Справа № 826/7631/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2014-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1ПОСТАНОВА
18 липня 2014 року 08:16
№826/7631/14
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі головуючого судді Саніна Б. В.
при секретарі судового засідання
Борисовій Т. М. розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомАрбітражного керуючого
ОСОБА_1доГоловного управління юстиції
у Луганській області Міністерства
юстиції Українипровизнання
протиправним висновків акту,
скасування припису та
розпорядженняВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду м.
Києва надійшов адміністративний позов
Арбітражного керуючого ОСОБА_1 (надалі -
Позивач/ОСОБА_1) до Головного
управління юстиції у Луганській
області Міністерства юстиції України
(надалі - Відповідач), в якому позивач
просить суд:
1. Визнати протиправними висновки
Акту позапланової невиїзної перевірки
діяльності Арбітражного керуючого
ОСОБА_1 №21 від 19.05.2014 р. (надалі - Акт №21).
2. Скасувати Припис про
недопущення повторних порушень №8 від
19.05.2014 р. (надалі - Припис №8).
3. Скасувати Розпорядження про
усунення порушень №11 від 19.05.2014 р.
(надалі - Розпорядження №11).
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 04.06.2014 р. було відкрите
провадження у справі та призначено
справу до судового розгляду.
В судове засідання з'явився Позивач,
який адміністративний позов підтримав
в повному обсязі, просить позовні
вимоги задовольнити із підстав,
викладених в позовній заяві, зокрема
зазначає, що викладені в Акті №21
висновки Відповідача про порушення
позивачем положень Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, що діяла до 19.01.2013, надалі -
Закон №2343) є безпідставними, як
наслідок, на думку позивача,
незаконними є і прийняті на підставі
зазначеного Акта Припис №8 та
Розпорядження №11.
В судове засідання з'явився
представник Відповідача, щодо
заявлених вимог заперечує в повному
обсязі. Просить у задоволенні позовних
вимог відмовити, мотивуючи тим, що
оскаржувані припис та розпорядження
винесенні законно, оскільки під час
перевірки позивача встановлено факт
порушення останнім положень Закону
№2343.
Відповідно до положень п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Більше того, відповідно
до рішень Європейського суду з прав
людини, що набули статусу остаточного,
зокрема «Іззетов проти України»,
«Пискал проти України», «Майстер проти
України», «Субот проти України»,
«Крюков проти України», «Крат проти
України», «Сокор проти України»,
«Кобченко проти України», «Шульга
проти України», «Лагун проти України»,
«Буряк проти України», «ТОВ «ФПК
«ГРОСС» проти України», «Гержик проти
України» суду потрібно дотримуватись
розумного строку для судового
Відповідно до положень ч.4 ст.122 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України) справа
розглядається в письмовому
провадженні на підставі наявних в
матеріалах справи документів.
Розглянувши наявні в матеріалах
докази, заслухавши пояснення сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку про наступне.
Ухвалою Господарського суду
Луганської області від 11.06.2012 р. було
порушено провадження по справі
№12б/5014/1407/2012 про банкрутство ТОВ «ТД
«ЛА» та введено мараторій на
задоволення вимог кредиторів.
08.04.2013 р. ухвалою Господарського суду
Луганської області було припинено
повноваження арбітражного керуючого
ОСОБА_3 та призначено розпорядником
майна ТОВ «ТД «ЛА» арбітражного
керуючого ОСОБА_1 При цьому, ухвалою
Господарського суду Луганської
області від 19.05.2014 р., справа
№12б/5014/1407/2012 про банкрутство ТОВ «ТД
«ЛА» було продовжено строк процедури
розпорядження майном ТОВ «ТД «ЛА» та
повноважень розпорядника майна ОСОБА_1
Як вбачається з матеріалів справи, у
період з 05.05.2014 р. по 05.05.2014 р.
Відповідачем, на підставі скарги
Управління пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Луганська №3706/09
від 25.02.2014 та доручення Міністерства
юстиції України №4427-0-33-14/13.2 від 07.04.2014
р., було проведено позапланову невиїзну
перевірку діяльності Позивача при
виконанні повноважень розпорядника
майна у справі №12б/5014/1407/2012 про
банкрутство Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Луганські акумулятори» (надалі - ТОВ
«ТД «ЛА»), за результатами якої
складено Акт №21.
В Акті №21 зафіксовано виявлені, на
думку Відповідача, порушення, які були
допущені Позивачем, а саме:
ь ч.14 ст.13 Закону №2343 в частині
втручання в оперативно-господарську
діяльність боржника (ТОВ «ТД «ЛА»);
ь абз.3 ч.9 ст.13 Закону №2343 в частині
ведення реєстру вимог кредиторів не в
установленому порядку (щодо вимог
кредитора ПАТ «КБ Надра»).
19.05.2014 р., на підставі Акта №21,
Відповідачем прийнято:
ь Припис №8, яким вимагається від
Позивача недопущення у подальшій
діяльності аналогічних виявленим
ь Розпорядження №11, яким
зобов'язано Позивача усунути виявлене
перевіркою порушення в частині
невірного ведення реєстру вимог
кредиторів шляхом внесення до
вказаного реєстру змін в частині
кредиторських вимог ПАТ «КБ Надра»,
Вважаючи викладені в Акті №21 висновки
Відповідача про порушення позивачем
вимог Закону №2343 безпідставними, а
прийняті на підставі вказаного Акта
Припис №8 та Розпорядження №11
протиправними, Позивач звернувся з
даним позовом до суду.
Відповідно до положень ч.3 ст.2 КАС
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно із п.1.3 Порядку контролю за
діяльністю арбітражних керуючих
(розпорядників майна, керуючих
санацією, ліквідаторів), затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
№1284/5 від 27.06.2013 р. (надалі - Порядок
№1284/5) контроль за діяльністю
арбітражних керуючих (розпорядників
майна, керуючих санацією, ліквідаторів)
здійснюють Міністерство юстиції
України як державний орган з питань
банкрутства та за дорученням Мін'юсту
України головні управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, в областях,
містах Києві та Севастополі як
територіальні органи з питань
банкрутства.

