Справа № 2а/1570/349/11
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/14805/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Рибченка А.О.

за участю:

секретаря
Мосійчук І.М.

представника позивача
Письменної В.О.

представника відповідача
Кошельника М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Іллічівську
Одеської області

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 16.06.2011

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 02.02.2012

у справі № 2а/1570/349/11

за позовом Приватного
акціонерного товариства «АДМ
ІЛЛІЧІВСЬК»

до Державної податкової
інспекції у м. Іллічівську Одеської
області

про скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «АДМ
ІЛЛІЧІВСЬК» (далі по тексту - позивач,
ПАТ «АДМ ІЛЛІЧІВСЬК») звернулось до
Одеського окружного адміністративного
суду з позовом до Державної податкової
інспекції у м. Іллічівську Одеської
області (далі по тексту - відповідач,
ДПІ у м. Іллічівську Одеської області)
про скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 16.06.2011, яка
залишена без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 02.02.2012, позов задоволено у повному
обсязі.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій і прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на підставі ст. 11-1
Закону України від 04.12.1990 №509 «Про
державну податкову службу в Україні»
(далі по тексту - Закон №590) ДПІ у м.
Іллічівську для з'ясування обставин
обґрунтованості відшкодування податку
на додану вартість (далі по тексту - ПДВ)
згідно декларації за вересень 2007 року
та з врахуванням отриманих відповідей
по зустрічних перевірках, 19.04.2010
провела невиїзну документальну
перевірку ПАТ «АДМ ІЛЛІЧІВСЬК», за
результатами якої складено акт
№1239/23-0303/32790234.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем вимог п. 1.3, п. 1.7 та п. 1.8 ст. 1,
пп. 7.24 п. 7.2, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7, ст. 9,
п. 10.1 ст. 10 Закону України від 03.04.1997
№168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (далі по тексту - Закон №168/97).

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем прийняте податкове
повідомлення-рішення за №/0 від
20.04.2010, яким ПАТ «АДМ ІЛЛІЧІВСЬК»
зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в розмірі 968915,00 грн. за
декларацією вересня 2007 року.

В акті перевірки зазначено, що
невідшкодований ПДВ у сумі 968915,00 грн. по
декларації за вересень 2007 року не
підлягає відшкодуванню з бюджету у
зв'язку з відсутністю підтверджуючої
інформації від постачальників товару
(ячмінь) та сплати до бюджету ними ПДВ
за відвантажені товари, тобто в бюджеті
відсутня надмірна сплата (джерело
відшкодування даного податку).

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій виходили з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Судами зазначено, що з 27.11.2007 по 03.12.2007
відповідачем було проведено виїзну
позапланову перевірку позивача з
питань достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування ПДВ за
вересень 2007 року, за результатами якої
не було виявлено порушень
законодавства, про що складено довідку
від 06.12.2007.

Колегія суддів вважає правильним
висновки судів попередніх інстанцій
про те, що в діях податкового органу
вбачається порушення ст. 11-1 Закону №590
(в редакції, яка діла на момент спірних
правовідносин) та пп. 7.7.5 п. 7.5 ст. 7
Закону №168/97 (в редакції, яка діла на
момент спірних правовідносин), які
встановлюють підстави та строки
проведення таких перевірок.

Відповідач стверджує про порушення
позивачем пп. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону №168/97,
який передбачає право на нарахування
податку та складання податкових
накладних виключно особам
зареєстрованим як платник податку на
додану вартість.

Судами зазначено, що таке твердження
відповідача спростовується довідкою
про те, що постачальник товару ТОВ «АДМ
Україна» є належним чином
зареєстрованим платником податку на
додану вартість.

Обставини про порушення позивачем пп.
7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону №168/97,
спростовуються наявними в матеріалах
справи доказами про те, що податковий
кредит ПАТ «АДМ ІЛЛІЧІВСЬК» формувався
у зв'язку з придбанням товарів та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності, а ціни на такі товари,
роботи та послуги відповідали
звичайним.

Не встановлено також порушення
позивачем пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону №168/97,
якій встановлює, заборону включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
зі сплати податку не підтверджених
податковими накладними.

З матеріалів справи вбачається, що
постачальники надали ПАТ «АДМ
ІЛЛІЧІВСЬК» належним чином оформлені
податкові накладні, які були вже
предметом перевірки податковим
органом у 2007 році та у 2009 році і
зауважень не викликали.

Також судами вірно не взято до уваги
доводи відповідача, що факт передачі
шроту та олії соняшникової від ПАТ «АДМ
ІЛЛІЧІВСЬК» (попередня назва - ЗАТ
«ІМЕЗ») до ТОВ «АДМ Україна» (попередня
назва ТОВ «Ханзатрейд») повинен бути
підтверджений договорами зберігання
між ПАТ «АДМ ІЛЛІЧІВСЬК» та ТОВ
«Іллічівській Олійний Термінал» та
подвійним складським свідоцтвом, або
простим складським свідоцтвом, або
складською квитанцією, відповідно до
Закону України «Про зерно та ринок
зерна в Україні», оскільки позивач
передавав готову продукцію -олію
соняшникову та шрот, що не відноситься
до типу зернових культур, тому не
можливо вважати ТОВ «Іллічівський
Олійний Термінал» зерновим складом та
вимагати від позивача договори
зберігання.

Судами зазначено, що загальна сума
бюджетного відшкодування у розмірі
968915,00 грн., яка зазначена в декларації з
ПДВ за вересень 2007 року була сформована
за рахунок податку, який був фактично
сплачений ПАТ «АДМ ІЛЛІЧІВСЬК» в
попередньому періоді постачальниками
товарів.

При цьому, згідно реєстру податкових
накладних, включених до податкового
кредиту в серпні 2007 року та які були
оплачені в звітному періоді, таких
поставок було - 96 і тільки 2 поставки
були пов'язані з ТОВ «АДМ Україна».

Але, незважаючи на це, податковий орган
зменшує суму бюджетного відшкодування
щодо всіх контрагентів, не зазначаючи
для цього підстав.

Вірною є позиція судів про те, що не
може бути підставою для позбавлення
позивача права на включення до
податкового кредиту та отримання з
бюджету надмірно сплачених сум
податку, невиконання іншими платниками
податку -постачальниками, покладеного
на них законом обов'язку щодо внесення
до бюджету сплачених покупцем сум
податку в ціні придбання товарів.

Отже, колегія суддів погоджується із
судами попередніх інстанцій про
порушення відповідачем Закону №590 та
Закону №168/97, що призвело до прийняття
незаконного податкового
повідомлення-рішення за №/0 від
20.04.2010, про зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в розмірі 968915,00 грн.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суди дійшли обґрунтованого
висновку щодо наявності підстав для
задоволення позову.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 221, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Іллічівську Одеської
області залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 16.06.2011 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 02.02.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)А.О.
Рибченко