Справа № 819/47/14-а
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року
Справа №
876/3507/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Іщук Л.П.,

суддів
Дяковича В.П.,Хобор Р.Б.,

за участю секретаря судового
засідання Мартинишина Р.М.,

представників сторін
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши в у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
13.02.2014 року у справі за позовом ОСОБА_3
до Державного кадастрового
реєстратора відділу Держземагенства у
Тернопільському районі головного
управління Держземагенства у
Тернопільській області про
зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до
Державного кадастрового реєстратора
відділу Держземагенства у
Тернопільському районі управління
Держземагенства у Тернопільській
області Сикити О.І., в якому просив
зобов'язати відповідача внести
відомості (зміни до них) до Державного
земельного кадастру та надати витяг з
Державного земельного кадастру про
земельну ділянку з відповідним
кадастровим номером, належну ОСОБА_3,
для державної реєстрації права
власності на земельну ділянку.

В позові покликався на те, що відмова
відповідача вчинити дії, про які він
подав заяву, є безпідставною, оскільки
ним були подані всі необхідні для
внесення відомостей у державний
земельний кадастр документи і сплачена
відповідна плата за державну
реєстрацію земельної ділянки.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 13.02.2014 року
в позові відмовлено. Судове рішення
мотивоване тим, що рішення реєстратора
про відмову ОСОБА_3 у державній
реєстрації земельної ділянки є
обґрунтованим, так як подані ним
документи є неповні та не відповідають
вимогам закону. Щодо відмови у наданні
витягу з Державного земельного
кадастру, то за відсутності реєстрації
земельної ділянки такий не міг бути
наданий.

Не погодившись із постановою
Тернопільського окружного
адміністративного суду, позивач подав
апеляційну скаргу. В апеляційній
скарзі зазначає, що належна йому
земельна ділянка була зареєстрована за
ним ще у 2006 році в Державному реєстрі
земель і ці дані повинні бути
перенесені до Державного земельного
кадастру без його заяви автоматично.
Тому необхідності повторно проводити
реєстрацію земельної ділянки не було
потреби.

У зв'язку з порушенням судом при
ухваленні постанови норм
матеріального права, неповним
з'ясуванням обставин справи, просить
апелянт її скасувати, а його позовні
вимоги задовольнити, зобов'язавши
Державного реєстратора внести
відомості ( зміни до них ) до Державного
земельного кадастру та надати витяг з
Державного земельного кадастру на
земельну ділянку ОСОБА_3

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 підтримав апеляційну
скаргу з підстав, що у ній зазначені.

Представник відповідача заперечила
проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та проаналізувавши
доводи апеляційної скарги, суд
апеляційної інстанції вважає, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивач 06.08.2013 року звернувся до
відповідача про внесення відомостей (
змін до них ) до Державного земельного
кадастру та надання витягу з
Державного земельного кадастру. Між
сторонами був укладений договір про
надання платних адміністративних
послуг, а саме, державної реєстрації
земельної ділянки, і позивачем була
внесена плата за таку послугу. 16 серпня
2014 року державним реєстратором було
винесено рішення про відмову у
внесенні відомостей ( змін до них ) у
зв'язку з невідповідністю поданих
документів вимогам, встановленим
Законом України «Про державний
земельний кадастр» та Порядку ведення
Державного земельного кадастру. Цим
рішенням було роз'яснено в чому полягає
невідповідність документів вимогам та
рекомендовано виправити помилки.

Судом першої інстанції також
встановлено і підтверджено
поясненнями представника позивача під
час апеляційного розгляду, що позивач
ОСОБА_3 не звертався до відповідача
повторно і документів, належним чином
оформлених і в повному обсязі, не
надавав, а звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

Ухвалюючи оспорюване судове рішення,
суд першої інстанції виходив з того, що
відмова відповідача у внесенні
відомостей до Державного земельного
кадастру та наданні витягу з нього була
правомірною, так як однією з підстав
такої відмови згідно законодавства про
земельний кадастр є невідповідність
поданих документів вимогам Закону
України «Про державний земельний
кадастр» та Порядку ведення Державного
земельного кадастру, а таку
невідповідність не заперечував і сам
позивач.

