Справа № 810/6832/13-а
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" липня 2014 р. м. Київ
К/800/32473/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Мороза В.Ф.; Розваляєвої Т.С.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області про визнання
протиправною та скасування постанови,
що переглядається за касаційною
скаргою Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2013
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 травня 2014
року,

у с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_4
звернулася до суду з позовом до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області (Інспекція) про
визнання протиправною та скасування
постанови.

Зазначала, що оскаржуваною
постановою до позивача застосовано
штраф, передбачений четвертим абзацом
пунктом 6 частини другої статті 2 Закону
України від 14 жовтня 1994 року №208/94-ВР
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» (Закон №208/94-ВР) за
виконання будівельних робіт без
реєстрації декларації про їх початок.

Посилаючись на те, що такі роботи
спрямовані на усунення аварійного
стану вхідної групи належного позивачу
приміщення, просила визнати
протиправною та скасувати постанову
Інспекції від 25 червня 2013 року № 3-2506/1.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 травня 2014
року, позов задоволено.

У касаційній скарзі Інспекція,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить оскаржувані рішення скасувати,
а у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, здійснивши
перевірку матеріалів справи в межах
доводів касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга задоволенню не
підлягає.

Судами встановлено, що у липні 2009 року
позивач придбала нежитлове приміщення
площею 16,4 м2, що знаходиться у
багатоквартирному житловому будинку.
Приміщення використовується для
здійснення підприємницької діяльності
як перукарня, має окремий ізольований
вхід з ґанком та сходами. Також
встановлено, що вхідна група
знаходилась у аварійному стані.

У грудні 2011 року Фастівською міською
радою позивачу надано дозвіл на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду
для облаштування вхідної групи до
існуючого приміщення перукарні
орієнтовною площею 0,0015 га. Починаючи з
2011 року позивачем виготовлені технічні
умови, отримано відповідні дозволи, в
тому числі отримано ордер на виконання
земляних робіт.

За результатами проведеної 20 червня 2013
року перевірки Інспекцією складено
акт, у якому зафіксовано, що позивач
розпочала реконструкцію вхідної групи
власного нежитлового приміщення у
зв'язку з її аварійністю, а саме:
проведено знесення старого ґанку та
розпочато будівництво нового. На
момент проведення перевірки виконано
фундамент під ґанок, зведено стіни з
червоної цегли, виконано перекриття,
облаштовано сходи та пандус для осіб з
обмеженими фізичними можливостями та
огороджені віконні і дверні пройоми.
Також перевіркою встановлено, що
позивач розпочала виконання
будівельних робіт без подання
декларації про початок виконання
будівельних робіт та документів, що
посвідчують право користування
земельною ділянкою.

25 червня 2013 року начальником Інспекції
винесена постанова про накладення
штрафу за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності №З-2506/1,
відповідно до якої ОСОБА_4 визнано
винною у вчиненні правопорушення,
передбаченого четвертим абзацом
пункту 6 частини другої статті 2 Закону
№208/94-ВР та накладено штраф в розмірі 103
230 грн.

Задовольнивши позов, суд першої
інстанції, а апеляційний суд
погодившись з таким висновком,
виходили з того, що виконання позивачем
ремонтних робіт спрямоване в першу
чергу на усунення аварійного стану
вхідної групи. Також суди послались на
те, що вчинене будівництво не
відноситься до ІІІ категорії
складності.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з такими висновками
судів.

Відповідно до четвертого абзацу пункту
4 частини другої статті 2 Закону України
від 14 жовтня 1994 року №208/94-ВР «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності»
суб'єкти містобудування, які є
замовниками будівництва об'єктів (у
разі провадження містобудівної
діяльності), або ті, що виконують
функції замовника і підрядника
одночасно, несуть відповідальність у
вигляді штрафу за виконання
будівельних робіт на об'єктах III
категорії складності без реєстрації
декларації про початок виконання таких
робіт, а також наведення недостовірних
даних у зазначеній декларації у
розмірі дев'яноста мінімальних
заробітних плат.

З матеріалів справи вбачається, що у
Інспекції були формальні підстави для
застосування до позивача заходів
адміністративного стягнення, оскільки
факт виконання будівельних робіт без
реєстрації декларації про початок їх
виконання є беззаперечним.

Проте, колегія суддів вважає, що
рішення відповідача про накладення
штрафу не відповідає вимогам
розсудливості та пропорційності, крім
того, Інспекцією неправильно
кваліфіковано дії позивача та
застосовано санкцію, яка не відповідає
об'єктивній стороні порушення.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується сторонами, позивачем
вчинені дії щодо ремонту та
облаштування вхідної групи, яка
знаходилась у аварійному стані.

Колегія суддів зазначає, що категорія
складності об'єкта будівництва
визначається відповідно до державних
будівельних норм та стандартів на
підставі класу наслідків
(відповідальності) такого об'єкта
будівництва (стаття 32 Закону України
від 17 лютого 2011 № 3038-VI «Про регулювання
містобудівної діяльності»). Віднесення
об'єкта будівництва до тієї чи іншої
категорії складності здійснюється
проектною організацією і замовником
будівництва.

Апеляційний суд дійшов правильного
висновку, що відсутність спільних
несучих конструкцій та можливість
знесення прибудови без шкоди для
багатоквартирного будинку
спростовують твердження Інспекції про
те, що здійснені позивачем роботи
відносяться до ІІІ категорії
складності.

За обставин, коли виконані позивачем
роботи не є складними, викликані
аварійним станом вхідної групи та не
зумовлюють конструктивних змін у
багатоквартирному будинку,
застосування штрафу в розмірі
дев'яноста мінімальних заробітних
плат, передбаченого за незаконну
реконструкцію об'єкта ІІІ категорії
складності (багатоквартирного
будинку), вбачається непропорційним
вчиненому порушенню.

Тому суди дійшли правильних остаточних
висновків про задоволення позову, а
доводи, викладені в касаційній скарзі,
таких висновків не спростовують.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від 20
грудня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21 травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді
М.І.Цуркан

В.Ф.Мороз

Т.С.Розваляєва