Справа № 813/9050/13-а
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 р.

Справа № 3236/14/876 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 17 лютого 2014
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області про визнання
протиправними дій та скасування
припису,

В С Т А Н О
В И В :

28.11.2013 (здано на пошту) ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області (далі -
Інспекція) у якому просив визнати
протиправними дії відповідача в
частині винесення припису від 06.11.2013
№20/11-ф про усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил (далі -
Припис №20/11-ф); визнати протиправним та
скасувати Припис №20/11-ф.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що Інспекцією
оскаржуваний припис прийнято
безпідставно, оскільки жодним чином не
обґрунтовано неможливість перебудови
об'єкта реконструкції, а також
здійснення заходів спрямованих на
отримання чи внесення змін до
відповідних дозволу та проекту.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 17 лютого 2014
року в справі №813/9050/13-а заявлений позов
задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано Припис
№20/11-ф. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням в
частині задоволених позовних вимог,
його оскаржила Інспекція, яка
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції і прийняти нову
постанову в цій частині, якою у
задоволенні позову відмовити повністю.
У поданій апеляційній скарзі вказує, що
судом першої інстанції не взято до
уваги, що самочинне будівництво
проведене позивачем без виготовлення
та затвердження у встановленому
законом порядку проектної
документації, що свідчить про істотне
відхилення від містобудівних вимог та
будівельних стандартів, а також про
порушення ст.ст.7, 9 Закону України «Про
архітектурну діяльність» (далі - Закон
№687-ХІV). Також, вважає безпідставним
покликання суду на норми ЦК України,
оскільки такі не мають відношення до
вказаної справи, а також зазначає, що
звіт технічного обстеження не може
бути доказом правомірності здійснення
позивачем самочинного будівництва.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому апеляційний суд, у
відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких міркувань.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
порушення вчинені у сфері
архітектурно-будівельної діяльності
позивачем не заперечуються, однак такі
не можуть бути підставою для прийняття
Інспекцією припису про знесення
самочинного будівництва, оскільки
вказане суперечить нормам чинного
законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи та є вірними з таких міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи,
06.11.2013 за зверненням Золочівської
міської ради від 26.09.2013 №2038, Інспекцією
було проведено перевірку позивача з
питань дотримання ним вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил щодо
вчиненої ним реконструкції житлового
будинку з вбудованими прибудинковими
приміщеннями громадського призначення
на вул.Яворницького 23 в м.Золочів.

За результатами проведеної перевірки
складено акт від 06.11.2013 №20/22-ф (а.с.5),
яким встановлено, що ОСОБА_1 в межах
червоних ліній автодороги М-2
Львів-Тернопіль та в охоронній зоні
Львівського водогону діаметром 1,2м
проводить реконструкцію садибного
індивідуального житлового будинку з
вбудовано-прибудинковими приміщеннями
громадського призначення без
проектної документації та права на
виконання будівельних робіт.

У зв'язку із виявленими порушеннями
Інспекцією складено протокол від 06.11.2013
№20/11-ф про порушення позивачем ч.7 ст.96
КУпАП та 18.11.2013 прийнято постанову
№16/584/-ф по справі про адміністративне
правопорушення якою ОСОБА_1 притягнуто
до адміністративної відповідальності
у вигляді штрафу в розмірі 6800грн
(а.с.22-26).

Також, на підставі акта перевірки 06.11.2013
Інспекцією прийнято Припис №20/11-ф яким
вимагалося від позивача знести
самовільні прибудови і надбудови з
приведенням житлового будинку до
попереднього стану згідно технічного
паспорта в 60-ти денний термін з дня
отримання припису (а.с.21).

Не погодившись із таким рішенням
Інспекції, позивач звернувся до
адміністративного суду із цим позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Основним законом, який регулює вказані
правовідносини є Закон України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
(далі - Закон №3038-VI) та Закон №687-ХІV.

Відповідно до ст.10 Закону №687-ХІV для
забезпечення під час забудови
територій, розміщення і будівництва
об'єктів архітектури додержання
суб'єктами архітектурної діяльності
затвердженої містобудівної та іншої
проектної документації, вимог вихідних
даних, а також з метою захисту державою
прав споживачів будівельної продукції
здійснюється в установленому
законодавством порядку державний
архітектурно-будівельний контроль та
нагляд.

Державний архітектурно-будівельний
контроль та нагляд здійснює
центральний орган виконавчої влади з
питань будівництва, містобудування та
архітектури. Державний контроль та
нагляд у системі центрального органу
виконавчої влади з питань будівництва,
містобудування та архітектури
здійснює Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України та її територіальні органи.

Згідно із ст.9 Закону №687-ХІV
будівництво (нове будівництво,
реконструкція, реставрація,
капітальний ремонт) об'єкта
архітектури здійснюється відповідно
до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил у порядку, визначеному
Законом №3038-VI.

Частиною 9 ст.37 Закону №3038-VI визначено,
що виконання будівельних робіт без
відповідного документа, який дає право
виконувати такі роботи, вважається
самочинним будівництвом і тягне за
собою відповідальність згідно з
законом.

