Справа № 813/4670/14
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2014 року м. Львів
№ 813/4670/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі судді Клименко О.М. за
участю секретаря судового засідання
Рехліцької Ю.Р. та сторін і інших осіб,
які беруть участь у справі:
позивача: представник ОСОБА_1;
відповідача: представник Білик В.Я.;
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Управління
Держземагенства у Миколаївському
районі Львівської області про визнання
протиправними дій та зобов'язання
ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3) звернувся до суду
з позовом до Управління
Держземагенства у Миколаївському
районі Львівської області, в якому
просить визнати протиправними дії про
відмову у погодженні проекту
землеустрою та зобов'язати вчинити дії
щодо погодження проекту землеустрою
відведення земельної ділянки у
власність площею 1,50 га у власність для
ведення особистого селянського
господарства за адресою: АДРЕСА_1,
В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що відповідачем при
прийнятті рішення про відмову у
погодженні проекту землеустрою не
враховано, що через незаконну відмову в
погодженні проекту землеустрою
позивач позбавлений конституційного
права затвердити даний проект в
Головному управлінні Держземагенства
у Львівській області та, відповідно до
ст. ст 15, 16 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» дотриматись
порядку проведення державної
реєстрації права на земельну ділянку
та подати заяву про її реєстрацію до
органу державної реєстрації прав, на
території якого розміщена ця земельна
ділянка, право на яку не обмежено
(обтяжено) законом або актом
уповноваженого на це органу державної
влади чи посадової особи шляхом
встановлення заборони на користування
або розпорядження чи провадження
окремих видів діяльності. Позивач
стверджує, що підставою для погодження
проекту землеустрою та надання у
власність земельної ділянки є поданий
проект землеустрою на відведення
земельної ділянки, і вимагати
додаткові документи законодавством
заборонено. Відтак, вважає позовні
вимоги обґрунтованими, і просить їх
Відповідач заперечив позов повністю з
підстав, викладених у письмових
запереченнях від 14.07.2014 року на позовну
заяву. Відповідач зазначив про при
розгляді проекту землеустрою було
планово-картографічному матеріалі
наявні неточності у відображенні
угідь: на проекті відведення та
кадастровому планах вказано пасовище,
а на викопіюванні з проекту
роздержавлення та приватизації земель
Дроговизької сільської ради - пасовище
та частково землі резервного фонду -
рілля, що не відповідає вимогам
встановленим до кадастрових планів
вимогам ст. 34 Закону України «Про
Державний земельний кадастр». Також,
генеральним планом с. Дроговиж
визначено, що ділянки у вказаному
урочищі передбачаються для включення в
межі населеного пункту та розміщення
об'єктів інфраструктури. Відтак,
керуючись п. 6 ст. 186-1 Земельного кодексу
України, управлінням Держземагентства
у Миколаївському районі було
відмовлено у погодженні проекту
відведення земельної ділянки гр.
ОСОБА_3 Представник відповідача таку
позицію підтримав, просив у
задоволенні позову відмовити повністю.
Суд заслухав пояснення сторін,
дослідив долучені до матеріалів справи
письмові докази, оцінив їх в сукупності
і встановив наступні фактичні
обставини справи та відповідні їм
Судом встановлено, що розпорядженням
Голови Миколаївської РДА у Львівській
області №392 від 27 липня 2012 року,
позивачу надано дозвіл на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 1,50 га у
власність для ведення особистого
селянського господарства за адресою:
АДРЕСА_1 з метою безоплатної передачі у
власність для ведення особистого
селянського господарювання.
З матеріалів справи вбачається, 04.03.2014
року до центру надання
адміністративних послуг Миколаївської
РДА ОСОБА_3 подано заяву про погодження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 1,5 га.
За результатами розгляду даного
проекту землеустрою, 17.03.2014 р. замовнику
було надано відмову в погодженні
проекту землеустрою, у зв'язку з
невідповідністю вимогам ст. 50 Закону
України «Про землеустрій», а саме
відсутня довідка з державної
статистичної звітності про наявність
земель та розподіл їх за власниками
земель, землекористувачами, угіддями.