Відповідно до п.2.1 Порядку №1284/5
контроль за діяльністю арбітражних
керуючих здійснюється шляхом
проведення планових і позапланових
перевірок.

В п.6.3 Порядку №1284/5 зафіксовано, що
орган контролю зобов'язаний протягом
двох робочих днів після завершення
строку на надання арбітражним керуючим
заперечень щодо довідки опрацювати
надані арбітражним керуючим пояснення,
зауваження, заперечення і документи та
скласти акт перевірки.

Згідно із п.6.7 Порядку №1284/5 у разі
виявлення під час перевірки порушень у
діяльності арбітражного керуючого
орган контролю на підставі акта
перевірки за наявності відповідних
підстав виносить припис про
недопущення повторних порушень та (або)
розпорядження про усунення виявлених
порушень.

Тобто, саме припис та/або
розпорядження, винесенні контролюючим
органом за наслідками перевірки
арбітражного керуючого, є рішеннями
суб'єкту владних повноважень, які
породжуються певні правові наслідки
для арбітражного керуючого.

Сам по собі Акт перевірки не встановлює
відповідальності для особи, яка
допустила недоліки чи порушення,
встановлені під час проведення
перевірки, та не породжує правових
наслідків для позивача. Акт перевірки є
носієм доказової інформації про
виявлені контролюючим органом
порушення вимог законодавства,
документом, на підставі якого
приймається відповідне рішення
контролюючого органу.

Таким чином, правомірність висновків
Акта №21 не може бути предметом
судового розгляду за правилами КАС
України.

Аналогічна правова позиція
неодноразово висвітлювалась в судових
рішеннях як Вищим адміністративним
судом України так і Верховним Судом
України (зокрема, в ухвалі від 24.09.2013р.
за позовом ВАТ «Енергопостачальна
компанія «Миколаївобленерго» до
Державної екологічної інспекції в
Миколаївській області про визнання дій
протиправними).

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги в частині визнання
протиправними висновків Акту №21 є
безпідставними та задоволенню не
підлягають.

В той же час, суд критично ставиться до
посилання Відповідача щодо
правомірності винесення Розпорядження
№11, з огляду на наступне.

В ч.1 ст.13 Закону №2343 визначено, що з
метою забезпечення майнових інтересів
кредиторів в ухвалі господарського
суду про порушення провадження у
справі про банкрутство або в ухвалі,
прийнятій на підготовчому засіданні,
вказується про введення процедури
розпорядження майном боржника і
призначається розпорядник майна у
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із п.2 ч.9 ст.13 Закону №2343
розпорядник майна зобов'язаний вести
реєстр вимог кредиторів у
встановленому порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, в
Акті №21 Відповідачем зафіксовано, що
реєстр вимог кредиторів у справі про
банкрутство ТОВ «ТД «ЛА» ведеться
Позивачем не у встановленому порядку, а
саме не внесено зміни щодо вимог одного
з кредиторів (ПАТ «КБ Надра»).

Однак, як вбачається із матеріалів
справи, що не заперечується
Відповідачем, на виконання вимог ст.13
Закону №2343 позивачем 12.04.2013 р. було
сформовано реєстр вимог кредиторів у
справі щодо банкрутства ТОВ «ТД «ЛА»,
який ухвалою Господарського суду
Луганської області від 05.03.2013 р. у
справі №12б/5014/1407/2012 був затверджений.