Суд апеляційної інстанції повністю
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Процедура та вимоги щодо ведення
Державного земельного кадастру
визначені в Порядку ведення Державного
земельного кадастру, затвердженого
Постановою КМ України №1051 від 17.10.2012
(далі по тексту - Порядок).

Пунктом 67 Порядку передбачено, що
внесення відомостей (змін до них) до
Державного земельного кадастру
здійснюється виключно на підставі та
відповідно до Закону України "Про
Державний земельний кадастр" та цього
Порядку.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про
Державний земельний кадастр" Державна
реєстрація земельної ділянки
здійснюється при її формуванні шляхом
відкриття Поземельної книги на таку
ділянку. Державна реєстрація земельних
ділянок здійснюється за місцем їх
розташування відповідним Державним
кадастровим реєстратором центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері земельних
відносин.

Державна реєстрація земельних ділянок
здійснюється за заявою, зокрема, особи,
якій за рішенням органу виконавчої
влади, органу місцевого самоврядування
надано дозвіл на розроблення
документації із землеустрою, що є
підставою для формування земельної
ділянки при передачі її у власність чи
користування із земель державної чи
комунальної власності, або
уповноваженої нею особи.

Для державної реєстрації земельної
ділянки Державному кадастровому
реєстратору, який здійснює таку
реєстрацію, подаються заява за формою,
встановленою центральним органом
виконавчої влади,що забезпечує
формування державної політики у сфері
земельних відносин; оригінал
документації із землеустрою, яка є
підставою для формування земельної
ділянки; документація із землеустрою,
яка є підставою для формування
земельної ділянки у формі електронного
документа та документ, що підтверджує
оплату послуг з державної реєстрації
земельної ділянки.

Державний кадастровий реєстратор,
який здійснює державну реєстрацію
земельних ділянок, протягом
чотирнадцяти днів з дня реєстрації
заяви перевіряє відповідність
документів вимогам законодавства і за
результатами перевірки здійснює
державну реєстрацію земельної ділянки
або надає заявнику мотивовану відмову
у державній реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні
державної реєстрації земельної
ділянки є, зокрема, подання заявником
документів, передбачених частиною
четвертою цієї статті,не в повному
обсязі; та невідповідність поданих
документів вимогам законодавства.

Виходячи із встановлених обставин та
наведених норм Закону, дії відповідача
( рішення реєстратора ) про відмову у
внесенні відомостей було правомірним і
за відсутності певних документів або
їх невідповідності вимогам Закону, у
суду першої інстанції не було підстав
зобов'язувати державного реєстратора
вчинити дії щодо реєстрації земельної
ділянки позивача та надання йому
витягу з Державного земельного
кадастру.

Апеляційним судом не беруться до уваги
доводи апелянта щодо обов'язку
державного кадастрового реєстратора
надати витяг у випадку, якщо позивач є
власником земельної ділянки з 2006 року,
оскільки процедура ведення Державного
земельного кадастру передбачає
надання конкретних документів, а
позивачем такі надані не були, з чим він
погодився.

Щодо посилань апелянта на
відповідність технічної документації
на його земельну ділянку вимогам
закону, встановлену і судовими
рішеннями, то апеляційний суд зазначає,
що відповідачем було відмовлено
позивачу у зв'язку з неподанням ним
всіх передбачених Законом України "Про
Державний земельний кадастр" та
Порядком ведення Державного
земельного кадастру документів, а
законність виготовлення технічної
документації та інших документів
відповідачем не оцінювалась, оскільки
такі документи не подавались.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

З огляду на те, що оскаржувана
постанова судом першої інстанції
прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду першої інстанції
відповідають встановленим обставинам
справи, суд апеляційної інстанції
прийшов до висновку про те, що
постанову суду слід залишити без змін
відповідно до ст.200 КАС України.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд

у х в а л
и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 13.02.2014 року
у справі №819/47/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду протягом
двадцяти днів з дня складення її в
повному обсязі.

Головуючий
Л.П. Іщук

Судді
В.П.
Дякович

Р.Б. Хобор

Повний текст складено 25.07.2014 року