Справа № 803/10/14
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 р.
Справа № 876/1716/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Головного управління
Міндоходів у Волинсьокій області на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 16 січня 2014
року по справі № 803/10/14 за позовом
Головного управління Міндоходів у
Волинській обласі до Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинської
області, третя особа ОСОБА_1 про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

08.01.2014 року Головне управління
Міндоходів у Волинській області
звернулося в суд з позовом, яким
просило визнати протиправними дії
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області Новосада О.Ю., щодо
надіслання на їх адресу вимоги від
26.12.2013 року №04-32/16467 про виконання
рішення суду про виплату Державною
податковою адміністрацією Волинської
області ОСОБА_1 одноразової допомоги у
розмірі п'ятирічної заробітної плати
за його останною посадою, за рахунок
коштів державного бюджету.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 16 січня 2014
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Головне управління Міндоходів у
Волинській області постанову суду
першої інстанції оскаржило, подало
апеляційну скаргу, зазначивши, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
просить її скасувати та прийняти нову
постанову, якою позов задоволити
повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
вказує на те, що оскільки Головне
управління Міндоходів у Волинській
області залучено як боржника 11.10.2013
року та повідомлено про це 30.12.2013 року,
то державний виконавець мав би
встановити строк для добровільного
виконання рішення суду, що зроблено не
було. Крім того, Головне управління
Міндоходів у Волинській області є
бюджетною установою та у відповідності
до Бюджетного кодексу України
проводить видатки тільки в межах
бюджетних асигнувань по кодах
економічної класифікації (КЕКВ). Таким
чином, вільних обігових коштів на
розрахункових рахунках Міндоходів
Волинської області немає.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомленні про місце та час розгляду
справи, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути дану справу згідно
з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Суд, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що постановою
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 19.03.2010 року у
справі № 2а-478/10 за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Державної податкової
адміністрації у Волинській області про
визнання дій незаконними, стягнення
одноразової допомоги та відшкодування
моральної шкоди визнано протиправною
бездіяльність ДПА у Волинській області
щодо неприйняття рішення про виплату
одноразової допомоги у розмірі
п'ятирічної заробітної плати ОСОБА_1 у
зв'язку із заподіянням тілесних
ушкоджень під час виконання ним
службових обов'язків відповідно до
статті 17 Закону України «Про державну
податкову службу в Україні»,
зобов'язано відповідача виплатити
ОСОБА_1 одноразову допомогу у розмірі
п'ятирічної заробітної плати за
останньою посадою за рахунок коштів
державного бюджету та стягнуто з ДПА у
Волинській області 3000 грн. моральної
шкоди.

На виконання постанови Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 19.03.2010 року видано
виконавчий лист від 02.09.2013 року № 2а-478/10,
згідно з яким зобов'язано ДПА у
Волинській області виплатити ОСОБА_1
одноразову допомогу у розмірі
п'ятирічної заробітної плати за його
останньою посадою за рахунок коштів
державного бюджету.

06.09.2013 року на підставі виконавчого
листа від 02.09.2013 року № 2а-478/10 старшим
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області Новосадом О. Ю.
винесено постанову ВП № 39616323 про
відкриття виконавчого провадження та
встановлено термін добровільного
виконання рішення суду до 13.09.2013 року
(а.с7).

11.10.2013 року старший державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області Новосад О. Ю. постановою про
заміну назви сторони виконавчого
провадження на підставі ухвали
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 02.10.2013 року
замінив сторону виконавчого
провадження, а саме боржника - ДПА
Волинської області на нового боржника -
Головне управління Міндоходів у
Волинській області (а.с 6).

30.12.2013 року на адресу позивача надійшла
вимога державного виконавця від 26.12.2013
року, відповідно до якої зобов'язано
Головне управління Міндоходів у
Волинській області виконати рішення
суду у повному обсязі в 3-х денний
термін з моменту отримання даної
вимоги, а також повідомлено, що при
невиконанні судового рішення буде
накладено штраф у розмірі 680 грн. та
внесено подання правоохоронним
органам для притягнення до
відповідальності згідно із законом
(а.с.8).

