Фактичне виконання сторонами умов
вказаного договору, у тому числі й
оплати вартості таких послуг у розмірі
305550,00 грн. податковим органом не
заперечувалось, підставою для
збільшення позивачу грошових
зобов'язань (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) з податку на
прибуток іноземних юридичних осіб за
вказаними операціями слугував
висновок податкового органу про
належність вказаних послуг до
передпродажних та рекламних заходів.

У пункті 5.4 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) наведено
особливості віднесення витрат
подвійного призначення до складу
валових витрат платника податку.

Відповідно до підпункту 5.4.5 пункту 5.4
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) до валових
витрат включаються витрати платника
податку на проведення передпродажних
та рекламних заходів стосовно товарів
(робіт, послуг), що продаються
(надаються) такими платниками податку.
Витрати на організацію прийомів,
презентацій і свят, придбання і
розповсюдження подарунків, включаючи
безоплатну роздачу зразків товарів або
безоплатне надання послуг (виконання
робіт) з рекламними цілями, але не
більше двох відсотків від
оподаткованого прибутку платника
податку за попередній звітний
(податковий) рік.

За визначеннями, наведеними у статті 1
Закону України «Про рекламу» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), заходи
рекламного характеру - це заходи з
розповсюдження реклами, які
передбачають безоплатне
розповсюдження зразків товарів, що
рекламуються, та/або їх обмін
споживачам однієї кількості чи одного
виду товарів, що рекламуються, на інший;
реклама - це інформація про особу чи
товар, розповсюджена в будь-якій формі
та в будь-який спосіб і призначена
сформувати або підтримати обізнаність
споживачів реклами та їх інтерес щодо
таких особи чи товару.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, слайди з
навчально-методичними комплексами
використовуються позивачем в
навчальному процесі, а саме при
проведенні лекцій, семінарських
занять. Тобто, їх використання не
передбачає отрмання прибутку, оскільки
студент на відміну від абітурієнта, вже
оплатив навчання. При цьому, студент
знайомиться з даним матеріалом не з
метою сформувати свою обізнаність про
позивача, а використовується
студентом, викладачем з метою надання
освітньої послуги.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, що виготовлені
ТОВ «Торен Трейд» слайди з
навчально-методичними комплексами не є
рекламною продукцією чи заходом
рекламного характеру, з огляду на що
збільшення податковим органом
позивачу грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) з податку на прибуток
іноземних юридичних осіб за вказаним
епізодом є безпідставним.

Як вбачається з акту перевірки,
підставою для збільшення податковим
органом позивачу грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) з податку на
прибуток іноземних юридичних осіб
слугував висновок податкового органу
про те, що: договори, укладені позивачем
з ТОВ «Аметт» та ТОВ Леміш Груп» щодо
надання Представництву «Банковні
інститут висока школа а.с.» рекламних
та юридичних послуг, є нікчемними, а
виписані зазначеними суб'єктами
господарювання первинні бухгалтерські
документи не можуть бути прийняті до
уваги як первинні бухгалтерські
документи у розумінні положень Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та не
дають позивачу права на формування
валових витрат, оскільки згідно
інформації, отриманої від ГВ ПМ ДПІ у
Соломянському районі службовими
записками від 03 листопада 2010 року та
від 13 січня 2011 року, ТОВ «Аметт» та ТОВ
Леміш Груп» використовуються
невстановленими особами в
протиправній схемі незаконного
переведення безготівкових коштів у
готівку та незаконного завищення
валових витрат для реально діючих
підприємств.

Як вбачається з матеріалів справи, факт
надання юридичних послуг та рекламних
послуг та їх вартість підтверджуються
актами про надання рекламних послуг та
актами про надання юридичних послуг,
актами здавання-приймання наданих
послуг, підписаними уповноваженими
представниками сторін та скріпленими
печатками підприємств,
рахунками-фактурами, платіжними
дорученнями, банківськими виписками,
рекламними матеріалами у вигляді
готових оригінал-макетів (арк. справи
75-102).

Згідно пункту 5.1 статті 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (у редакції на момент
виникнення спірних правовідносин)
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин) до складу валових
витрат включаються будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Положеннями абзацу 4 підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Згідно з приписами пункту 5.11 статті 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції на
момент виникнення спірних
правовідносин) установлення
додаткових обмежень щодо віднесення
витрат до складу валових витрат
платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Пунктом 1.32 статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що
господарська діяльність - будь-яка
діяльність особи, направлена на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою. Під безпосередньою участю
слід розуміти зазначену діяльність
особи через свої постійні
представництва, філіали, відділення,
інші відокремлені підрозділи, а також
через довірену особу, агента або
будь-яку іншу особу, яка діє від імені
та на користь першої особи.

