Справа № 824/1890/14-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 824/1890/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Маренич І.В.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

при секретарі: Марцісь Ю.А.

за участю представників сторін:

позивача: Сухар Т.В.

відповідача: Васійчука С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Чернівцях
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області на постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 06 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Комунального підприємства
"Міський торгівельний комплекс
"Калинівський ринок" до Державної
податкової інспекції у м. Чернівцях
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області про скасування
рішення , -

В С Т А Н О В И В :

Комунальне підприємство «Міський
торгівельний комплекс «Калинівський
ринок» звернулося до Чернівецького
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Чернівцях
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 28
квітня 2014 року. Позовні вимоги
мотивовано тим, що за наслідками
проведеної камеральної (електронної)
перевірки податковим органом було
виявлено порушення пункту 201.10 статті 201
розділу V Податкового кодексу України,
було збільшено суму грошового
зобов'язання (податок на додану
вартість) на 80 114,00 грн. та накладено
податковим органом штрафні санкції у
розмірі 40 057, 00 грн., про що винесено
податкове повідомлення-рішення від
20.03.2014 року №. За наслідками
адміністративного оскарження було
скасовано податкове повідомлення
рішення в частині накладення штрафу, та
залишено без змін решту податкового
повідомлення -рішення. Вважаючи
висновки податкового органу
безпідставними, а рішення -
неправомірним, просили визнати
податкове повідомлення-рішення
протиправним та скасувати.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 06.06.2014 року
позов задоволено. Не погоджуючись із
рішенням суду першої інстанції,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить суд скасувати постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 06.06.2014 року,
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись при цьому на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного
вирішення спору.

В судовому засіданні представник
відповідача (апелянта) апеляційну
скаргу підтримав у повному обсязі за
обставин, викладених у ній, просив
постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 06.06.2014 року
скасувати, дав пояснення, аналогічні
доводам, викладеним в апеляційній
скарзі.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційну скаргу не визнав
у повному обсязі, проти її задоволення
заперечив, вважаючи рішення суду
першої інстанції законним,
обґрунтованим і таким, що відповідає
фактичним обставинам справи. Крім того,
дав пояснення по суті апеляційної
скарги, аналогічні викладеним в
письмових запереченнях, що приєднані
до матеріалів справи. Просив залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
рішення суду першої інстанції - без
змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції необхідно залишити
без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС
України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, Державною
податковою інспекцією у м. Чернівцях
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області проведена
камеральна перевірка даних
задекларованих в податковій
декларації з податку на додану
вартість за грудень 2013 року КП МТК
«Калинівський ринок» .

За результатами перевірки Державною
податковою інспекцією у м. Чернівцях
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області складено Акт
№298/24-12-22-05/22849693 від 18.02.2014 року «Про
результати камеральної перевірки
даних задекларованих в податковій
декларації з податку на додану
вартість за грудень 2013 року КП МТК
«Калинівський ринок» ».

На підставі Акту №298/24-12-22-05/22849693 від
18.02.2014 року відповідачем винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 20 березня 2014 року про сплату 80114,00
грн. основного платежу та штрафних
фінансових санкцій 40057,00 грн. за
порушення п.201.10 ст.201 розд. V Податкового
кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року.

Не погоджуючись з вищезазначеним
податковим повідомленням-рішеннями
№ від 20 березня 2014 року КП МТК
«Калинівський ринок» подало скаргу №246
від 02.04.2014 року про скасування
податкового повідомленням-рішеннями
№ від 20 березня 2014 року
винесеного Державною податковою
інспекцією у м. Чернівцях Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області.

За результатами розгляду скарги
Головним управління Міндоходів у
Чернівецькій області було прийнято
рішення про результати розгляду скарги
від 18.04.2014 року №527/10/24-13-10-02-08 в
результаті чого останнім частково
задоволено скаргу позивача, а
податкове повідомлення-рішення №
від 20 березня 2014 року скасовано в
частині 20028,5 грн. застосованої штрафної
(фінансової) санкції, а в іншій частині
залишено без змін.

У зв'язку з цим Державною податковою
інспекцією у м. Чернівцях Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області винесено податкове
повідомлення-рішення № від 28
квітня 2014 року про сплату 80114,00 грн.
основного платежу та штрафних
фінансових санкцій 20028,5 грн. за
порушення п.201.10 ст.201 розд. V Податкового
кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд
першої інстанції керувався тим, що
згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу, не
включаються до складу витрат такі, що
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми свідчать, що
визначальною умовою правомірності
формування витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування, є їх
здійснення для провадження
господарської діяльності платника
податку та підтвердження
розрахунковими, платіжними та
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку.

Первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення (
стаття 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України" від 16 липня 1999 року
№ 996-XIV).

Урім цього, згідно пункту 2.1 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24 травня 1995 року №
88, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за
№168/704, первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Статтею 9 Закону України Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України" встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів та послуг.

Згідно ст. 198.2 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст.39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог ст.201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

В силу пункту 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Судом першої інстанції встановлено, що
27.01.2014 року позивачем було направлено
до Державної податкової інспекції у м.
Чернівцях Головного управління
Міндоходів у Чернівецькій області
додаток №8 Податкової декларації з ПДВ
за грудень 2013 року із наданими копіями
розрахункових та первинних документів.

Вказані документи було направлено до
податкового органу на виконання вимог
пункту 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України, у зв'язку із тим, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інвест Альянс» та
Чернівецький РЕМ ВАТ
«Енергопостачальна компанія
«Чернівціобленерго» не зареєстрували
в Єдиному реєстрі податкові накладні
по господарських операціях з
позивачем, а саме: №418 від 02.12.2013р., №326
від 05.12.2013р. та №424 від 30.12.2013р., однак
відповідачем не було взято до уваги
копії розрахункових та первинних
документів

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
При цьому, форма та порядок заповнення
податкової накладної затверджуються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику (п.
201.2 ст. 201 Кодексу).

