Справа № 826/16998/13-а
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Кротюк О.В.
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Пилипенко О.Є.

суддів - Романчук
О.М. та Шелест С.Б.,

при секретарі -
Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12 лютого 2014 року у
справі за адміністративним позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві про
визнання недійсними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
19.06.2013 року №, № та №, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року позивач - фізична особа
- підприємець ОСОБА_2 звернулась до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві про
визнання недійсними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
19.06.2013 року №, № та №, в
якому просила визнати недійсним та
скасувати податкові повідомлення -
рішення № від 19.06.2013 року, №
від 19.06.2013 року, № від 19.06.2013 року,
скасувати штрафні (фінансові) санкції
та зроблені донарахування до бюджету в
загальній сумі 238 930,32 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 лютого 2014 року адміністративний
позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням позивачем та відповідачем
подано апеляційні скарги, в якій
позивачка просила змінити постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 12 лютого 2014 року в
частині відмовлених позовних вимог та
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі. Відповідач просив скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12 лютого 2014 року в
частині задоволених позовних вимог та
прийняти нову, якою у задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі. Свої вимоги апелянт
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції при постановленні
оскаржуваного рішення було порушено
норми матеріального та процесуального
права.

У судове засідання сторони та їх
представники не з'явилися, причини
неявки суду невідомі, про розгляд
справи були повідомлені належним
чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 квітня 2014
року апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 залишено без руху.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 квітня 2014
року апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 повернуто апелянту у
зв'язку із не усуненням недоліків
апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві -
задовольнити, постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 лютого 2014 року - скасувати в частині
задоволеної позовної вимоги та
прийняти в цій частині нову про відмову
у задоволенні позову, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 202 КАС України
суд апеляційної інстанції скасовує
рішення суду першої інстанції та
ухвалює нове якщо встановить порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що фізична
особа - підприємець ОСОБА_2 у зв'язку із
перевищенням у 4 кварталі 2010 року
гранично встановленого обсягу виручки
від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) за рік для суб'єктів
малого підприємництва, які мають право
застосувати спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності,
повинна була перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності, починаючи з наступного
звітного періоду - з 01.01.2011 року, а тому
винесенні податкові повідомлення -
рішення, якими було зафіксовано
порушення Указу Президента України від
03.07.1998 р. № 727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»,
Декрету Кабінету Міністрів України від
26.12.1992 р. № 13-92 "Про прибутковий податок
з громадян", п.167.1 ст.167, п.177.1., п.177.2, п.177.5
ст.177 Податкового кодексу України,
п.п.8.1.1, п.п.8.1.4 п.8.1. статті 8, п.17.1 статті
17, п.п."а" п.19.2 статті 19 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб",
проте податкове повідомлення -
рішенням № позивачці нараховано
податку на додану вартість у сумі 119 310
грн. за основним платежем за 1-4 квартали
2011 року, що є протиправним, адже
відповідних обсягів оподатковуваних
операцій, за даними перевірки,
досягнуто лише у третьому кварталі 2011
року, а тому податок повинен
донараховуватися з місяця, що настає за
місяцем, в якому вперше досягнуто
обсягу оподатковуваних операцій.

Колегія суддів в частині задоволеної
позовної вимоги не погоджується з
висновком суду першої інстанції,
оскільки він спростовується
матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено колегією суддів,
Державною податковою інспекцією у
Деснянському районі м. Києва ДПС було
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку своєчасності,
достовірності, повноти нарахування і
сплати податків та зборів (обов'язкових
платежів) ФОП ОСОБА_2

За наслідком перевірки було складено
акт № 1/17-10/НОМЕР_4 від 06.06.2013 року (далі -
Акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення
позивачем:

- ч.1 ст.1 Указу Президента України від
03.07.1998 року № 727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» в
редакції Указу Президента України від
28.06.1999 р. № 746/99 із змінами та
доповненнями: перевищення приватним
підприємцем (понад 500 тис. грн.) обсягів
виручки від реалізації товарів (робіт,
послуг) в 4 кварталі 2010 року;

- ч.2 ст.13 Декрету Кабінету Міністрів
України від 26.12.1992 р. № 13-92 "Про
прибутковий податок з громадян" з
урахуванням змін та доповнень:
приватним підприємцем занижено чистий
оподатковуваний дохід за 2010 р. на суму
59858,19грн. та не перераховано до бюджету
податок на доходи фізичних осіб в сумі
8978,73грн.

