Справа № 757/4110/14-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Матійчук
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Безименної Н.В.., Федотова І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3
на постанову Печерського районного
суду міста Києва від 26.05.2014 року по
справі за його позовом до Пенсійного
фонду України, управління Пенсійного
фонду України в Тульчинському районі
Вінницької області, третя особа
Державна казначейська служба України
про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання поновити
виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А :

19.02.2014 року позивач звернувся до
Печерського районного суду міста Києва
з адміністративним позовом про
визнання протиправною бездіяльність
Пенсійного фонду України щодо
незабезпечення своєчасного та повного
фінансування і виплати пенсії,
визнання протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області щодо не поновлення, не
нарахування і не виплати пенсії за
віком, а також дії щодо відмови у
поновленні пенсії, зобов'язання
відповідача Управління Пенсійного
фонду України у Тульчинському районі
Вінницької області поновити виплату
пенсії за віком (включаючи надбавки,
підвищення, додаткові пенсії, тощо) за
межі України з 11.09.1997 року, з
проведенням її індексації і
здійсненням компенсації втрати
частини доходу у зв'язку з несвоєчасною
виплатою незаконно не поновленої, не
нарахованої та невиплаченої пенсії та
допустити негайне виконання в межах
платежу за 1 місяць.

Постановою Печерського районного суду
міста Києва від 26.05.2014 року в
задоволенні позовних вимог було
відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
незаконну, на його думку, постанову
суду першої інстанції та постановити
нову, якою задовольнити позовні вимоги.
В своїй апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування судового
рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
знаходить, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач згідно довідки від
23.02.05 року № 469/03/01-23, виданої УПФ України
у Тульчинському районі Вінницької обл.
знаходився на обліку у Тульчинському
рай соцзабезі і отримував пенсію за
віком, пенсійна справа була закрита з
01 травня 1994 року у зв'язку із виїздом до
Держави Ізраїль; пенсія виплачена по 31
жовтня 1994 року Також позивач має статус
колишнього неповнолітнього в'язня
фашистського концтабору; інваліда
війни ІІІ групи за загальним
захворюванням, постраждалого
внаслідок Чорнобильської катастрофи
4-ї категорії.

У жовтні 2011 та серпні 2013 року
позивач звертався до Пенсійного фонду
України з заявою про поновлення
виплати йому пенсії за віком у
відповідності до Рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
року №25-рп/2009.

Листами від 25.10.2011 №20144/Л-11 та від
06.09.2013 №13406/Л-11 Пенсійний фонд України
повідомив позивачу про відсутність
підстав згідно чинного законодавства
для виплати пенсії позивачу за межі
України та звернуто увагу, про те, що
рішення КСУ №25-рп/2009 не має зворотної
сили і поширюється на осіб, які виїхали
за межі України після 07.10.2009, тобто
після його прийняття.

Управління Пенсійного фонду
України у Тульчинському районі
Вінницької області на заяву
представника позивача про поновлення
виплати пенсії за віком у
відповідності до Рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
року №25-рп/2009 листом від 06.12.2013 № 620/06-37/02
також відмовив в поновленні виплати
пенсії, у зв'язку з відсутністю
особистого звернення позивача з
відповідною заявою, як цього вимагає
Закон України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
відсутністю підстав згідно чинного
законодавства для виплати пенсії за
межі України.

Даючи правову оцінку вищевикладеним
обставинам справи, колегія суддів
повідомляє наступне.

Відповідно до ст.24 Конституції України
громадяни мають рівні конституційні
права і свободи та є рівними перед
законом. Не може бути привілеїв чи
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не може бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Пунктом 2 ч.1 ст.49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено, що виплата
пенсії за рішенням територіальних
органів Пенсійного фонду або за
рішенням суду припиняється на весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України

Статтею 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що у разі
виїзду пенсіонера на постійне місце
проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07.10.2009 року №25-рп/2009 щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» зазначені положення
визнані такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними).

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення
Конституційного Суду України
визначено звернути увагу Верховної
Ради України на необхідність
приведення у відповідність до
Конституції України положень інших
Законів, які регламентують виплату
пенсій пенсіонерам, які постійно
проживають у державах, з якими Україною
не укладено відповідного договору, а
також прийняття Закону про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданою фізичним або
юридичним особам актами і діями, що
визнані неконституційними. З
прийняттям рішення Конституційним
Судом України від 07 жовтня 2009 року
виключена така підстава для припинення
пенсійних виплат як проживання
пенсіонера за кордоном, що є підставою
для поновлення конституційного права
позивача на виплату пенсії, незалежно
від місця його постійного проживання.