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової
накладної та/або розрахунку
коригування в електронному вигляді до
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує,
державну податкову і митну політику, є
дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні
та/або розрахунки коригування
сформовано з порушенням вимог,
передбачених відповідно пунктом 201.1
статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192
цього Кодексу, протягом операційного
дня продавцю надсилається квитанція в
електронному вигляді у текстовому
форматі про неприйняття їх в
електронному вигляді із зазначенням
причин.

Якщо протягом операційного дня не
надіслано квитанції про прийняття або
неприйняття, така податкова накладна
вважається зареєстрованою в Єдиному
реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або
розрахунків коригування до податкових
накладних у Єдиному реєстрі податкових
накладних здійснюється не пізніше
п'ятнадцяти календарних днів,
наступних за датою їх складання.

Порядок ведення Єдиного реєстру
податкових накладних встановлюється
Кабінетом Міністрів України. Покупець
має право звіряти дані отриманої
податкової накладної на відповідність
із даними Єдиного реєстру податкових
накладних.

Відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Виявлення розбіжностей даних
податкової накладної та Єдиного
реєстру податкових накладних є
підставою для проведення
контролюючими органами документальної
позапланової виїзної перевірки
продавця та у відповідних випадках
покупця товарів/послуг.

Уразі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. Таке право
зберігається за ним протягом 60
календарних днів, що настають за
граничним терміном подання податкової
декларації за звітний (податковий)
період, у якому не надано податкову
накладну або порушено порядок її
заповнення та/або порядок реєстрації в
Єдиному реєстрі. До заяви додаються
копії товарних чеків або інших.
розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є
підставою для проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки зазначеного продавця для
з'ясування достовірності та повноти
нарахування ним зобов'язань з податку
за такою операцією.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується із тим, що КП МТК
«Калинівський ринок», на виконання
абзацу 11 пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України
добросовісно та вчасно подало
податкову накладену (Додаток 8).

Так, наказом Міністерства фінансів
України від 01.11.2011 року № 1379 на
виконання положень ст.201 Кодексу
затверджено Порядок заповнення
податкової накладної, який набрав
чинності 16.12.2011 року та втратив
чинність 01.03.2014 року (надалі - Порядок №
1379).

Відповідно до п.5 Порядку №1379, сплачена
(нарахована) сума податку на додану
вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
накладних.

Податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку (п.6.2 Порядку №1379).

Не дає права покупцю на віднесення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту, зокрема:
відсутність факту реєстрації
платником податку-продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних;
порушення порядку заповнення
податкової накладної; податкова
накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду (п.6.3 Порядку №1379).

Податковим органом не заперечується,
що позивачем як платником податків, у
податковому та бухгалтерському обліку
відображені операції по
взаємовідносинам з Товариством з
обмеженою відповідальністю «Інвест
Альянс» та Чернівецьким РЕМ ВАТ
«Енергопостачальна компанія
«Чернівціобленерго» на підставі
первинних документів, перелік яких
наведено вище.

Судом першої інстанції не встановлено
невідповідності поданих позивачем
документів про господарські операції з
ТОВ «Інвест Альянс» та Чернівецьким
РЕМ ВАТ «Енергопостачальна компанія
«Чернівціобленерго» вимогам чинного
законодавства, отже, такі первинні
документи можна вважати належними
доказами реальності здійснених
господарських операцій позивача.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

У разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг, або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є
підставою для проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки зазначеного продавця для
з'ясування достовірності та повноти
нарахування ним зобов'язань з податку
за такою операцією.

Тобто скарга на постачальника
подається у випадку відмови
постачальника товарів/послуг надати
податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі податкових накладних.

В той же час Законом України від 24.10.2013
р. N 657-УІІ "Про внесення змін до
Податкового кодексу України щодо
обліку та реєстрації платників
податків та удосконалення деяких
положень" до пункту 201.10 статті 201
Кодексу внесено зміни, якими визначено,
що право на подання скарги на
постачальника зберігається за
платником протягом 60 календарних днів,
що настають за граничним терміном
подання податкової декларації за
звітний (податковий) період, у якому не
надано податкову накладну або порушено
порядок її заповнення та/або порядок
реєстрації в Єдиному реєстрі.

Таким чином, починаючи з 1 січня 2014 року
у випадку відмови постачальника
товарів/послуг надати податкову
накладну або в разі порушення ним
порядку її заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних, право покупця
додати до податкової декларації заяву
із скаргою на постачальника, та є
підставою для включення сум податку до
складу податкового кредиту,
зберігатиметься за ним протягом 60
календарних днів, що настають за
граничним терміном подання податкової
декларації за звітний (податковий)
період, у якому не надано податкову
накладну або порушено порядок її
заповнення та/або порядок реєстрації в
Єдиному реєстрі.

З урахуванням того, що по справі було
встановлено реальне здійснення
господарських операцій та їх зв'язок з
господарською діяльністю позивача,
наявність належним чином оформлених
первинних документів, зокрема,
податкових накладних, виданих
зареєстрованим платником податку на
додану вартість, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
протиправність донарахування позивачу
суми податку на додану вартість та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням № від 28
квітня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеним,
матеріалами справи, а тому колегією
суддів відхиляються, оскільки не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підстав для її
скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб та межах,
визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Чернівцях
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області, - залишити без
задоволення, а постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від 06
червня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
28 липня 2014 року .

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Курко О. П.

Совгира Д. І.