Донараховано до сплати в бюджет
податок на доходи фізичних осіб в сумі
8978,73 грн.;

- п.167.1 ст.167, п.177.1., п.177.2, п.177.5 ст.177
Податкового кодексу України, ФОП
ОСОБА_2 занижено оподатковуваного
доходу в 2011 році на загальну суму
447407,84грн., та не перераховано до бюджету
податку з доходів фізичних осіб на
загальну суму 73800,96 грн.

Донараховано до сплати в бюджет
податок на доходи фізичних осіб в сумі
73800,96 грн.;

- п.п.8.1.1, п.п.8.1.4 п.8.1. статті 8, п.17.1 статті
17, п.п."а" п.19.2 статті 19 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб" із
змінами та доповненнями та пп.168.1.1. п.168.1
ст.168 Податкового Кодексу України зі
змінами та доповненнями, податок з
доходів фізичних осіб нараховувався,
але утримувався і перераховувався до
бюджету не в повному обсязі, а саме на
суму 1356,22грн. (2-4кв.2010р.- 327,68грн.,
2011р.,-444,86грн., 2012 р. - 583,68грн.).

За результатами перевірки та внаслідок
допущених порушень, фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 в періодах: 2
- 4 кв. 2010 р., 2011 р., 2012 р. не перераховано
до бюджету податку з доходів,
виплачених найманим працівникам, на
загальну суму 1356,22грн.

Донараховано податку з доходів
фізичних осіб в сумі 1356,22грн.;

- п. 187.1 ст.187, п. 188.1 ст.188 , п.200.1 ст.200
Податкового кодексу України із змінами
та доповненнями, не визначено
податкові зобов'язання з ПДВ, в
результаті чого занижено податкові
зобов'язання з ПДВ та не перераховано
до бюджету податку на додану вартість
за 2011 р. на суму 119310грн.

Донараховано податку на додану
вартість за 2011 року на суму 119310грн.

На підставі Акту перевірки
відповідачем винесено оскаржувані
податкові повідомлення-рішення від
19.06.2013 року:

- №, яким позивачу збільшено
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується
податковими агентами із доходів
платника у вигляді заробітної плати, на
суму 1356,22 грн. за основним платежем та
831,92 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями;

- №, яким позивачу збільшено
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 119 310 грн. за
основним платежем та 16 032,25 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями;

- №, яким позивачу збільшено
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування, на суму 82 779,69 грн.
за основним платежем та 18 620,24 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись із вказаними
податковими повідомленнями -
рішеннями, позивач звернувся до суду.

Обговорюючи вимоги апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до
наступного.

Відповідно до ч.1 п.1 Указу Президента
України від 03.07.1998 року № 727/98 «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва», який був чинний до
01.01.2012, спрощена система оподаткування,
обліку та звітності запроваджується
для таких суб'єктів малого
підприємництва - фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки яких від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. гривень.

Пунктом 5 зазначеного Указу Президента
встановлено, що у разі порушення вимог,
установлених статтею 1 цього Указу,
платник єдиного податку повинен
перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Суб'єкти малого підприємництва несуть
відповідальність за правильність
обчислення, своєчасність подання
розрахунків та сплати сум єдиного
податку згідно із законодавством
України.

Пунктом 22.10 статті 22 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
передбачено, що розділ IV Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року N 13-92 "Про прибутковий
податок з громадян" є чинним у частині
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, який застосовується з
урахуванням положень пункту 9.12 статті 9
цього Закону та діє до набрання
чинності спеціальним законом з питань
оподаткування фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності.