Згідно із ч.1 ст.25 Закону України «Про
основи містобудування» особи винні у:
виконанні будівельних робіт без
дозволу та затвердженого у
встановленому порядку проекту або з
відхиленням від нього; недотриманні
екологічних і санітарно-гігієнічних
вимог, встановлених законодавством при
проектуванні, розміщенні та
будівництві об'єктів несуть
відповідальність, передбачену чинним
законодавством.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
реконструкція житлового будинку з
вбудованими прибудинковими
приміщеннями громадського призначення
на вул.Яворницького 23 в м.Золочів,
здійснювалась ОСОБА_1 із
правовстановлюючими документами на
житловий будинок та земельну ділянку
(а.с.21-30, 97-100) та на підставі технічного
паспорта на садибний (індивідуальний)
житловий будинок (а.с.40-44), однак
враховуючи положення ст.ст.27, 34 Закону
№3038-VI із порушенням, яке полягало в
ненаправлені повідомлення про початок
виконання будівельних робіт
центральному органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, що сторонами не
спростовується.

Статтею 38 Закону №3038-VI передбачено, що
у разі виявлення факту самочинного
будівництва об'єкта, перебудова якого з
метою усунення істотного відхилення
від проекту або усунення порушень
законних прав та інтересів інших осіб,
істотного порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа відповідної
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
видає особі, яка здійснила (здійснює)
таке будівництво, припис про усунення
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил з
визначенням строку для добровільного
виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк
добровільно не виконала вимоги,
встановлені у приписі, орган
державного архітектурно-будівельного
контролю подає позов до суду про
знесення самочинно збудованого об'єкта
та компенсацію витрат, пов'язаних з
таким знесенням.

Відповідно до вимог ст.376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

У разі істотного відхилення від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм і
правил суд за позовом відповідного
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування може своїм
рішенням зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 №6 «Про практику
застосування судами ст.376 ЦК України
(про правовий режим самочинного
будівництва)», при розгляді справ
зазначеної категорії судам слід мати
на увазі, що знесення самочинного
будівництва є крайньою мірою і можливе
лише тоді, коли використано усі
передбачені законодавством України
заходи щодо реагування та притягнення
винної особи до відповідальності.

Виходячи із системного аналізу
вищенаведених норм права, апеляційний
суд приходить до переконання, що до
повноважень Інспекції віднесено право
приймати припис про усунення порушень
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил.
Вказане може бути здійснено шляхом
визначення особі, яка вчинила виявлене
інспекцією порушення, зокрема вимоги
про зупинення будівництва (в разі коли
таке не завершено), здійснення заходів
спрямованих на отримання чи внесення
змін до відповідних дозволу та проекту,
отримання правовстановлюючих
документів на земельну ділянку чи
вчинення інших дій які усунуть такі
порушення.

Однак, відповідач не в праві приймати
припис про знесення самочинно
збудованого об'єкта, оскільки вказане
віднесено до виключної компетенції
відповідного суду.

Отже, законодавцем було запроваджено
виключно судовий механізм
застосування таких заходів як знесення
самочинного будівництва, метою чого
було недопущення зловживань у цій
сфері з боку органів державної влади, а
тому враховуючи наведене, суд
апеляційної інстанції вважає, що
оскільки ст.38 Закону №3038-VI передбачено,
що знесення самочинного будівництва
можливе лише за позовом про знесення
самочинно збудованого об'єкта та
компенсацію витрат, пов'язаних з таким
знесенням, то правові підстави для
прийняття Інспекцією оскаржуваного
Припису №20/11-ф відсутні.

Більше того, суд апеляційної інстанції
погоджується із висновком суду першої
інстанції щодо неврахування
відповідачем при прийнятті припису
вимог ст.ст.27, 34 Закону №3038-VI, оскільки
такими чітко передбачено, що для
об'єктів, забудова яких здійснюється на
підставі будівельного паспорта,
розроблення проекту будівництва
здійснюється виключно за бажанням
замовника.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доводи відповідача спростовуються
встановленими судом апеляційної
інстанції обставинами та наявними в
матеріалах справи доказами.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до переконання про
підставність позовних вимог ОСОБА_1
щодо визнання протиправним та
скасування прийнятого відповідачем
Припису №20/11-ф.

В іншій частині - щодо визнання
протиправними дій Інспекції в частині
винесення Припису №20/11-ф, рішення суду
першої інстанції не оскаржується, тому
суд апеляційної інстанції не має права
робити правові висновки щодо цієї
частини судового рішення. Крім того,
рішення суду першої інстанції в
частині, що не оскаржена особою, яка
подала апеляційну скаргу, не може бути
скасовано або змінено апеляційним
судом.

Підсумовуючи, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що суд
першої інстанції при вирішенні даного
публічно-правового спору правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку. Доводи
апелянта висновків суду не
спростовують та не дають правових
підстав для скасування оскаржуваного
судового рішення.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області залишити
без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 17 лютого 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
О.М. Гінда

Суддя
В.В. Ніколін