15.05.2014 року позивач повторно звернувся
із клопотанням про погодження проекту
26.05.2014 року відповідачем надано
відповідь про відмову у погодженні
проекту землеустрою на підставі п. 6
ст.186-1 Земельного кодексу України,
оскільки на планово-картографічному
матеріалі наявні неточності у
відображенні угідь: на проекті
відведення та кадастровому планах
вказано пасовище, а на викопіюванні з
проекту роздержавлення та
приватизації земель Дроговизької
сільської ради - пасовище та частково
землі резервного фонду-рілля, крім
цього, генеральним планом с. Дроговиж
ділянки у вказаному урочищі
передбачаються для включення в межі
населеного пункту та розміщення
об'єктів інфраструктури.
При вирішенні спору суд виходить з
Статтею 181 Земельного кодексу України
(далі - ЗК України) визначено, що
землеустрій - це сукупність
соціально-економічних та екологічних
заходів, спрямованих на регулювання
земельних відносин та раціональної
організації території
адміністративно-територіальних
одиниць, суб'єктів господарювання, що
здійснюються під впливом
суспільно-виробничих відносин і
розвитку продуктивних сил.
Мета землеустрою полягає в
забезпеченні раціонального
використання та охорони земель,
створенні сприятливого екологічного
середовища та поліпшенні природних
ландшафтів (ст. 182 ЗК України).
Згідно з ст. 184 ЗК України землеустрій
а) встановлення (відновлення) на
адміністративно-територіальних
одиниць, землеволодінь і
б) розробку загальнодержавної і
регіональних програм використання та
в) складання схем землеустрою,
розроблення техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
адміністративно-територіальних
г) обґрунтування встановлення меж
територій з особливими
природоохоронними, рекреаційними і
заповідними режимами;
ґ) складання проектів впорядкування
існуючих землеволодінь і
землекористувань та створення нових;
д) складання проектів відведення
е) встановлення в натурі (на місцевості)
меж земельних ділянок;
ж) складання проектів землеустрою, що
забезпечують еколого-економічне
обґрунтування сівозмін, упорядкування
угідь, а також розроблення заходів щодо
з) розроблення іншої землевпорядної
документації, пов'язаної з
використанням та охороною земель;
и) здійснення авторського нагляду за
виконанням проектів з використання та
і) проведення топографо-геодезичних,
картографічних, ґрунтових,
геоботанічних та інших обстежень і
Відповідно до ст. 186-1 ЗК України проект
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок усіх категорій та форм
власності підлягає обов'язковому
погодженню з територіальним органом
центрального органу виконавчої влади,
що здійснює реалізацію державної
політики у сфері земельних відносин.
Так, органи виконавчої влади
зобов'язані протягом десяти робочих
днів з дня одержання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки (копії такого проекту)
безоплатно надати свої висновки про
його погодження або відмову в такому
При цьому, підставою для відмови у
погодженні проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки може бути
лише невідповідність його положень
вимогам законів та прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, документації із землеустрою або
містобудівній документації.
Щодо підстав відмови у погодженні
проекту землеустрою позивачеві, суд
Відповідно до ст. 50 Закону України «Про
землеустрій», визначено перелік
документів, які включають проекти
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок, зокрема, викопіювання з
кадастрової карти (плану) або інші
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки (у разі формування земельної
ділянки); кадастровий план земельної
Так, ст. 34 Закону України «Про Державний
земельний кадастр» визначено, що на
кадастровому дані земельної ділянки
відображаються: площа земельної
ділянки; зовнішні межі земельної
ділянки (із зазначенням суміжних
земельних ділянок, їх власників,
користувачів суміжних земельних
ділянок державної чи комунальної
власності); координати поворотних
точок земельної ділянки; лінійні
проміри між поворотними точками меж
земельної ділянки; кадастровий номер
земельної ділянки; кадастрові номери
суміжних земельних ділянок (за
наявності); межі земельних угідь; межі
частин земельних ділянок, на які
поширюється дія обмежень у
використанні земельних ділянок, права
суборенди, сервітуту; контури об'єктів
нерухомого майна, розташованих на
Таблиці із зазначенням координат усіх
поворотних точок меж земельної
ділянки, переліку земельних угідь, їх
площ, відомостей про цільове
призначення земельної ділянки та
розробника документації із
землеустрою на земельну ділянку є
невід'ємною частиною кадастрового
плану земельної ділянки.