Згідно із ст.13 розділу IV Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р.
№ 13-92 «Про прибутковий податок з
громадян», оподаткуванню підлягають
доходи громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

Судом першої інстанції правомірно
встановлено, що за даними звітів ФОП
ОСОБА_2 задекларовано обсяг виручки від
реалізації товарів (робіт, послуг) у
сумі 497 896 грн.

Разом з тим, перевіркою встановлено, що
зазначений показник становить 579 810,92
грн. Тобто, встановлено розбіжність в
сумі 81 914,92 грн. Вказана розбіжність
склалась за рахунок не включення
платником податків до обсягів виручки
коштів, які відображені в книзі обліку
доходів і витрат. Позивачем
зазначеного висновку, відображеного в
Акті перевірки, контролюючого органу
не спростовано. Не спростовано даного
висновку і в апеляційній скарзі.

Констатація апелянтом того факту, що з
2010 року по 2013 рік остання перебувала на
спрощеній системі оподаткування, а
тому до неї не можуть бути застосовані
штрафні санкції, визначені
відповідачем не спростовують того
факту, що матеріалами справи
встановлено перевищення позивачкою
граничного обсягу виручки від
реалізації товарів (робіт, послуг)
(більше 500 000 грн.), а тому ФОП ОСОБА_2
повинна була перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності, починаючи з наступного
звітного періоду - з 01.01.2011 року.

При цьому, як правомірно встановлено
судом першої інстанції, позивачка на
суму перевищення - 500 000 грн. повинна
була сплатити податок з доходів
фізичних осіб. Відповідачем
обґрунтовано встановлено порушення ч.2
ст.13 Декрету Кабінету Міністрів
України від 26.12.92 № 13-92 "Про прибутковий
податок з громадян" - заниження чистого
оподатковуваного доходу за 2010 рік на
суму 59858,19грн. та донараховано на суму
перевищення 500 тис. грн. до сплати в
бюджет податок на доходи фізичних осіб
в сумі 8978,73грн.

У зв'язку з тим, що позивачем у 4
кварталі 2010 року перевищено гранично
встановлений обсяг виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік для суб'єктів малого
підприємництва, які мають право
застосувати спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності,
протягом 2011 року вона не мала права
застосовувати спрощену систему.

При цьому відносини у сфері
оподаткування прибутку станом на 2011
рік врегульовувалися Податковим
кодексом України.

Відповідно до п.167.1 ст.167 Податкового
кодексу України (у редакції, чинній
станом на 2011 рік, далі - ПК України), який
набрав чинності з 01.01.2011 р., ставка
податку становить 15 відсотків бази
оподаткування щодо доходів, одержаних
(крім випадків, визначених у пунктах 167.2
- 167.4 цієї статті), у тому числі, але не
виключно у формі заробітної плати,
інших заохочувальних та
компенсаційних виплат або інших виплат
і винагород, які виплачуються
(надаються) платнику у зв'язку з
трудовими відносинами та за
цивільно-правовими договорами; виграшу
у державну та недержавну грошову
лотерею, виграшу гравця (учасника),
отриманого від організатора азартної
гри.

У разі якщо загальна сума отриманих
платником податку у звітному
податковому місяці доходів, зазначених
у абзаці першому цього пункту,
перевищує десятикратний розмір
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
звітного податкового року, ставка
податку становить 17 відсотків суми
перевищення з урахуванням податку,
сплаченого за ставкою, визначеною в
абзаці першому цього пункту.

Згідно з п.177.1 ст.177 ПК України, доходи
фізичних осіб - підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця (п.177.2 ст.177 ПК України).

Таким чином, відповідачем правомірно
встановлено порушення п.167.1 ст.167, п.177.1.,
п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України
та заниження оподатковуваного доходу в
2011 році на загальну суму 447407,84 грн.
Обґрунтовано донараховано податку з
доходів фізичних осіб на загальну суму
73800,96 грн.