Відповідно до ухвали Господарського
суду Луганської області від 05.03.2013 р. у
справі №12б/5014/1407/2012 заборгованість ПАТ
«КБ «Надра», яка була затверджена
судом, становить 232 355 999,58 грн.

10.01.2014 р. ТОВ «Газон-Люкс» повідомило
ТОВ «ТД «ЛА» листом №5, про
врегулювання заборгованості із ПАТ «КБ
«Надра» по отриманим кредитам. Крім
того, зазначено про підписання
договору про задоволення вимог
заставодержателя на суму 113 138 623,00 грн.
та Договору про задоволення вимог
іпотекодержателя на суму 26 498 506,78 грн.

У подальшому, від керівника ТОВ «ТД
«ЛА» до Позивача надійшов лист №2 від
04.02.2014 р., в якому повідомлялось
арбітражного керуючого ОСОБА_1 про
зменшення кредиторської вимоги одного
з кредиторів (ПАТ «КБ Надра») у справі
№12б/5014/1407/2012 про банкрутство ТОВ «ТД
«ЛА».

Однак, листом №27/02-14 від 27.02.2014 р.
Позивач повідомив ТОВ «ТД «ЛА» про
неможливість прийняття наданих до
листа №2 від 04.02.2014 р. документів, в
зв'язку із тим, що вони не завірені
належним чином.

Одночасно, з метою встановлення
актуальної суми вимог Позивачем
надіслано на адресу ПАТ «КБ Надра» лист
№21/02-14 від 21.04.2014, в якому просив
підтвердити або спростувати факт
зменшення суми заборгованості ТОВ «ТД
«ЛА» перед ПАТ «КБ «Надра».

07.04.2014 р. ПАТ «КБ Надра» листом
повідомила Позивача про зменшення
розміру заборгованості ТОВ «ТД «ЛА»
перед ПАТ «КБ «Надра». Крім того, ПАТ
«КБ «Надра» надали довідку, відповідно
до якої вказав, що заборгованість ТОВ
«ТД «ЛА» перед ПАТ «КБ «Надра» складає
78 876 509,16 грн.

Однак, як вбачається із змісту Довідки
ПАТ «КБ «Надра», вказана сума не
містила детального деталізації
інформації щодо заборгованості,
зокрема: тіло кредиту, відсотки,
інфляційні витрати, штрафні санкції
тощо.

24.04.2014 Позивач надіслав на адресу банку
повторний запит №24/04-14 від 24.04.2014 р. з
проханням надати деталізований
розрахунок заборгованості ТОВ «ТД «ЛА»
перед ПАТ «КБ «Надра».

Водночас, Відповідач вважає, що є
протиправними дії Позивача щодо не
внесення запису до реєстру кредиторів
ТОВ «ТД «ЛА» на підставі довідки ПАТ
«КБ «Надра» та листа керівника ТОВ «ТД
«ЛА» №2 від 04.02.2014 р.

Проте, з метою забезпечення єдиних
організаційних підходів при складанні
реєстру, унесенні змін до реєстру,
веденні реєстру на всіх стадіях
провадження справи про банкрутство
боржника (банкрута), було затверджено
Методичні рекомендації щодо
заповнення реєстру вимог кредиторів,
затверджених наказом Міністерства
економіки України №788 від 02.07.2010 р.
(надалі - Методичні рекомендації №788).

В п.2.6 Методичних рекомендацій №788,
частину реєстру «Вимоги кредиторів,
включених до реєстру» поділено на
рядки, кількість яких відповідає
кількості заяв конкурсних кредиторів,
які подали до суду свої вимоги до
боржника. Кожний рядок у межах граф 3 - 7
поділено на рядки, які мають такі назви
(графа 3): основний борг; неустойка (пеня,
штраф); судові витрати.

Тобто, суд погоджується із твердженням
Позивача, що для належного заповнення
усіх граф реєстру у арбітражного
керуючого має бути деталізована
інформація щодо суми боргу, який
підлягає включенню до реєстру.

Станом на момент проведення перевірки
відповідь на вказаний запит Позивачем
отримано не було, інформації про тіло
кредиту, відсотки, інфляційні витрати,
штрафні санкції тощо ні від ТОВ «ТД
«ЛА» ні від ПАТ «БК «Надра» не надано.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що станом на дату проведення
перевірки Позивачем було вчинено усіх
необхідних дій для належного ведення
реєстру вимог кредиторів у справі про
банкрутство ТОВ «ТД «ЛА», а тому
Розпорядження №11 винесено
протиправно.