Як вбачається з матеріалів справи, а
саме копії плану відведення та
кадастрового плану земельної ділянки,
що містяться у проекті землеустрою
позивача, на планово-картографічному
матеріалі наявні неточності у
відображенні угідь: на проекті
відведення та кадастровому планах
вказано пасовище, а на викопіюванні з
проекту роздержавлення та
приватизації земель Дроговизької
сільської ради - пасовище та частково
землі резервного фонду-рілля, відтак
Управлінням Держземагенства у
Миколаївському районі встановлено
невідповідність наданого проекту
вимогам документації із землеустрою,
передбачених ст. 34 Закону України «Про
Вказані обставини не спростовано
представником позивача в судовому
Також суд враховує, що згідно із ч. 1 ст.17
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності»,
генеральний план населеного пункту є
основним видом містобудівної
документації на місцевому рівні,
призначеної для обґрунтування
довгострокової стратегії планування
та забудови території населеного
пункту. Тобто, генеральний пан - це вид
містобудівної документації.
Зі змісту долученого до матеріалів
справи листа Дроговизької сільської
ради №02-15/268 від 26.05.2014 року, випливає, що
генеральним планом с. Дроговиж ділянки
у вказаному урочищі передбачаються для
включення в межі населеного пункту та
розміщення об'єктів інфраструктури.
Вказані обставини підтверджені і
викопіюванням з генерального плану с.
Дроговиж щодо розвитку території в
урочищі «Копацька гора» (а.с.98-101).
Такі обставини вказують на
невідповідність положень проекту
землеустрою вимогам містобудівній
документації с. Дроговиж,
Миколаївського району, Львівської
Враховуючи наведене та приймаючи до
уваги вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції
України, п. 1 ч. 3 ст. 2, ч.1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відповідно до яких органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, суд приходить до
висновку, що зазначені відповідачем
підстави відмови у погодженні проекту
землеустрою ОСОБА_3 у рішенні від 26.05.2014
року №195/4 є обґрунтованими, та такими,
що відповідають вимогам ст. 186-1 ЗК
Суд враховує також і те, що відповідно
до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які
за законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 71 КАС України,
ці обставини повинен довести суб'єкт
владних повноважень, який є
відповідачем, оскільки саме з
встановленням цих обставин пов'язана
правомірність прийнятих рішень.
Позивач не надав належних та
допустимих доказів протиправності дій
відповідача при прийнятті рішення про
відмову у погодженні проекту
землеустрою при зверненні до суду за
захистом своїх прав, а відтак не довів
обґрунтованість та законність підстав
для задоволення позовних вимог.
Натомість, відповідач, як суб'єкт
владних повноважень, виконав
покладений на нього обов'язок щодо
доказування законності вчинених ним
дій, відтак їх можна визнати такими, що
відповідають вимогам частини 3 статті 2
В той же час, у контексті положень
частини першої статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка передбачає право на
судовий захист, завдання
адміністративного судочинства полягає
у захисті саме порушених прав особи в
публічно-правових відносинах. При
цьому захист прав, свобод та інтересів
осіб передбачає наявність
встановленого судом факту їх
Отже, підстави для задоволення вимог
позивача, щодо зобов'язання Управління
Держземагенства у Миколаївському
районі погодити у встановленому
порядку проект землеустрою, у суду
За таких обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, враховуючи пояснення сторін,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача є необґрунтованими, а
тому у їх задоволенні необхідно
З урахуванням положень ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судові витрати на користь
позивача не присуджуються.
Керуючись ст.ст. 17-19, 35, 71, 94, 160-163 КАС
України, суд, -
В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.
Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Повний текст постанови складено та
підписано 25.07.2014 року.

Суддя
Клименко О.М.