Справа № 2а-19360/09/0370
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" липня 2014 р. м. Київ
К/800/15743/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І.,
Приходько І.В.,за участю секретаря
судового засідання Лисюк І.О.,

представника відповідача-1 Ковальчук
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Нововолинської об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області Державної податкової служби

на постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 25.01.2010 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27.02.2013 року

у справі № 2а-19360/09/0370 (17692/10/9140)

за позовом Нововолинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області (далі - позивач,
Нововолинська ОДПІ)

до товариства з обмеженою
відповідальністю «СМП» (далі -
відповідач-1, ТОВ «СМП»)

та товариства з обмеженою
відповідальністю «Автоспецкомплект»
(далі - відповідач-2, ТОВ
«Автоспецкомплект»)

про стягнення в доход держави коштів,
одержаних за нікчемним правочином, -

ВСТАНОВИЛА:

Нововолинська ОДПІ звернулась у
листопаді 2009 року до суду з
адміністративним позовом до ТОВ «СМП»
та ТОВ «Автоспецкомплект», у якому, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просила стягнути в доход держави кошти,
одержані за нікчемним правочином,
договором купівлі-продажу № 1/КП від
03.09.2007 року, вчиненим з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, з відповідача-1 вартість
отриманих труб у розмірі 2 392 422,64 гривні
та з відповідача-2 кошти отримані за
реалізацію труб у розмірі 2 392 422,64
гривні.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 25.01.2010 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 27.02.2013 року, у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі. Вважає, що рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
були прийняті з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідач-1 у своїх запереченнях на
касаційну скаргу зазначає, що рішення
судів попередніх інстанцій є законними
та обґрунтованими, прийняті з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, вважає касаційну
скаргу позивача необґрунтованою, а
тому просить залишити касаційну скаргу
без задоволення, а рішення судів першої
та апеляційної інстанцій - без змін.

Відповідач-2 заяву про приєднання до
касаційної скарги позивача або
заперечень на касаційну скаргу не
надав.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому засіданні та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі, суд касаційної інстанції
дійшов висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем у період з
18.08.2009 року по 18.09.2009 року на підставі
направлення від 18.08.2009 року № 335/23-01
проведено планову виїзну перевірку ТОВ
«СМП» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2007 року по
31.03.2009 року, за результатами якої
складено акт від 25.09.2009 року № 1091/65-23,
яким зафіксовано встановлені
порушенням відповідачем-1 вимог пп. 7.4.1,
пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», внаслідок
чого завищено податковий кредит за
листопад 2007 року в сумі 398 737,00 гривень
за операціями, що проведені на підставі
нікчемного правочину - договору
купівлі-продажу труб бувших у
використанні за № 1/КП від 03.09.2007 року,
укладеного між ТОВ «СМП» та ТОВ
«Автоспецкомплект».

Суди попередніх інстанцій вирішуючи
спір по суті та відмовляючи у
задоволенні адміністративного позову,
з висновками яких погоджується колегія
суддів касаційної інстанції, виходили
з наступних мотивів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між ТОВ
«Автоспецкомплект» (продавцем) та ТОВ
«СМП» (покупцем) укладено Договір
купівлі-продажу від 03.09.2007 року № 1/КП
труб сталевих бувших у використанні, за
умовами якого Продавець зобов'язується
передати у власність Покупця товар, а
Покупець зобов'язується прийняти товар
та оплатити його на умовах, визначених
даним Договором.

Факт виконання зазначеного Договору,
як вірно зазначили суди попередніх
інстанцій, підтверджується наявними у
матеріалах справи та дослідженими
судами копіями: актів
приймання-передачі, видаткових
накладних, податкових накладних та
платіжних доручень.

