Справа № 2а/2218/11583/11
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2014-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Спірідонова
Суддя-доповідач: Драчук Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Драчук Т. О.

судді: Загороднюк А.Г. Смілянець Е. С.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного Фонду України в
м. Хмельницькому на постанову
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 23 вересня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного Фонду України в м.
Хмельницькому про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2011 року позивач звернулася в
суд з адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Хмельницькому про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
нарахувати і виплатити надбавку до
пенсії.

Постановою Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 23 вересня 2011 року позовні
вимоги задоволено, а саме: зобов'язано
відповідача нарахувати та виплатити
позивачу надбавку до пенсії як дитині
війни в розмірі 30% від мінімальної
пенсії за віком відповідно до статті 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" за період з 01 січня 2006 року
по 24 грудня 2011 року з врахуванням
виплачених сум

Не погодившись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову та
відмовити в задоволені позовних вимог.

В силу положень п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, позивач
має статус дитини війни, що
підтверджується копією посвідчення.

Позивач є особою, що належить до
соціальної категорії громадян "діти
війни" в розумінні статті 1 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", а відтак, на неї повністю
розповсюджуються всі пільги та
соціальні гарантії, передбачені
зазначеним вище Законом України.

Згідно статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" особам,
що належать до соціальної категорії
громадян "діти війни", з 01.01.2006 року
відповідач повинен був нараховувати та
виплачувати щомісячне підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений статтею 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №
1058, згідно якої мінімальна пенсія за
віком дорівнює прожитковому мінімуму,
встановленому для осіб, що втратили
працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб
щорічно встановлюється Законом
України "Про державний бюджет України"
на відповідний рік.

Законом України "Про державний бюджет
України на 2010 рік" збільшено розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Відповідно
зріс і розмір мінімальної пенсії.

На момент звернення позивача до суду,
нарахування доплати до її пенсії в
розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком, відповідно до положень статті 6
вищезазначеного Закону відповідачем
не здійснено, у зв'язку з чим вона
звернулася до суду за захистом своїх
прав.

Всупереч статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
позивачу щомісячне підвищення до
пенсії виплачувалось відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України "Про
соціальний захист дітей війни" має вищу
юридичну силу в порівняні з Постановою
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008
року № 530. Отже, відповідач
неправомірно виплачував щомісячне
підвищення до пенсії в меншому розмірі
ніж це передбачено статтею 6
зазначеного Закону.

Своїми діями відповідач допустив
звуження змісту та обсягу прав та
свобод позивача, передбачених статтею
22 Конституції України, в якій
зазначено, що права і свободи людини і
громадянина, закріплені цією
Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Виходячи з приписів частини 2 статті 152
Конституції України та дати ухвалення
рішень Конституційним Судом України,
колегія суддів погоджується з
висновками суду, щодо наявності у
відповідача обов'язку нараховувати та
сплачувати позивачу доплату до пенсії,
передбачену статтею 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни".

Проте, судом першої інстанції не
враховано пропущений позивачем строк
звернення до адміністративного суду,
не надано оцінку поважності причин
його пропуску та помилково зобов'язано
управління Пенсійного фонду України у
м. Хмельницькому здійснити нарахування
та виплату позивачу підвищення до
пенсії відповідно до статті 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" в розмірі, що обчислюється з
урахуванням встановленого законом
прожиткового мінімуму для осіб, що
втратили працездатність за періоди з
26.07.2010 року та виплачувати її в
подальшому, до припинення права на таку
допомогу.

Згідно частини 2 статті 99 КАС України
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про пропущення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Враховуючи, що законодавець визначив
можливість суду першої інстанції при
вирішенні питання про відкриття
провадження у справі вирішувати
одночасно і питання про поновлення
строків, за наслідками якого суд, якщо
не знайде підстав для його поновлення,
залишає позов без розгляду, що в свою
чергу не позбавляє особу права на
повторне звернення до суду з
аналогічними вимогами.

Колегія суддів приходить до висновку,
що вимоги заявлені позивачем за межами
строків звернення до
адміністративного суду, слід залишити
без розгляду.

