Справа № 809/2299/14
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"23" липня 2014 р.
Справа № 809/2299/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Біньковської Н.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
податкового боргу в сумі 1158,67 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області звернулася
в суд з адміністративним позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення податкового боргу по сплаті
єдиного податку в сумі 1158,67 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем в порушення статтей 16, 295
Податкового кодексу України не
сплачено узгоджену суму податкового
зобов'язання з єдиного податку за
вересень 2013 року-березень 2014 року в
сумі 1158,67 грн.

Представник позивача в судове
засіданні не з'явився, про дату, час та
місце судового розгляду справи позивач
судом повідомлений належним чином,
подав на адресу суду клопотання про
розгляд справи за його відсутності,
зазначивши, що позовні вимоги
підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився без поважних причин та без
повідомлення ним про причини
неприбуття, хоча відповідач був
повідомлений належним чином про дату,
час та місце судового розгляду.

За таких обставин суд вважає, що, із
врахуванням положень частини 4 статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України, розгляд справи
можливий за відсутності позивача і
відповідача та розглянув справу в
порядку письмового провадження на
підставі частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, дослідивши
подані докази, суд прийшов до висновку
про обґрунтованість позовних вимог з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 09.06.2011 року
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, що підтверджується
витягом з Єдиного держаного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (а.с.12) та перебуває на
обліку в Державній податковій
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області як платник
податків.

Згідно частини 1 статті 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Відповідно до приписів пункту 291.3.
статті 291 Податкового кодексу України
юридична особа чи фізична особа -
підприємець може самостійно обрати
спрощену систему оподаткування, якщо
така особа відповідає вимогам,
встановленим цією главою, та
реєструється платником єдиного
податку в порядку, визначеному цією
главою.

На підставі поданої відповідачем 10.06.2013
року заяви про застосування спрощеної
системи оподаткування (а.с.9-10),
відповідач з 01.07.2013 року перейшов на
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності зі сплати єдиного податку,
про що останньому видано свідоцтво
платника єдиного податку серії НОМЕР_2
(а.с.9). Відповідно до вказаної заяви
відповідач відноситься до другої групи
платників єдиного податку, а ставка
єдиного податку встановлена для
відповідача згідно обраного виду
господарської діяльності (47.89
роздрібна торгівля з лотків та на
ринках іншими товарами, 47.21 роздрібна
торгівля фруктами й овочами в
спеціалізованих магазинах, 47.19 інші
види роздрібної торгівлі в
неспеціалізованих магазинах)
визначена в розмірі 15 % до розміру
мінімальної заробітної плати.

Згідно пункту 294.1. статті 294 Податкового
кодексу України податковим (звітним)
періодом для платників єдиного податку
першої та другої груп є календарний
рік.

За змістом пунктів 293.1, 293.2 статті 293
згаданого Кодексу встановлені ставки
єдиного податку ставки єдиного податку
встановлюються у відсотках (фіксовані
ставки) до розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня податкового (звітного) року
(далі у цій главі - мінімальна заробітна
плата), та у відсотках до доходу
(відсоткові ставки).

Відповідно до пункту 295.1 статті 295
Податкового кодексу України платники
єдиного податку першої і другої груп
сплачують єдиний податок шляхом
здійснення авансового внеску не
пізніше 20 числа (включно) поточного
місяця. Такі платники єдиного податку
можуть здійснити сплату єдиного
податку авансовим внеском за весь
податковий (звітний) період (квартал,
рік), але не більш як до кінця поточного
звітного року.

Пунктом 295.2 статті 295 Податкового
кодексу України передбачено, що
нарахування авансових внесків для
платників єдиного податку першої і
другої груп здійснюється
контролюючими органами на підставі
заяви такого платника єдиного податку
щодо розміру обраної ставки єдиного
податку, заяви щодо періоду щорічної
відпустки та/або заяви щодо терміну
тимчасової втрати працездатності.

У відповідності до пункту 295.4. статті 295
Податкового кодексу України сплата
єдиного податку здійснюється за місцем
податкової адреси.

