Справа № 804/4938/14
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
20 травня 2014 р. Справа № 804/4938/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді
секретарі судового засідання
представника позивача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ІСТРЕЙТ» до
державного реєстратора Реєстраційної
служби Полтавського міського
управління юстиції Полтавської
області Борисенко Євгенії Миколаївни,
Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції у
Полтавській області про визнання
протиправним та скасування рішення,
зобов'язання вчинити певні дії, -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ІСТРЕЙТ» (далі - ТОВ
«ІСТРЕЙТ», позивач) звернулось до суду
з позовом до державного реєстратора
Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області Борисенко Євгенії
Миколаївни (далі - відповідач-1),
Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції у
Полтавській області (далі -
відповідач-2), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора
Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області Борисенко Євгенії
Миколаївни № 11394723 від 05.03.2014 р. про
відмову ТОВ «ІСТРЕЙТ» у внесенні змін
до запису Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно;

- зобов'язати Реєстраційну службу
Полтавського міського управління
юстиції у Полтавській області
здійснити державну реєстрацію права
власності за ТОВ «ІСТРЕЙТ» на
реконструйований об'єкт нерухомого
майна - магазин продовольчих і
непродовольчих товарів літ. А-1-2,
загальною площею 757, 9 кв. м.,
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначено, що за
результатами розгляду заяви позивача
про внесення змін до запису Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
від 05.03.2014 р. відповідачем
прийняте рішення № 11394723 про відмову
ТОВ «ІСТРЕЙТ» у внесенні змін до запису
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно з тих підстав, що подані
документи не відповідають вимогам, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують. Позивач
з винесеним рішенням не погоджується,
вважає його необґрунтованим,
протиправним та таким, що суперечить
вимогам закону, у зв'язку з чим підлягає
скасуванню. Представник позивача
зазначила, що позивачем виконані усі
визначені чинним законодавством
приписи, надані органу реєстрації
права власності всі необхідні
документи, а вимога відповідача про
надання додаткових, не передбачених
Порядком державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. №
868 (далі - Порядок № 868), є
необґрунтованою. Поряд з цим, в
оскаржуваному рішенні не зазначено, на
підставі якого пункту ст. 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно ті їх
обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-ІV (далі -
Закон № 1952-ІV) ТОВ «ІСТРЕЙТ» відмовлено
у державній реєстрації, що не
відповідає положенням ч. 4 Закону
№ 1952-ІV. Представник позивача в
судовому засіданні підтримала позовні
вимоги, просила суд задовольнити
адміністративний позов в повному
обсязі.

Відповідач-1 та представник
відповідача-2 в судове засідання не
прибули, про дату, час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, заперечень проти позову не
надали. Враховуючи положення ч. 1 ст. 122
КАС України, якою встановлено строк
розгляду адміністративної справи, а
також положення ч. 4 ст. 128 КАС України,
суд дійшов висновку про можливість
розгляду справи за відсутності
відповідача-1 та представника
відповідача-2, які були належним чином
повідомлені про судове засідання.

Дослідивши письмові докази по справі,
заслухавши пояснення представника
позивача, проаналізувавши чинне
законодавство, суд приходить до
висновку, що адміністративний позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.07.2013 р. між ТОВ
«ІСТРЕЙТ» з однієї сторони (покупець)
та ТОВ «АЛЬТЕР-РІАЛ» та громадянином
України ОСОБА_3 з іншої сторони,
укладено договір купівлі-продажу
нерухомого майна, відповідно до умов
якого продавець продав, а покупець
прийняв у власність наступне нерухоме
майно: житловий будинок з вбудованими
гаражами, літ. А-ІІ загальною площею 306, 3
кв.м., гараж літ. Б, огорожа № 1, ворота
огорожі № 2, огорожа № 3, вимощення,
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.
Зазначений договір купівлі-продажу
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу за реєстровим
№ 957.

Право власності ТОВ «ІСТРЕЙТ» на
зазначене нерухоме майно
зареєстроване у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно 09.07.2013 р.
на підставі рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень від
09.07.2013 р., індексний номер 3800263, що
підтверджується Витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності
(індексний номер 5937397 від 09.07.2013 р.).

З наявних в матеріалах справи
документів та пояснень представника
позивача вбачається, що ТОВ «ІСТРЕЙТ»
було проведено реконструкцію
житлового будинку з вбудованими
гаражами під магазин продовольчих та
непродовольчих товарів, по завершення
якої вищезазначене нерухоме майно
прийняте до експлуатації, що
підтверджується Декларацією про
готовність об'єкта до експлуатації,
зарєстрованої Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
України 11.02.2014 р. за № ІУ 58.

Для реєстрації змін відомостей про
нерухоме майно у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно ТОВ
«ІСТРЕЙТ» звернулось до Реєстраційної
служби Полтавського міського
управління юстиції у Полтавській
області із заявою від 05.03.2014 р.,
реєстраційний номер 5695123.