Пунктом 6 Указу Президента України від
03.07.1998 р. № 727/98 передбачено, що суб'єкт
малого підприємництва, який сплачує
єдиний податок, не є платником таких
видів податків і зборів (обов'язкових
платежів):

податку на додану вартість, крім
випадку, коли юридична особа обрала
спосіб оподаткування доходів за єдиним
податком за ставкою 6 відсотків;

податку на прибуток підприємств;

податку на доходи фізичних осіб (для
фізичних осіб - суб'єктів малого
підприємництва);

плати (податку) за землю;

збору на спеціальне використання
природних ресурсів;

збору до Фонду для здійснення заходів
щодо ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи та
соціального захисту населення;

збору до Державного інноваційного
фонду;

збору на обов'язкове соціальне
страхування;

відрахувань та зборів на будівництво,
реконструкцію, ремонт і утримання
автомобільних доріг загального
користування України;

комунального податку;

податку на промисел;

збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування;

збору за видачу дозволу на розміщення
об'єктів торгівлі та сфери послуг;

внесків до Фонду України соціального
захисту інвалідів;

внесків до Державного фонду сприяння
зайнятості населення;

плати за патенти згідно із Законом
України "Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності".

Відповідно до п.1.15 ст.1 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб",
податковий агент - юридична особа (її
філія, відділення, інший відокремлений
підрозділ) або фізична особа чи
представництво нерезидента - юридичної
особи, які незалежно від їх
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати цей податок
до бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік та подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього Закону.

Податковим агентом, зокрема, є фізична
особа, що є суб'єктом підприємницької
діяльності чи здійснює незалежну
професійну діяльність, яка
використовує найману працю інших
фізичних осіб, щодо виплати заробітної
плати (інших виплат та винагород) таким
іншим фізичним особам.

Таким чином, ФОП, який перебуває на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності та використовує
найману працю інших осіб, є податковим
агентом та зобов'язаний утримувати та
сплачувати податок на доходи фізичних
осіб до бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік та подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього Закону.

Податковий агент, який нараховує
(виплачує) оподатковуваний дохід на
користь платника податку, утримує
податок від суми такого доходу за його
рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 цього Закону (пп.8.1.1
п.18.1 ст.18 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб").

Якщо оподатковуваний дохід
виплачується у негрошовій формі чи
готівкою з каси резидента, то податок
сплачується (перераховується) до
бюджету протягом банківського дня,
наступного за днем такої виплати (пп.8.1.4
п.18.1 ст.18 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб").

Згідно з п.17.1 ст. 17 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб",
особою, відповідальною за нарахування,
утримання та сплату (перерахування) до
бюджету податку з доходів у вигляді
заробітної плати, є працедавець
(самозайнята особа), який виплачує такі
доходи на користь платника податку
(такої самозайнятої особи).

Пунктом 19.2 ст.19 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб", особи,
які відповідно до цього Закону мають
статус податкових агентів, зобов'язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, який виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати та за її
рахунок.

Відповідно до пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК
України, податковий агент, який
нараховує (виплачує, надає)
оподатковуваний дохід на користь
платника податку, зобов'язаний
утримувати податок із суми такого
доходу за його рахунок, використовуючи
ставку податку, визначену в статті 167
цього Кодексу.

Особою, відповідальною за нарахування,
утримання та сплату (перерахування) до
бюджету податку з доходів у вигляді
заробітної плати, є роботодавець, який
виплачує такі доходи на користь
платника податку (п.171.1 ст.171 ПК України).

Пунктом 176.2 статті 176 ПК України, особи,
які відповідно до цього Кодексу мають
статус податкових агентів, зобов'язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок.