Водночас, суд погоджується із
Відповідачем щодо правомірності
винесення Припису №8, з огляду на
наступне.

Як убачається з оскаржуваного Припису
№8, Відповідачем винесено припис щодо
недопущення арбітражним керуючим
аналогічних порушень у подальшій
діяльності саме за порушення Позивачем
вимог ч.14 ст.13 Закону №2343.

Відповідно до ч.14 ст.13 Закону №2343
розпорядник майна не має права
втручатися в оперативно-господарську
діяльність боржника, крім випадків,
передбачених цим Законом.

22.04.2013 р. між Позивачем та Дочірнім
підприємством «КВМ» (надалі - ДП «КВМ»)
був укладений договір про
відповідальне зберігання №1,
відповідно до умов якого замовник
(Позивач) передав на тимчасове
відповідальне зберігання виконавцю (ДП
«КВМ») майно ТОВ «ТД «ЛА» без права його
використання в господарській
діяльності виконавця.

Як вбачається з п.1 та п.5 Договору про
відповідальне зберігання №1 від
22.04.2013р., сторони домовились, що
виконавець (ДП «КВМ») на безоплатній
основі прийняв на тимчасове
відповідальне зберігання майно
боржника.

Відповідач вважає, що уклавши
зазначений договір, Позивач, як
розпорядник майна ТОВ «ТД «ЛА»,
втрутився в господарську діяльність
боржника, що призвело до порушення
вищенаведеної норми Закону №2343.

В той же час, суд погоджується із
посиланням Позивача на ч.3 ст.13 Закону
№2343, відповідно до якої розпорядник
майна зобов'язаний вживати заходів для
захисту майна боржника. Крім того, суд
приймає до уваги і посилання Позивача
на п.4 ч.9 ст.13 Закону №2343, яким
передбачено, що розпорядник майна
зобов'язаний вживати заходів для
захисту майна боржника.

Однак, суд звертає увагу, що форма
захисту майна боржника, яку має право
застосувати арбітражний керуючий,
чітко врегульована положеннями Закону
№2343, в тому числі і в ч.8 ст.13 Закону №2343,
яка передбачає, що керівник або орган
управління боржника виключно за
погодженням з розпорядником майна
вчиняють правочини (укладають
договори) щодо: відчуження, або
обтяження нерухомого майна боржника, в
тому числі його передачі в оренду,
заставу, внесення зазначеного майна до
статутного капіталу іншого
підприємства або господарського
товариства, розпорядження нерухомим
майном боржника у будь-який інший
спосіб; одержання та видачі позик
(кредитів), надання поруки, гарантій,
уступки вимоги, переведення боргу, а
також передачі в довірче управління
майна боржника; розпорядження у
будь-який спосіб іншим майном боржника,
балансова вартість якого становить
понад один відсоток балансової
вартості активів боржника, та
укладання інших значних правочинів
(договорів).

Жодного іншого положення, яке б
надавало право розпорядника майна
укладати самостійно договори на
зберігання майна боржника, Закон №2343
не містить.

Водночас, суд звертає увагу, що
відповідно до ч.1 ст.3 Господарського
кодексу України, під господарською
діяльністю у цьому Кодексі розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Відтак, позовні вимоги в частині
скасування Припису №8 є не
обґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

В ч.1, ч.4, ч.5 та ч.6 ст.72 КАС України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених ст.72 цього
Кодексу. Суб'єкт владних повноважень
повинен подати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі. У разі
невиконання цього обов'язку суд
витребовує названі документи та
матеріали. Суд може збирати докази з
власної ініціативи. Якщо особа, яка
бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію
суду для підтвердження обставин, на які
вона посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на вищевказане суд дійшов
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення позовних вимог
позивача. Відповідно до положення ст.94
КАС України понесені Позивачем судові
витрати підлягають частковому
відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 17, 71, 86, 158-163, 167, 254 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги Арбітражного
керуючого ОСОБА_1 до Головного
управління юстиції у Луганській
області Міністерства юстиції України
задовольнити частково.

2. Скасувати розпорядження
Головного управління юстиції у
Луганській області Міністерства
юстиції України про усунення порушень
№11 від 19.05.2014р..

3. В іншій частині позовних вимог
Арбітражного керуючого ОСОБА_1 до
Головного управління юстиції у
Луганській області Міністерства
юстиції України відмовити.

4. Присудити на користь
Арбітражного керуючого ОСОБА_1
понесені судові витрати в розмірі 20
(двадцять) грн. 20 коп. направлених на
асигнування діяльності Головного
управління юстиції у Луганській
області Міністерства юстиції України.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України.
Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя
Б.В. Санін