Відповідно до статті 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 статті 17 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 19 Закону України «Про виконавче
провадження» підставою для відкриття
виконавчого провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону, є заява
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Статтею 25 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Таким чином, постанова про відкриття
виконавчого провадження ВП № 39616323 від
06.09.2013 року відповідає вимогам статті 25
Закону України «Про виконавче
провадження», тобто прийнята у межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений Законом України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до пункту 1 статті 27 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Стаття 5 Закону України «Про виконавче
провадження» передбачає, що вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Державному виконавцю повинні бути
безоплатно надані у встановлений ним
строк інформація, документи або їх
копії, необхідні для здійснення його
повноважень. Невиконання законних
вимог державного виконавця тягне за
собою відповідальність згідно із
законом.

Пунктами 1.7, 1.8 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженою наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5,
передбачено, що вимоги державного
виконавця щодо виконання рішень
обов'язкові для всіх органів, установ,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України;
вимога державного виконавця є
письмовим документом, який складається
у випадках, передбачених Законом, та є
обов'язковою для виконання органами,
установами, організаціями, посадовими
особами і фізичними особами щодо
надання державному виконавцю
документів або їх копій, необхідних для
здійснення його повноважень, вчинення
інших дій, необхідних для виконання
рішення.

Як вбачається з матеріалів справи
вимога державного виконавця про
виконання рішення суду є такою, що
відповідає пунктам 1.7-1.8 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, тобто, є правомірною, а дії щодо
направлення старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області Новосадом О. Ю. від 26.12.2013 року
на адресу позивача цієї вимоги, є
законними та правомірними, тобто
здійснені у межах наданих державному
виконавцю повноважень.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі вибуття однієї із сторін
державний виконавець з власної
ініціативи або за заявою сторони, а
також сама заінтересована сторона
мають право звернутися до суду із
заявою про заміну сторони її
правонаступником. Для правонаступника
усі дії, вчинені до його вступу у
виконавче провадження, обов'язкові
тією мірою, якою вони були б
обов'язковими для сторони, яку
правонаступник замінив.

У разі якщо сторона виконавчого
провадження змінила найменування (для
юридичної особи) або прізвище, власне
ім'я чи по батькові (для фізичної особи),
державний виконавець за наявності
підтверджуючих документів своєю
постановою, яка затверджується
начальником відділу, змінює назву
сторони виконавчого провадження.

Враховуючи наведене, суд не бере до
уваги посилання позивача не
недотримання державним виконавцем
норми щодо встановлення строків для
добровільного виконання рішення суду
для Головного управління Міндоходів у
Волинській області як правонаступника
боржника - ДПА у Волинській області.

Також, суд зазначає, що постанова
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 19.03.2010 року, на
підставі якої видано виконавчий лист
від 02.09.2013 року № 2а-478/10, залишена без
змін ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12.07.2013 року
та ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 26.11.2013 року.

Відповідно до частини 1 статті 255
Кодексу адміністративного судочинства
України постанова або ухвала суду, яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для осіб, які беруть участь у справі,
для їхніх правонаступників, а також для
всіх органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Таким чином, враховуючи те, що рішення
суду по виконавчому листу № 2а-478/10,
виданого 02.09.2013 року Луцьким
міськрайонним судом Волинської
області, не виконано, а також те, що
відповідач, направляючи вимогу від
26.12.2013 року діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Законом України «Про виконавче
провадження», тому суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими і задоволенню не
підлягають.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дір
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
дійшов до вірних висновків, приймаючи
рішення по суті спірних правовідносин.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного
управління Міндоходів у Волинській
області - залишити без задоволення, а
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 16 січня 2014
року по справі № 803/10/14 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь в справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Р.Б. Хобор