В ході проведення перевірки
встановлено, що податок з доходів
фізичних осіб позивачем як податковим
агентом нараховувався, але утримувався
і перераховувався до бюджету не в
повному обсязі (на загальну суму 1356,22
грн. за 2-4 квартали 2010 р., 2011 та 2012 р.р.).
Позивачем доводів на спростування
вказаних обставин не зазначено.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідачем правомірно
встановлено порушення п.п.8.1.1, п.п.8.1.4
п.8.1. статті 8, п.17.1 статті 17, п.п."а" п.19.2
статті 19 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб" та пп.168.1.1. п.168.1
ст.168 Податкового Кодексу України та
донараховано податку з доходів
фізичних осіб в сумі 1356,22 грн.

Разом з тим, колегія суддів вважає
помилковим висновок суду першої
інстанції щодо необхідності визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві №
від 19.06.2013 року, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 181.1 ст. 181 Податкового
кодексу України, у разі якщо загальна
сума від здійснення операцій з
постачання товарів/послуг, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
розділом, у тому числі з використанням
локальної або глобальної комп'ютерної
мережі, нарахована (сплачена) такій
особі протягом останніх 12 календарних
місяців, сукупно перевищує 300000 гривень
(без урахування податку на додану
вартість), така особа зобов'язана
зареєструватися як платник податку в
органі державної податкової служби за
своїм місцезнаходженням (місцем
проживання) з дотриманням вимог,
передбачених статтею 183 цього Кодексу,
крім особи, яка є платником єдиного
податку.

Разом з тим, на підставі п. 182.1 ст.181
Податкового кодексу України фізична
особа-підприємець - платник єдиного
податку має право зареєструватись як
платник ПДВ на добровільних засадах за
місцем своєї державної реєстрації.

Як вже зазначалось, у період з 01.04.2010
року по 31.12.2012 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 здійснювала
діяльність на спрощеній системі
оподаткування відповідно до Указу
Президента України від 03.07.1998 р. №727 "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва" в редакції Указу
Президента України зі змінами та
доповненнями.

Проте за результатами перевірки
фінансово-господарської діяльності
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
встановлено, що у 4 кварталі 2010 року
зазначеним приватним підприємцем було
порушено вимоги ст.1 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" в
редакції Указу Президента України від
28.06.1999 р. №746/99 зі змінами та
доповненнями: перевищено (понад 500
тис.грн.) обсяги виручки від реалізації
товарів (робіт, послуг).

При цьому згідно статті 5 Указу
Президента України від 03.07.1998 р. №727/98
„Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" в редакції Указу
Президента України від 28.06.1999 р. № 746/99,
як платник єдиного податку приватний
підприємець повинен перейти на
загальну систему оподаткування, обліку
та звітності, починаючи з наступного
звітного періоду (4 кварталу 2010 року).

Враховуючи вищезазначене, ФОП ОСОБА_2
не мала права застосовувати спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності на протязі 2011 року в зв'язку з
перевищенням понад 500 тис. грн. обсягів
виручки від реалізації товарів (робіт,
послуг) в 4 кварталі 2010 року.

Фізична особа - підприємець, яка
перейшла на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності
підпадає під загальні вимоги
Податкового кодексу України, у зв'язку
з чим, повинна зареєструватися
платником податку на додану вартість
відповідно до вимог розділу V
Податкового кодексу України, а тому
податкове повідомлення - рішення
№ від 19.06.2013 року є правомірним.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було не вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
невірну оцінку дослідженим доказам та
порушено норми матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи. За
таких обставин колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві -
задовольнити, постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 лютого 2014 року - скасувати в частині
задоволеної позовної вимоги та
прийняти в цій частині нову про відмову
у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 41, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12 лютого 2014 року -
скасувати в частині задоволення
позовної вимоги про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві №
від 19.06.2013 року та прийняти в цій
частині нову про відмову у задоволенні
позову.

В решті постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 лютого 2014 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Є.Пилипенко

Судді
О.М. Романчук

С.Б. Шелест

Головуючий суддя

Пилипенко О.Є.

Судді:

Романчук О.М

Шелест С.Б.