Таким чином, враховуючи положення ч. 2
ст. 99 КАС України, право позивача на
отримання щомісячної державної
соціальної допомоги у вигляді
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком підлягає
захисту за період з 01.01.2011 року,
оскільки позов подано до суду 01.07.2011
року.

Тобто, слід зобов'язати Управління
Пенсійного фонду м. Хмельницькому
Хмельницької області нараховувати та
щомісячно виплачувати позивачу
передбачену ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
державну соціальну допомогу в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком
починаючи з 01.01.2011 року по 22.07.2011 року
згідно позовних вимог.

Крім того, суд першої інстанції не
надав юридичної оцінки питанню щодо
стягнення з Державного бюджету на
користь позивача витрати на правову
допомогу у сумі 300 грн.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції
зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС
України витрати, пов'язані з оплатою
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, які надають правову
допомогу за договором, несуть сторони,
крім випадків надання безоплатної
правової допомоги, передбачених
законом.

Приписами ч.3 наведеної норми
передбачено, що граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Згідно п.2 Прикінцевих та перехідних
положень КАС України положення цього
Кодексу щодо звільнення особи від
оплати правової допомоги та
забезпечення надання правової
допомоги, а також частина третя статті
90 цього Кодексу набираюсь чинності з
моменту набрання чинності відповідним
законом. До цього часу граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 27.04.2006 року № 590 "Про граничні
розміри компенсації витрат, пов'язаних
з розглядом цивільних та
адміністративних справ і порядок їх
компенсації за рахунок держави"
встановлено, що граничний розмір
компенсації витрат в адміністративних
справах, в яких ця компенсація
відповідно до Закону сплачується за
рахунок держави, не повинен
перевищувати суму, що обчислюється
виходячи з того, що особі, яка надає
правову допомогу, виплачується 5%
розміру мінімальної заробітної плати
за повний робочий день.

Однак, позивачем не надано суду
розрахунок понесених витрат на правову
допомогу у відповідності Постанови КМУ
№ 590 для можливості встановлення його
граничного розміру, та не надано
доказів щодо характеру, об'єму та особи,
що надала юридичні послуги, а відтак
витрати на правову допомогу у розмірі 30
грн., відшкодуванню не підлягають.

Також, суд першої інстанції ухвалюючи
оскаржувану постанову не вірно
здійснив розподіл судових витрат в
порядку, передбаченому ч. 3 ст. 94 КАС
України, тобто пропорційно задоволеним
вимогам. Оскільки позов задоволено
частково, на користь позивача має бути
присуджено 1,70 грн. сплаченого судового
збору.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції має право скасувати
її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до пункту 4 частини 1
статті 202 КАС України підставами для
скасування постанови або ухвали суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення є порушення норм матеріального
або процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи або
питання.

Враховуючи викладене, беручи до уваги
положення ст. 195 КАС України, яким суду
апеляційної інстанції надано право
перегляду рішень суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що постанова
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нової
постанови про часткове задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України в м.
Хмельницькому задовольнити частково.

Постанову Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 23 вересня 2011 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного Фонду України в
м. Хмельницькому про перерахунок
пенсії, - скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в м. Хмельницькому
Хмельницької області щодо невиплати
ОСОБА_2 підвищення до пенсії, виходячи з
встановленого ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" розміру
30% мінімальної пенсії за віком,
неправомірними.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Хмельницькому
Хмельницької області нарахувати та
виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії
в розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком відповідно до ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" з
урахуванням ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" за період з 01.01.2011 року по
22.07.2011 року та виплачувати надбавку до
пенсії до припинення права на
отримання такої допомоги.

Позовні вимоги в частині зобов'язання
відповідача нарахування та виплати
ОСОБА_2 підвищення до пенсії в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" з
урахуванням ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" за періоди з 01.01.2006 року по
30.12.2010 року включно - залишити без
розгляду.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 судові
витрати у розмірі 1,70 грн. (судовий збір),
які підлягають обов'язковому стягненню
органами Державної казначейської
служби України із Державного бюджету
України шляхом їх безспірного списання
із рахунку суб'єкта владних
повноважень - відповідача.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Драчук Т. О.

Судді
Загороднюк А.Г.

Смілянець Е. С.