При цьому, суди попередніх інстанцій
обґрунтовано зазначили, що вищевказані
труби були придбані ТОВ «СМП» з метою
подальшого здійснення експортних
операцій за нульовою ставкою в
Німеччину фірмі CONIX CONSULTING LTD на суму 2 214
469,63 гривень через посередника
(комісіонера) ТОВ «Агро-Вест К» згідно
договору комісії від 05.09.2007 року № 05-09
на підставі контракту від 17.09.2007 року №
17/09. Передача товару комісіонеру
проведена 20.09.2007 року, що
підтверджується дослідженим судами
актом приймання-передачі товару.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на момент здійснення
спірної господарської операції,
продавець знаходився в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а також мав
свідоцтво про реєстрацію платником
податку на додану вартість.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що за
таких обставин покупець не може нести
відповідальність як за несплату
податків продавцями, так і за можливу
недостовірність відомостей про них,
включених до Єдиного державного
реєстру, за умови необізнаності
покупця щодо такої (ст. 18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»).

Суди попередніх інстанцій при
досліджені наданих відповідачами
первинних документів, дійшли вірного
висновку про фактичне виконання цього
договору, а також експорт ТОВ «СМП»,
отриманих за договором з ТОВ
«Автоспецкомплект», труб сталевих
бувших у використанні нерезиденту CONIX
CONSULTING LTD по контракту № 17/09 від 17.09.2007
року через комісіонера ТОВ «Агро-Вест
К» згідно договору комісії № 05/09 від
05.09.2007 року, а відтак про недоведеність
позивачем умислу відповідачів при
укладенні договору купівлі-продажу №
1/КП від 03.09.2007 року, що здійснений з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства.

Отже, суди попередніх інстанцій, при
дослідженні долучених до матеріалів
справи документів дійшли
обґрунтованого висновку, що по даній
господарській операції відбулася
передача товару, оплата його вартості
та реалізація через комісіонера за
кордон, тобто відбувся рух коштів та
товару, що також не заперечується
позивачем, а тому підтверджує
реальність господарської операції та
помилковість висновку податкового
органу про її нікчемність.

Разом з тим, як вірно зазначено судом
апеляційної інстанцій, правомірність
спірного договору купівлі продажу від
03.09.2007 року № 1/КП підтверджено рішенням
суду, яким скасовано податкове
повідомлення-рішення, яким ТОВ «СМП»
було збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 398 737,00 гривень за
даною спірною господарською операцією,
що також не заперечувалось податковим
органом.

Судами враховано, що згідно ст. 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 208 Господарського
кодексу України якщо господарське
зобов'язання визнано недійсним як таке,
що вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, то за наявності наміру в
обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Оскільки податковим органом не
доведено в межах належності і
допустимості доказів здійснення
відповідачами господарських операцій
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, тому
правильними є висновки судів про
відсутність підстав для застосування
правових наслідків, передбачених ст. 208
Господарського кодексу України.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що податковим
органом пропущено строк застосування
наслідків нікчемного правочину,
оскільки згідно ст. 250 Господарського
кодексу України
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності.

На підставі викладеного, колегія
суддів касаційної інстанції приходить
до висновку, що судами попередніх
інстанцій в повній мірі встановлено
реальність та товарність спірних
господарських операцій між
відповідачами, та обґрунтовано визнано
безпідставність доводів податкового
органу щодо нікчемності спірного
правочину, як такого, що вчинений з
метою, яка завідомо суперечила
інтересам держави і суспільства, а тому
правомірно відмовлено у задоволенні
позову.

Отже, доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваних рішень судами першої та
апеляційної інстанції було порушено
норми матеріального та процесуального
права.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які б могли
призвести до скасування оскаржуваних
рішень.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 160, 167, 210-231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Нововолинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби - залишити
без задоволення.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 25.01.2010 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27.02.2013 року
у справі № 2а-19360/09/0370 (17692/10/9140) - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки, встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: (підпис) І.О.
БухтіяроваСудді: (підпис) М.І.
Костенко (підпис) І.В. Приходько
З оригіналом згідно