Після прийняття зазначеного Рішення і
на теперішній час інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору, не прийнято.

Як встановлено ч.2 ст.152 Конституції
України, закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Отже, положення п.2 ч.1 ст.49 та другого
речення ст.51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» втратили чинність з
07.10.2009р., тобто з дати прийняття Рішення
Конституційним Судом України №25-рп/2009.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що позивач, проживаючи в
Ізраїлі, як громадянин України, має
такі ж самі конституційні права, як й
інші громадяни цієї держави, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання, про що
вказано у Рішенні Конституційного Суду
України від 07.10.2009 року №25-рп/2009, яке є
безумовною підставою для поновлення та
виплати пенсії позивачу як особі, яка
проживає за межами України.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 27.05.2014 року № К/800/1301/13.

Відповідно до положень частини 2 статті
46 Закону № 1058-ІV нараховані суми пенсії,
не отримані з вини органу, що призначає
і виплачує пенсію, виплачуються за
минулий час без обмеження будь-яким
строком з нарахуванням компенсації
втрати частини доходів. Оскільки після
виїзду позивача з України пенсія йому
не нараховувалась, то зазначені
положення частини 2 статті 46 Закону
щодо спірних правовідносин
застосуванню не підлягають.

Також, колегія суддів не може не
зауважити, що ч. 2 ст. 49 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» передбачено, що
поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати. Виплата пенсії
поновлюється в порядку, передбаченому
частиною третьою статті 35 та статтею 46
цього Закону.

Таким чином, норма вказаної статті
пов'язує час поновлення пенсії з
настанням обставин для відновлення її
виплати.

Ухвалою Печерського районного суду
міста Києва від 26.05.2014 року, залишеною
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23.07.2014 року позовну заяву позивача
про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання поновити
виплату пенсії за період з 11.09.1997 року
по 18.08.2013 року - залишено без розгляду,
отже позовні вимоги підлягають
задоволенню з 19.08.2013 року.

Аналогічна правова позиція підтримана
в постанові Вищого адміністративного
суду України від 19.02.2014 року № К/800/61950/13.

Також, колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивач при зверненні до відповідача
не дотримався вимог Порядку подання та
оформлення документів для призначення
пенсії відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», затвердженого
постановою Пенсійного фонду України
від 25.11.2005 року № 22-1, оскільки подана
позивачем заява відповідає зразку,
визначеному вказаним Порядком, в якій
чітко було відмічено, що позивачем
ставилося питання саме про відновлення
виплати раніше призначеної пенсії.
Крім того, ОСОБА_3 було додано
необхідний пакет документів для
поновлення пенсії.

Що стосується посилань апелянта на
необхідність задоволення позовних
вимог в частині визнання протиправною
бездіяльність Пенсійного фонду
України щодо незабезпечення
своєчасного та повного фінансування і
виплати пенсії, то дані доводи колегією
суддів не приймається до уваги,
оскільки відповідно до п .2.2. Положення
про Управління Пенсійного Фонду
України в районах, містах і районах у
містах, затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
30.04.2002 року № 8-2, зареєстрованого в
Міністерстві Юстиції України від 21
травня 2002 року за № 442/6730, призначає
(здійснює перерахунок) і виплачує
пенсії управління Фонду в районі, місті
і районах у містах, а не Пенсійний фонд
України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.198, ст. 202 КАС
України, суд апеляційної інстанції
скасовує постанову суду першої
інстанції та приймає нове рішення, якщо
встановить порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Підсумовуючи вищевикладене,
апеляційна інстанція дійшла
однозначного висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції - скасуванню з
постановленням нової про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 41, 199, 202, 205, 207 КАС
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Постанову Печерського районного суду
міста Києва від 26.05.2014 року скасувати та
постановити нову, якою позовні вимоги
задовольнити частково.

Визнати протиправною
бездіяльність управління Пенсійного
фонду України у Тульчинському районі
Вінницької області щодо не поновлення,
не нарахування та не виплати ОСОБА_3
пенсії за віком.

Зобов'язати управління
Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області поновити ОСОБА_3 нарахування та
виплату раніше призначеної пенсії,
починаючи з 19.08.2013 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту прийняття та подальшому
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Саприкіна І.В.

Судді:

Безименна Н.В.

Федотов І.В.