Справа № 826/7899/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 липня 2014 року № 826/7899/14

Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Гарника К.Ю., суддів
Саніна Б.В., Костенка Д.А., розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби
України про скасування постанови
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
(далі по тексту - відповідач) в якому
просить суд визнати протиправним та
скасувати постанову про стягнення
виконавчого збору від 19 травня 2014 року
ВП № 2789288.

Ухвалою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 червня 2014 року відкрито провадження в
адміністративній справі, закінчено
підготовче провадження та призначено
до розгляду у судовому засіданні на 24
червня 2014 року, яке відкладалось на
26 червня 2014 року.

У судовому засіданні 24 червня 2014
року представник позивача підтримав
позовні вимоги та просив суд
задовольнити їх. Представник
відповідача адміністративний позов не
визнав, просив суд відмовити у його
задоволенні.

Керуючись приписами частини 4 статті 122
та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши можливість присутнім
учасникам судового розгляду у повній
мірі реалізувати свої процесуальні
права, та враховуючи відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
суд завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що на
підставі заяви Публічного
акціонерного товариства «Сведбанк»
від 29 червня 2011 року відкрито виконавче
провадження № 27839288 з примусового
виконання виконавчого напису № 3585 від
06 червня 2011 року про звернення
стягнення на квартиру НОМЕР_1,
загальною площею 78,90 кв.м., жилою площею
50,60 кв.м., що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 та належить на праві власності
ОСОБА_1. За рахунок коштів, отриманих
від реалізації квартири НОМЕР_1,
загальною площею 78,90 кв.м., жилою площею
50,60 кв.м., що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 задовольнити вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Сведбанк» у розмірі 1 399 587,50 доларів
США та 1 671173,08 грн. та 18 000,00 грн. - плати
за вчинення цього виконавчого напису.

Відповідно, постановою Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 18 липня 2011 року про відкриття
виконавчого провадження Боржнику
надано семиденний строк з моменту
винесення (отримання) постанови для
добровільного виконання виконавчого
напису.

Постановою Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 19 травня 2014 року
стягнено з позивача виконавчий збір у
розмірі 139958,75 долю США та 1689717,30
грн.

Не погоджуючись із вищевказаною
постановою, позивач зазначає, що
неотримання ним постанови про
відкриття виконавчого провадження
позбавило останнього права на
добровільне виконання виконавчого
напису та уникнення сплати виконавчого
збору.

Спростовуючи позовні вимоги,
представником відповідача надано
завірену копію сторінок журналу
реєстрації вихідної кореспонденції
про відправлення постанови відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про відкриття виконавчого провадження
ВП № 27839288 від 18 липня 2011 року.

Разом з цим, колегія суддів не
погоджується із доводами відповідача з
огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче
провадження" (із змінами та
доповненнями, далі - Закон 606-ХІV)
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 25 Закону № 606-IV встановлено, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

Пунктом 5 цієї статті визначено, що
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону № 606-IV визначено, що у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 31 Закону № 606-IV
копії постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження (далі - документи
виконавчого провадження), що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Таким чином, в даному випадку, суду
належить встановити чи направлено
Боржник у встановленому порядку
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

Пунктом 4.1.1. Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 15 грудня
1999 року № 74/5, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 15 грудня
1999 року за № 865/4158 (далі по тексту -
Інструкції № 74/5) встановлено, що
державний виконавець, починаючи
виконувати рішення, повинен
пересвідчитись, чи отримана боржником
копія постанови про відкриття
виконавчого провадження і чи здійснені
ним дії, спрямовані на добровільне
виконання рішення у встановлений
постановою строк.

Відповідно до пункту 4.1.1. Інструкції №
74/5 постанова про відкриття виконавчого
провадження вважається врученою
боржнику за адресою, зазначеною у
виконавчому документі, за умов,
передбачених для вручення судових
повісток.

Абзацом 27 пункту 2 Правил надання
послуг поштового зв'язку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 5 березня 2009 року №270, визначено, що
документом, який підтверджує надання
послуг поштового зв'язку, є
розрахунковий документ встановленої
відповідно до Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" форми та змісту (касовий чек,
розрахункова квитанція тощо).

З аналізу зазначеної норми вбачається,
що розрахунковий документ, виданий
поштовим відділенням, є доказом
надання (оплати) послуг поштового
зв'язку, проте він не дає можливості
суду перевірити вміст поштового
відправлення і не містить повної
адреси одержувача.