Рішенням від 05.03.2014 р. № 11394723 державним
реєстратором Реєстраційної служби
Полтавського міського управління
юстиції Полтавської області Борисенко
Є. М. відмовлено у внесенні змін до
запису про нерухоме майно з посиланням
на те, що документи подані позивачем з
порушенням вимог чинного
законодавства, подані документи не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Державна реєстрація прав власності на
нерухоме майно здійснюється
відповідно до Закону № 1952-ІV, Порядку
ведення Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011 р. № 1141, Порядком № 868.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових прав, їх обтяжень та
правочинів щодо нерухомості визначено
Законом України № 1952-IV, який
спрямований на забезпечення визнання
та захисту державою цих прав,
створення умов для функціонування
ринку нерухомого майна.

Відповідно до статті 2 Закону № 1952-ІV,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно. Державний
реєстр речових прав на нерухоме майно
(далі - Державний реєстр прав) - єдина
державна інформаційна система, що
містить відомості про права на
нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Положеннями ст. 3 Закону № 1952-ІV
визначено, що державна реєстрація прав
є обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме, зокрема, право власності на
нерухоме майно; інші речові права
відповідно до закону;

Згідно статті 8 Закону № 1952-ІV до
повноважень відповідача, зокрема,
належать проведення державної
реєстрації прав та їх обтяжень або
відмови у їх реєстрації; забезпечення
ведення Державного реєстру прав.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 9
Закону № 1952, державний реєстратор: 1)
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями; 2) приймає
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

Частинами 1, 4 ст. 15 Закону № 1952-ІV у
передбачено, що державна реєстрація
прав та їх обтяжень проводиться в
такому порядку: прийняття і перевірка
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви; встановлення факту
відсутності підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень; прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації; внесення записів
до Державного реєстру прав;) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Відповідачем-1 в оскаржуваному рішенні
зазначено, що подані позивачем
документи не відповідають вимогам, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують та
відмовлено у внесенні змін до запису
про нерухоме майно.

Частиною 1 ст. Закону № 1952-ІV
встановлено, що Свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, що
підтверджує виникнення права
власності при здійсненні державної
реєстрації прав на нерухоме майно,
видається фізичним та юридичним особам
на новозбудовані, реконструйовані
об'єкти нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 1952-ІV
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: свідоцтв про право
власності на нерухоме майно, виданих
відповідно до вимог цього Закону; інших
документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі - державна
реєстрація прав), перелік документів,
необхідних для її проведення, права та
обов'язки суб'єктів у сфері державної
реєстрації прав, а також процедуру
взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна врегульовано
Порядком № 868.

Пунктом 13 Порядку № 868 встановлено
обов'язок заявника подати разом із
заявою органові державної реєстрації
прав необхідні для державної
реєстрації прав документи, визначені
цим Порядком.

У відповідності до п. 49 Порядку № 868, у
разі проведення державної реєстрації
права власності з видачею свідоцтва на
новозбудовані чи реконструйовані
об'єкти нерухомого майна
заінтересованою особою є замовник
будівництва, крім випадків,
передбачених цим Порядком. Для
проведення державної реєстрації права
власності з видачею свідоцтва на
реконструйований об'єкт нерухомого
майна (в тому числі в результаті
переведення об'єкта нерухомого майна з
житлового у нежитловий або навпаки)
заявник, крім документа, що підтверджує
виникнення, перехід та припинення
речових прав на нерухоме майно, подає:

документ, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення речових прав на
земельну ділянку (крім випадків
реконструкції об'єктів нерухомого
майна без зміни зовнішніх геометричних
розмірів їх фундаментів у плані);

документ, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта;

технічний паспорт на об'єкт нерухомого
майна;

письмову згоду співвласників
багатоквартирного будинку (в разі
добудови аттикових і мансардних
поверхів та приєднання місць
загального користування), справжність
підпису яких засвідчується відповідно
до Закону України «Про нотаріат»;

документ, що підтверджує присвоєння
об'єкту нерухомого майна адреси (в разі
коли в результаті реконструкції
об'єкта нерухомого майна змінилася
його адреса).

На виконання положень п. 49 Порядку № 868,
позивачем подано до реєстраційної
служби: договір купівлі-продажу
нерухомого майна від 09.07.2013 р., Витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності індексний номер 5937397 від
09.07.2013 р., технічний паспорт станом на 28
січня 2014 року, зареєстрована
декларація про початок будівельних
робіт, декларація про готовність
об'єкта до експлуатації, зареєстрована
11.02.2014 р. Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
України, Свідоцтво про право власності
на нерухоме майно індексний номер 13840733
від 03.12.2013 р., Витяг з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності
індексний номер 3841097 від 03.12.2013 р.,
документ, що підтверджує внесення
плати за надання витягу з державного
реєстру прав та документ про сплату
державного мита.