Судом встановлено, що за період
вересень-грудень 2013 року позивачем
нараховано фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1 податкове зобов'язання з
єдиного податку в розмірі 688,20 грн. з
щомісячним платежем в сумі 172,05 грн., а
за період січень-березень 2014 року в
розмірі 548,10 грн. з щомісячним платежем
в сумі 182,70 грн., що підтверджується
зворотнім боком облікових карток
платника податків (а.с.6-7).

Частина нестягнутого у судовому
порядку та несплаченого податкового
боргу з єдиного податку на момент
розгляду справи за період вересень 2013
року-березень 2014 року становить 1158,67
грн.

На виконання вимог абзацу 1 пункту 59.1.
статті 59 Податкового кодексу України,
Державною податковою інспекцією у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області
надсилалася відповідачу податкова
вимога форми "Ф" від 25.11.2013 року за №
2387-11, яка отримана фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 11.02.2014 року,
про що свідчить підпис останнього на
рекомендованому повідомленні про
вручення поштового відправлення (а.с.11).
На час розгляду справи податкова
вимога є неоскаржена та невідкликана.

Відповідно до підпункту 16.1.4. пункту 16.1.
статті 16 Податкового кодексу України
платники податків зобов'язані
сплачувати податки та збори в строки та
у розмірах встановлених цим Кодексом
та законами з питань митної справи, що,
у відповідності до статті 36 Кодексу, є
податковим обов'язком. Податковий
обов'язок виникає у платника за кожним
податком, збором та є безумовним і
першочерговим стосовно інших
неподаткових обов'язків платника
податків, крім випадків, передбачених
законом. Підстави припинення
податкового обов'язку, крім його
виконання, визначені пунктом 37.3. статті
37 Податкового кодексу України. Згідно
пункту 38.1. статті 38 Податкового кодексу
України виконанням податкового
обов'язку визнається сплата в повному
обсязі платником відповідних сум
податкових зобов'язань у встановлений
податковим законодавством строк.
Пунктом 38.2. статті 38 Податкового
кодексу України визначено, що сплата
податку та збору здійснюється
платником податку безпосередньо, а у
випадках, передбачених податковим
законодавством, - податковим агентом,
або представником платника податку.

Враховуючи вищевикладене, суд
зазначає, що сплата єдиного податку є
обов'язком відповідача, що
передбачений статтями 16, 295 Податкового
кодексу України.

Судом встановлено, що відповідач свої
податкові зобов'язання належним чином
не виконав та не сплатив до бюджету
суму грошового зобов'язання з єдиного
податку, що привело до виникнення
заборгованості в сумі 1158,67 грн.

Підпунктом 14.1.156. пункту 14.1. статті 14
Податкового кодексу України визначено,
що податкове зобов'язання - це сума
коштів, яку платник податків, у тому
числі податковий агент, повинен
сплатити до відповідного бюджету як
податок або збір на підставі, в порядку
та строки, визначені податковим
законодавством (у тому числі сума
коштів, визначена платником податків у
податковому векселі та не сплачена в
установлений законом строк).

Відповідно до підпункту 14.1.175. пункту
14.1. статті 14 Податкового кодексу
України податковий борг - це сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд
зазначає, що сума податкових
зобов'язань з єдиному податку в розмірі
1158,67 грн., є податковим боргом
відповідача, який ним не сплачено.

Заборгованість відповідача
підтверджується податковою вимогою
форми "Ф" від 25.11.2013 року за № 2387-11 (а.с.11),
довідкою про борг (а.с.5), зворотнім
боком облікових карток платника
податків, що міститься в матеріалах
справи (а.с.6-7).

Доказів, які б свідчили про погашення
заборгованості, що є предметом
стягнення або спростування її
наявності, відповідачем суду не надано.

За таких обставин відповідач
зобов'язаний погасити суму податкового
боргу по єдиному податку в розмірі 1158,67
грн. Наявність такого обов'язку у
відповідача є визначальною для
вирішення вказаного спору, крім того,
даний обов'язок забезпечується статтею
67 Конституції України.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача про стягнення з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
податкового боргу в сумі 1158,67 грн. є
обґрунтованими, а позов таким що
підлягає до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
в дохід бюджету податковий борг в сумі
1158 (одна тисяча сто п'ятдесят вісім)
гривень 67 копійок з розрахункових
рахунків в банках, які обслуговують
фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 та за
рахунок готівки, що йому належить.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
Біньковська
Н.В.