Вміст поштового відправлення містить
бланк опису вкладення, який згідно з
пунктом 61 Правил надання послуг
поштового зв'язку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 5 березня 2009 року №270, заповнюється
відправником у двох примірниках.
Працівник поштового зв'язку повинен
перевірити відповідність вкладення
опису, розписатися на обох його
примірниках і проставити відбиток
календарного штемпеля. Один примірник
опису вкладається до поштового
відправлення, другий видається
відправникові.

Відповідно до підпункту 3.1.2.2 Порядку
пересилання поштових відправлень,
затвердженого наказом Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" від 12 травня 2006 року
№ 211, визначено, що про прийняте для
пересилання рекомендоване поштове
відправлення відправнику видається
касовий чек або розрахункова
квитанція.

У розрахунковій квитанції
зазначається: порядковий номер
розрахункової квитанції; номер
поштового відправлення (через дріб
після номера квитанції), вид поштового
відправлення, особлива відмітка, якщо
рекомендоване відправлення подається
з повідомленням про вручення, з
відміткою "Судова повістка", "Вручити
особисто"; місце призначення; його маса;
сума плати за пересилання тощо. У
визначеному місці розрахункової
квитанції проставляється відбиток
календарного штемпеля. Касовий чек
повинен містити таку саму інформацію,
за виключенням номера розрахункової
квитанції.

З урахуванням викладеного, постанова
про відкриття виконавчого провадження
повинна направлятись на адресу
Боржника рекомендованим листом із
повідомленням про вручення не пізніше
наступного дня після відкриття
виконавчого провадження.

При цьому, належним доказом
направлення/отримання боржником
постанови про відкриття виконавчого
провадження є повідомлення про
вручення поштового відправлення,
квитанція про направлення та/або
конверт, що повернувся відправнику із
зазначенням причини повернення.

В даному випадку, відповідачем не
надано жодного доказу на підтвердження
направлення позивачу постанови про
відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, надані копії сторінок
журналу реєстрації вихідної
кореспонденції про відправлення
постанови відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України про відкриття
виконавчого провадження ВП № 27839288 від
18 липня 2011 року без пред'явлення
фіскального чеку, повідомлення про
вручення поштового відправлення або
конверту, що повернувся відправнику із
зазначенням причини повернення, не
можуть прийматись судом як належний
доказ повідомлення позивача про
відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що у
відповідача витрбовувались докази
направлення на адресу позивача
постанови про відкриття виконавчого
провадження, проте додаткових доказів
суду не надано.

За загальним правилом перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок, незалежно від того, який день
наступатиме після визначеної дати або
настання події - робочий, вихідний,
святковий чи інший неробочий день.
Строк, що визначається роками,
закінчується у відповідні місяць і
число останнього року цього строку.

Таким чином, строк на добровільне
виконання виконавчого напису № 27839288 з
примусового виконання виконавчого
напису № 3585 від 06 червня 2011 року про
звернення стягнення на квартиру
НОМЕР_1, загальною площею 78,90 кв.м., жилою
площею 50,60 кв.м., що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві
власності ОСОБА_1 починається з
наступного дня після отримання
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

Враховуючи, що відповідачем не
доведено направлення на адресу
позивача постанови про відкриття
виконавчого провадження, твердження
відповідача про невиконання позивачем
у добровільний строк виконавчого
напису та винесення постанови
стягнення виконавчого збору є
передчасним.

Судом встановлено, що в межах
виконавчого провадження № 27839288
державним виконавцем виносились
повідомлення від 24 січня 2012 року №
9242-0-33-11/5/4, постанова про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 19 травня 2014 року,
проте, доказів направлення на адресу
боржника перелічених документів
матеріали спірного виконавчого
провадження не містять. При цьому, сам
по собі, супровідний лист без відмітки
поштового відділення не свідчить про
направлення постанови, винесеної в
межах виконавчого провадження.

Таким чином, колегія суддів, дійшла
висновку про наявність підстав для
скасування постанови про стягнення
виконавчого збору від 19 травня 2014 року
ВП № 2789288.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, відповідачем не
доведено правомірність винесення
оскаржуваної постанови з урахуванням
вимог, встановлених частиною другою
статті 19 Конституції України та
частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити.

2.Визнати протиправною та
скасувати постанову Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про стягнення виконавчого збору від
19 травня 2014 року ВП № 2789288.

3.Судові витрати в сумі 487,20 грн.
присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок
Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
К.Ю. Гарник

Судді
Б.В. Санін

Д.А. Костенко