Справа № 820/9406/14
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 р.Справа № 820/9406/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
03.06.2014р. по справі № 820/9406/14

за позовом Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "БЛОК ЛТД"

про стягнення адміністративного -
господарських санкцій,

ВСТАНОВИЛА:

20.05.2014 року позивач - Харківське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів - звернулось до суду з
адміністративним позовом, в якому
просило стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "БЛОК ЛТД"
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів в сумі
28138,71 грн. та пеню в розмірі 261,64 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 03.06.2014 року
в задоволенні адміністративного
позову Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позов в повному
обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу позивача Товариство з
обмеженою відповідальністю "БЛОК ЛТД",
посилаючись на законність та
обгрунтованість постанови суду першої
інстанції, просить апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
суду - залишити без змін.

В судове засідання суду апеляційної
інстанції сторони не прибули, про дату,
час і місце судового засідання
повідомлені своєчасно та належним
чином. Представник відповідача надав
клопотання про розгляд справи без його
участі за наявними у справі
матеріалами.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, переглянувши в межах
апеляційної скарги постанову суду та
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що Товариство з обмеженою
відповідальністю "БЛОК ЛТД"
зареєстроване як юридична особа.

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ
"БЛОК ЛТД" подало до Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів Звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік форми № 10-П1 від
10.02.2014 року, згідно якого
середньооблікова чисельність штатних
працівників облікового складу
підприємства у 2013 році становила 31
особу, середньооблікова чисельність
інвалідів - штатних працівників
фактично працюючих на підприємстві
становила 0 осіб, а кількість інвалідів
- штатних працівників, які повинні
працювати на робочих місцях, створених
відповідно до вимог ст.19 ЗУ "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" - 1 особа.

Згідно з розрахунком суми позову,
наданого позивачем, підприємством не
виконано норматив - 1 робоче місце по
працевлаштуванню інвалідів, розмір
середньорічної заробітної плати на
підприємстві за 2013 рік становить 28138,71
грн., тому сума
адміністративно-господарських санкцій
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів у 2013
році, становить 28138,71 грн. та пені - 261,64
грн.

Вважаючи, що відповідачем порушено
вимоги Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні", позивач звернувся із
зазначеним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем вжито всі залежні
від нього заходи для виконання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

За змістом статті 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" № 875-ХІІ для
підприємств, установ, організацій
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Частиною першою статті 20 Закону №
875-ХІІ встановлено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду адміністративно-господарські
санкції, сума яких визначається в
розмірі середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві,
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, фізичної особи,
які використовують найману працю, за
кожне робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України від 25 червня 1991 року №
1251-XII «Про систему оподаткування», а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини
першої статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що він ужив усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18 Закону № 875-ХІІ
працевлаштування інвалідів
здійснюється центральним органом
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.
Законом України від 23 лютого 2006 року №
3483-IV «Про внесення змін до деяких
законів України щодо реалізації
інвалідами права на трудову
зайнятість» зазначену статтю було
викладено в іншій редакції, а Закон №
875-ХІІ доповнено статтею 18-1, за змістом
якої пошук підходящої роботи для
інваліда здійснює державна служба
зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Матеріали справи свідчать, що
відповідача щомісяця повідомляв
Харківській міський центр зайнятості
населення про наявність вакантних
місць шляхом подання відповідних
звітів про наявність вакансій, зокрема
про наявність вільного робочого місця
на підприємстві - художника - дизайнера
по створенню шпалерних малюнків та
потребу у направленні йому центром
зайнятості інваліда 3 групи для
працевлаштування на це робоче місце.

Проте, інваліди до ТОВ "БЛОК ЛТД" для
працевлаштування позивачем не
направлялись, а також самостійно не
звертались.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач не відмовляв у
працевлаштуванні особам з обмеженими
фізичними можливостями за
результатами направлень центру
зайнятості.

У зв'язку з тим, що відповідач ужив усіх
залежних від нього заходів щодо
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, на нього
не може бути покладена
відповідальність за ненаправлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування, відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження підприємства інвалідів,
які бажають працевлаштуватись.

Саме така правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
20.06.2011 року у справі за позовом
Тернопільського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
приватного підприємства "Продекспорт"
про стягнення адміністративного -
господарських санкцій.

Згідно ч.1 ст.244-2 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що відповідачем виконані
вимогу Закону України „Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" щодо створення робочих місць
для працевлаштування інвалідів та
прийняття заходів для
працевлаштування інвалідів шляхом
інформування органів працевлаштування
інвалідів про таку кількість створених
робочих місць.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо відсутності підстав для
задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідача
адміністративного - господарських
санкцій за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 03.06.2014 року
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог апелянта - позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 03.06.2014р. по
справі № 820/9406/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Курило Л.В.Судді
Русанова В.Б. Присяжнюк О.В.