Аналіз договорів про надання юридичних
та рекламних послуг, укладених
позивачем з ТОВ «Аметт» та ТОВ Леміш
Груп», дає підстави вважати, що послуги,
які надавили позивачу вказані суб'єкти
господарювання, спрямовані на
отримання доходу позивачем.

Відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, доказів наявності вироків
суду, постановлених у кримінальних
справах, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо позивчем або ж ТОВ «Аметт» чи ТОВ
Леміш Груп», податковим органом надано
не було. Не додано таких доказів і до
касаційної скарги.

При цьому, судами також було
встановлено, що станом на 01 липня 2011
року ТОВ «Аметт» чи ТОВ Леміш Груп»
були належним чином зареєстрованими
юридичними особами, перебували на
податковому обліку та знаходились в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.
Зокрема, статус відомостей про ТОВ
«Аметт» підтверджено.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, що позивач
правомірно відніс суми, сплачені за
надані йому ТОВ «Аметт» чи ТОВ Леміш
Груп» послуги згідно зазначених
договорів, до складу валових витрат
виробництва, з огляду на що збільшення
податковим органом позивачу грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) з податку на
прибуток іноземних юридичних осіб за
вказаним епізодом є безпідставним.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (у редакції на момент
виникнення спірних правовідносин)
загальний річний оподатковуваний
дохід складається з суми загальних
місячних оподатковуваних доходів
звітного року, а також іноземних
доходів, одержаних протягом такого
звітного року.

Згідно з підпунктами 4.2.9 пункту 4.2.12
пункту 4.2 статті 4 4 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» (у
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин) до складу загального
місячного оподатковуваного доходу
включаються: дохід, отриманий
платником податку від його працедавця
як додаткове благо (за винятками,
передбаченими пунктом 4.3 цієї статті);
дохід у вигляді процентів (дисконтних
доходів), дивідендів та роялті,
виграшів, призів; інші доходи, крім
зазначених у пункті 4.3 цієї статті.

Підпунктом «а» пункту 17.2 статті 17
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (у редакції на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що особою, відповідальною
за нарахування, утримання та сплату
(перерахування) до бюджету податку з
інших доходів, є: для оподатковуваних
доходів з джерелом їх походження з
України - податковий агент.

За визначенням, наведеним у абзаці 1
пункту 1.15 статті 1 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» (у
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин), податковий агент - це
юридична особа (її філія, відділення,
інший відокремлений підрозділ) або
фізична особа чи представництво
нерезидента - юридичної особи, які
незалежно від їх
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати цей податок
до бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік та подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього.

За приписами підпунктів «а», «б» пункту
19.2 статті Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (у редакції на
момент виникнення спірних
правовідносин), особи, які відповідно
до цього Закону мають статус
податкових агентів, зобов'язані:
своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, який виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати та за її
рахунок; надавати у строки, встановлені
законом для податкового кварталу, якщо
інше не визначено нормами цього Закону,
податковий розрахунок сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також сум
утриманого з них податку податковому
органу за місцем свого розташування. У
разі коли зазначена особа протягом
звітного кварталу не виплачує такі
доходи або виплачує доходи не всім
платникам податку, зазначена звітність
не подається або подається стосовно
платників податку, які фактично
отримали такі доходи. Запровадження
інших форм звітності із зазначених
питань не припускається.

Згідно з підпунктом 8.1.2 пункту 8.1 статті
8 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (у редакції на момент
виникнення спірних правовідносин)
податок підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету під час
виплати оподатковуваного доходу
єдиним платіжним документом.

Відповідно до частини 4 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, належних та допустимих
доказів, які б підтверджували виплату
позивачем як податковим агентом на
користь найманих працівників доходів
на загальну суму 288595,10 грн. податковим
органом надано не було, з урахуванням
того, що відомості, на підставі яких
податковим органом було донараховано
позивачу грошові зобов'язання з
податку з доходів найманих
працівників, не відповідали
встановленим вимогам, які є
обов'язковими для юридичної сили
(значення) такого роду документу,
зокрема, не містили ані підпису
керівника, ані підпису бухгалтера, не
були скріплені печаткою позивача тощо.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про
безпідставність збільшення податковим
органом позивачу грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) з податку з
доходів фізичних найманих працівників
за вказаним епізодом.

Таким чином, суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли правомірного
висновку, яким погоджується суд
касаційної інстанції, про наявність
підстав для задоволення позовних
вимог.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у Солом'янському районі м.
Києва ДПС підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16 січня 2012 року та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22 травня 2012 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
міста Києва Державної податкової
служби залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 16 січня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2012
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна