Справа № 742/932/14
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 742/932/14
Головуючий у 1-й інстанції: Зарічна
Суддя-доповідач: Гром Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

23 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.;

суддів - Бєлової Л.В.,

Міщука М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_3 та
Управління Пенсійного фонду України в
м. Прилуках та Прилуцькому районі
Чернігівської області на постанову
Прилуцького міськрайонного суду
Чернігівської області від 24 березня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Прилуках
та Прилуцькому районі Чернігівської
області про визнання протиправними
дій, перерахунок пенсії,

в с т а н о в и в:

Постановою Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 24
березня 2014 року позов задоволено
частково, визнано неправомірною
відмову УПФУ в м. Прилуках та
Прилуцькому районі у перерахунку
пенсії в пільговому обчисленні;
зобов'язано УПФУ в м. Прилуках та
Прилуцькому районі зарахувати ОСОБА_3
період роботи з 15 квітня 1987 року по 17
грудня 1998 року в районах прирівняних до
районів Крайньої Півночі в пільговому
обчисленні до стажу роботи, що дає
право на пенсійне забезпечення, в
розрахунку один рік за півтора року, в
іншій частині - відмовлено; зобов'язано
УПФУ в м. Прилуках та Прилуцькому
районі здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_3 пенсії з урахування
даного пільгового стажу з 27 липня 2013
року та з врахуванням проведених
виплат, а за інший період - залишено без
розгляду.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції позивач та відповідач
звернулися до Київського апеляційного
адміністративного суду з апеляційними
скаргами. Позивач просить задовольнити
позов в повному обсязі. Відповідач
просить постанову суду першої
інстанції скасувати та винести нову
про відмову в задоволенні позову.

У судове засідання сторони не
з'явилися, причини неявки сторін суду
невідомі, про розгляд справи були
повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь в справі,
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу, відповідно до ч.1
ст.41 КАС України, не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши за матеріалами справи
наведені у апеляційній скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 27 лютого 1985 р. і по 17 грудня 1998 р.
позивач працював в організаціях, що
знаходиться в місцевості, яка
прирівняна до районів Крайньої
Півночі. Даний період роботи йому
зараховано з розрахунку один рік за
один рік. 27 січня 2014 року позивачем була
подана заява про проведення
перерахунку пенсії до управління ПФУ в
м. Прилуках та Прилуцькому районі,
відповідь на яку він отримав 04 лютого
2014 року. Згідно даної відповіді,
позивачу було відмовлено в проведенні
перерахунку пенсії, оскільки в
документах пенсійної справи позивача
відсутні документи підтверджуючі
користування пільгами по обчисленню
стажу роботи в районах Крайньої
Півночі та в місцевостях, прирівняних
до районів Крайньої півночі.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з наступних мотивів,
з чим погоджується колегія суддів.

Відповідно до статті 65 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п.20 Порядку
підтвердження наявного трудового
стажу для призначення пенсії за
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, у
тих випадках, коли в трудовій книжці
відсутні відомості, що визначають
право на пенсії на пільгових умовах або
за вислугу років, установлені для
окремих категорій працівників, для
підтвердження спеціального трудового
стажу приймаються уточнюючі довідки
підприємств, установ, організацій або
їх правонаступників.

У довідці має бути зазначено: періоди
роботи, що зараховуються до
спеціального стажу; професія або
посада; характер виконуваної роботи;
розділ, підрозділ, пункт, найменування
списків або їх номери, куди включається
цей період роботи; первинні документи
за час виконання роботи, на підставі
яких видана зазначена довідка.

Порядком підтвердження періодів
роботи, що зараховуються до трудового
стажу для призначення пенсії на
пільгових умовах або за вислугу років,
затвердженим Постановою правління
Пенсійного фонду України № 18-1 від
10.11.2006 року, визначається механізм
підтвердження періодів роботи, що
зараховуються до трудового стажу для
призначення пенсії на пільгових умовах
або за вислугу років у випадку
ліквідації підприємства, установи та
організації без визначення
правонаступника.

Відповідно до п.п. 3, 4 вищезазначеного
Порядку підтвердження періодів роботи,
що дає право на призначення пенсії на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється комісіями з питань
підтвердження стажу роботи на посадах,
що дають право на призначення пенсії на
пільгових умовах або за вислугу років.
Комісії створюються при головних
управліннях Пенсійного фонду України в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі.

Пунктом 11 даного Порядку визначено
перелік документів, які заявник має
подати для підтвердження стажу роботи.

Водночас, необхідно зазначити, що
законодавство про пенсійне
забезпечення базується на Конституції
України, складається з Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», закону про
недержавне пенсійне забезпечення,
законів, якими встановлюються умови
пенсійного забезпечення, відмінні від
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування та
недержавного пенсійного забезпечення,
міжнародних договорів з пенсійного
забезпечення, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України
(далі - закони про пенсійне
забезпечення), а також інших законів та
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до законів про пенсійне
забезпечення, що регулюють відносини у
сфері пенсійного забезпечення в
Україні.

Якщо міжнародним договором України,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, встановлено
інші норми, ніж ті, що передбачені
законодавством України про пенсійне
забезпечення, то застосовуються норми
міжнародного договору.

Статтею 5 Угоди «Про гарантії прав
громадян держав-учасниць СНД в галузі
пенсійного забезпечення»від 13 березня
1992 року, яка Україною підписана,
встановлено, що вона розповсюджує дію
угоди на пенсійне забезпечення
громадян, які встановлені чи будуть
установлені законодавством
держави-учасниць угоди.

Статтею 3 тимчасової Угоди між Урядом
України та Урядом Російської Федерації
про гарантії прав громадян, які
працювали в районах Крайньої Півночі,
та в місцевостях, які прирівняні до
даних районів, в галузі пенсійного
забезпечення від 19 січня 1993 року,
дозволено обчислювати стаж за нормами
Закону Російської Федерації «Про
державні гарантії і компенсації для
осіб, працюючих і проживаючих в районах
Крайньої Півночі та прирівняних
місцевостях»від 19 лютого 1993 року яким
дозволено застосовувати пільгу про
обчислення стажу незалежно від факту
наявності строкового трудового
договору, тим самим на рівні
міжнародних угод укладених між
Україною та Росією встановлено, що на
території України гарантується
пенсійне забезпечення громадян, які
працювали на території Росії в районах
Крайньої Півночі та прирівняних до них
місцевостях, і при цьому обов'язково
визначено, що обчислення стажу
здійснюється незалежно від факту
наявності строкового трудового
договору.

Крім того пунктом 5 Перехідних Положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що період
роботи з 1 січня 1991 року в районах
Крайньої Півночі та місцевостях
прирівняних до районів Крайньої
Півночі колишнього СРСР, а також на
острові Шпіцберген зараховується до
страхового стажу в порядку і на умовах
передбачених законодавством, що діяло
до 1 січня 1991 року.

Робота в районах Крайньої Півночі та
місцевостях прирівняних до районів
Крайньої Півночі, з 1 березня 1960 року
зараховується до стажу в полуторному
розмірі, при умові, якщо робітник мав
право на пільги встановлені статтею 5
Указу Президії Верховної ради СРСР від
10 лютого 1960 року «Про впорядкування
пільг для осіб, працюючих в районах
Крайньої Півночі та місцевостях
прирівняних до районів Крайньої
Півночі колишнього СРСР.

Отже, з аналізу зазначених правових
норм вбачається, що підставою для
пільгового обчислення стажу в районах
Крайньої Півночі і прирівняних до них
районів можуть бути не тільки письмові
трудові договори, а будь-які інші
документи, що стверджують поширення на
особу пільг, передбачених указами
Президії Верховної Ради СРСР, в тому
числі й акти відділів Пенсійного фонду
Російської Федерації.

Перелік районів Крайньої Півночі і
місцевостей, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, на яких
розповсюджується дія Указів Президії
Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого
1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про
впорядкування пільг для осіб, які
працюють в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі», визначений
постановою Ради Міністрів СРСР № 1029
від 10.11.1967 року. До переліку вказаного
переліку входить і Ханти-Мансійський
автономний округ Тюменської області,
до якого належить місто Радужний, де
працював позивач.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії
Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого
1960 року «Про впорядкування пільг для
осіб, які працюють в районах Крайньої і
в місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі» передбачено, що
робітникам, які переводяться,
направляються або запрошуються на
роботу в райони Крайньої Півночі і в
місцевості, які прирівнюються до
районів Крайньої Півночі, з інших
місцевостей держави, на умовах
укладення ними трудових договорів на
роботу в цих районах на строк 5 років, а
на островах Північного Льодовитого
океану - два роки, надавати додаткові
наступні пільги: зараховувати один рік
роботи в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, які прирівнюються до
районів Крайньої Півночі, за один рік і
шість місяців при обчисленні стажу,
який дає право на отримання пенсії за
віком і по інвалідності. Пільги, які
передбачені цією статтею, надаються
також особам, які прибули в райони
Крайньої Півночі і в місцевості, які
прирівнюються до районів Крайньої
Півночі, за власним бажанням і які
уклали строковий договір про роботу в
цих районах.

Відповідно до пункту 3 Постанови Ради
Міністрів СРСР № 148 від 10 лютого 1960 року
«Про порядок застосування Указу
Президії Верховної Ради СРСР від 10
лютого 1960 року «Про впорядкування
пільг для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі» передбачено, що працівникам,
які користуються в даний час пільгами,
кожний рік роботи в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, які
прирівнюються до районів Крайньої
Півночі, до 1 березня 1960 року
зараховувати за два роки роботи при
розрахунку стажу для отримання пенсії
за віком, по інвалідності і за вислугу
років, а після 1 березня 1960 року - за один
рік і шість місяців роботи при
обрахуванні стажу для отримання пенсії
за віком і по інвалідності.

Пунктом 3 Указу Президії Верховної Ради
СРСР від 26 вересня 1967 року «Про
розширення пільг для осіб, які працюють
в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі», було визначено
скоротити тривалість трудового
договору, який дає право на отримання
пільг, передбачених ст. 5 Указу Президії
Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960
року «Про впорядкування пільг для осіб,
які працюють в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі», з п'яти до
трьох років.

Згідно довідки № 28/18/359 від 04 лютого 2014
року з ПАТ «Укрнафта» НГВУ
«Чернігівгаз» ОСОБА_3 дійсно працював у
НГВУ «Чернігівнафтогаз» ВАТ
«Укрнафта» з 01 жовтня 1970 року по 13
квітня 1987 року та з 24 травня 1999 року по 26
грудня 2008 року. В періоди з 27.02.1985 року
по 26.03.1985 року, з 26.08.1985 року по 09.09.1985
року, з 27.09.1985 року по 11.10.1985 року, з 30.10.1985
року по 13.11.1985 року, 27.11.1985 року, 25.12.1985
року, з 28.01.1986 року по 13.02.1986 року, з 26.02.1986
року по 14.03.1986 року, з 01.04.1986 року по
17.04.1986 року, з 30.04.1986 року по 16.05.1986 року, з
28.05.1986 року по 13.06.1986 року, з 25.06.1986 року
по 11.07.1986 року, з 23.07.1986 року по 31.12.1986
року та з 01.01.1987 року по 13.04.1987 року був
відряджений бурильником у складі
бригади капітального ремонту
свердловини у НГВУ «Варьйоганнафта»,
що підтверджується і копіями
відповідних наказів за вказаний період
часу.

Відповідно до копії трудової книжки
позивача, з 15 квітня 1987 рік по 28 лютого
1991 року він працював у НГВУ
«Варьйоганнафта» на посаді оператора 5,
а потім 6 розряду підземного ремонту
свердловин в цеху Підземного ремонту
свердловин №1, в місцевості , що
прирівняна до районів Крайньої
Півночі, про що свідчить запис в
трудовій книжці за № 15, з посиланням на
відповідний наказ.

В період з 01 березня 1991 року по 01 серпня
1992 року позивач працював у
Варьйогонському НГДІТП в/о
«Варьйогоннафтогаз» до якого був
переведений у зв'язку з ліквідацією
НГВУ «Варьйоганнафта». Вказане
підприємство знаходиться в місцевості,
яка прирівняна до районів Крайньої
Півночі, про що також свідчить запис в
його трудовій книжці за № 17.

В період роботи з 01.08.1992 року по 17 грудня
1998 року ОСОБА_3 працював в цеху
поточного та капітального ремонту
свердловин Державного підприємства
«Варьйоганнафта» до якого був
переведений у зв'язку з перетворенням.
Вказане підприємство знаходиться в
місцевості, яка прирівняна до районів
крайньої Півночі, про свідчить запис в
його трудовій книжці за № 20. ( а.с.12-14).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
наведені вище обставини та докази
свідчать про те, що саме період з 15.04.1987
року по 17.12.1998 року надає позивачу право
зарахування до стажу роботи у
співвідношенні один рік за півтора, як
такий що працював у місцевості, що
прирівняна до районів Крайньої півночі
строком понад три роки.

Разом з тим, стосовно іншого періоду, за
який просить позивач провести
зарахувати час роботи необхідне
зазначити, що у період часу із 27.02.1985
року по 13.04.1987 року ОСОБА_3 був офіційно
працевлаштований у НГВУ
«Чернігівнафтогаз», робота в якому не
передбачає пільг відповідно до Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10
лютого 1960 року «Про впорядкування
пільг для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі». Крім того, вказаний період не
становить 3 роки, як того вимагає
законодавство і позивачем за вказаний
період не надано документів, трудових
договорів, що підтверджують право
працівника на пільги, передбачені для
осіб, які працювали в районах Крайньої
Півночі чи місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, а тому вимоги
про зарахування до пільгового стажу за
вказаний період часу до задоволення не
підлягають.

Крім того, судова колегія вважає
необґрунтованими доводи позивача щодо
перерахунку пенсії починаючи з моменту
її призначення (з 2004 року), оскільки
позивач не навів поважних причин
пропуску строку звернення до суду.

Враховуючи все вищенаведене, судова
колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції про обґрунтованість
частини позовних вимог.

За таких обставин підстав для
задоволення апеляційних скарг судова
колегія не вбачає.

Отже, судова колегія визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, враховуючи відповідні
правові норми та встановлені
обставини, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про застосування
статті 200 КАС України.

Керуючись статтями 195, 196, 200, 205, 206 КАС
України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Управління
Пенсійного фонду України в м. Прилуках
та Прилуцькому районі Чернігівської
області - залишити без задоволення.

Постанову Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 24
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України в
порядок і строки, визначені ст.212 КАС
України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя
Гром Л.М.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.