Судом встановлено, що позивачем подано
всі необхідні документи, передбачені
п. 49 Порядку № 868. Проте, в
оскаржуваному рішенні відповідачем-1
зазначено про відсутність певних
документів (дозволу виконавчого
комітету місцевої ради, тощо), які, на
думку відповідача-1, необхідні для
внесення змін до запису про нерухоме
майно та відмовлено у внесенні змін до
запису про нерухоме майно.

Стаття 24 Закону № 1952-ІV містить
виключний перелік підстав для відмови
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень, а саме: заявлене право,
обтяження не підлягає державній
реєстрації відповідно до цього Закону;
об'єкт нерухомого майна, розміщений на
території іншого органу державної
реєстрації прав; із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
звернулася неналежна особа; подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують; заяву про державну
реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна, крім
випадків, встановлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону;
заявником подано ті самі документи, на
підставі яких заявлене право та
обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

Пунктом 28 Порядку № 868 передбачено, що
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав виключно за наявності підстав для
відмови в державній реєстрації прав, що
визначені Законом № 1952-ІV.

З оскаржуваного рішення вбачається, що
при його винесенні державний
реєстратор керувався п. п. 2.14.1 п. 2.15
Порядку прийняття і розгляду заяв про
внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень та скасування
записів Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 12.12.2011 р. № 3502/5, зареєстрованого в
Міністерства юстиції України 12.12.2011 р.
за № 1429/2016 (із змінами).

Судом встановлено, що відповідачем в
спірному рішенні не визначено
конкретний пункт ст. 24 Закону № 1952-ІV, на
підставі якого відмовлено у внесенні
змін до запису про нерухоме майно, без
зазначення які саме документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують. Поряд з
цим, посилання на положення Закону №
1952-ІV, на підставі якого відмовлено у
внесенні змін до запису про нерухоме
майно, в оскаржуваному рішенні
відсутні.

На думку суду, відповідач у разі
відмови в реєстрації повинен
конкретизувати своє рішення
відповідною нормою Закону з
зазначенням не тільки статті, а й її
частини та пункту з посиланням на
конкретні документи, які не
відповідають нормам Закону.

В оскаржуваному рішенні також
зазначено, що документи подані
позивачем з порушенням вимог чинного
законодавства. Проте, положення яких
конкретно нормативно-правових актів
порушені позивачем, відповідачем не
вказано.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, суд вважає, що оскаржуване
рішення, прийняте на підставі п. п. 2.14.1
п. 2.15 Порядку прийняття і розгляду
заяв про внесення змін до записів,
внесення записів про скасування
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень та
скасування записів Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 12.12.2011 р. № 3502/5,
містить хибне мотивування, є
необґрунтованим та таким, що прийняте з
порушенням вимог Закону №
1952-ІV. У зв'язку з цим, суд доходить
висновку про задоволення позову в цій
частині та визнає протиправним і
скасовує рішення № 11394723 від 05.03.2014 р.
про відмову ТОВ «ІСТРЕЙТ» у внесенні
змін до запису Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання
Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції у
Полтавській області здійснити
державну реєстрацію права власності за
ТОВ «ІСТРЕЙТ» на реконструйований
об'єкт нерухомого майна - магазин
продовольчих і непродовольчих товарів,
суд зазначає, що діючим законодавством
встановлена процедура прийняття
відповідних рішень державними
реєстраторами, а до повноважень
адміністративного суду відноситься
визначення порядку захисту порушеного
права. Проте суд не може перебирати на
себе функції інших органів, зокрема,
щодо безумовного зобов'язання
відповідача здійснити державну
реєстрацію права власності за ТОВ
«ІСТРЕЙТ» на реконструйований об'єкт
нерухомого майна.

У зв'язку з вищенаведеним, суд
відмовляє позивачу в задоволенні
вимоги щодо зобов'язання відповідача
здійснити державну реєстрацію права
власності за ТОВ «ІСТРЕЙТ» на
реконструйований об'єкт нерухомого
майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Таким чином, документально
підтверджені позивачем судові витрати
- судовий збір, сплачений згідно
квитанції від 07.04.2014 року № 20935.116.2 в
сумі 73, 08 грн., підлягає частковому
стягненню з Державного бюжету України
на користь позивача у розмірі
36, 54 грн.

На підставі викладеного,
керуючись статтями 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора
Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області Борисенко Євгенії
Миколаївни № 11394723 від 05.03.2014 р. про
відмову Товариству з обмеженою
відповідальністю «ІСТРЕЙТ» у внесенні
змін до запису Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно.

В задоволенні решти адміністративного
позову - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ІСТРЕЙТ» судовий
збір у розмірі 36, 54 грн.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, визначені ст. 186 КАС України та
набирає законної сили відповідно до ст.
254 КАС України.

Постанова в повному обсязі виготовлена
23 травня 2014 р.

Суддя О.М.
Неклеса