Справа № 813/1230/14
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року
Справа №
876/5157/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Курильця А.Р.,

суддів
Качмара В.Я., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 06 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Сихівському районі
м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області, третя
особа Управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі м. Львова
про визнання протиправною та
скасування вимоги про сплату боргу,-

в с т а н
о в и в:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 (далі -
позивач) звернувся з позовом до
Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м. Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області (далі - відповідач), третя особа
що не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
Управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м. Львова про
визнання протиправною та скасування
вимоги про сплату боргу (недоїмки) від
03.02.2014 року № Ф-4254.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 06 травня 2014
року в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин справи, просить
скасувати оскаржувану постанову суду
першої інстанції та прийняти нову про
задоволення позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що приймаючи оскаржувану вимогу
про сплату боргу відповідачем не
дотримано вимог чинного законодавства
про порядок формування і надіслання
вимоги.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомленні про місце та час розгляду
справи, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути дану справу згідно
з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення виходячи з
наступного.

Постановляючи оскаржувану постанову
суд першої інстанції виходив з того, що
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний місяць, а оскільки
станом на 31.01.2014 року у картці особового
рахунку платника рахується
заборгованість зі сплати єдиного
внеску, підстав для звільнення
позивача від сплати немає, тому вимога
про сплату боргу правомірна.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відносини, що виникають під час
провадження діяльності, пов'язаної із
збором та веденням обліку єдиного
внеску регулює Закон України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI
(далі - Закон № 2464), Інструкцією про
порядок нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затв. наказом
Міндоходів України № 455 від 09.09.2013 року
(далі - Інструкція).

Статтею 1 Закону № 2464 передбачено, що
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
єдиний внесок) - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Статтею 4 названого Закону визначено,
що платниками єдиного податку, є,
зокрема, фізичні особи, які
забезпечують себе роботою самостійно,
та фізичні особи, які використовують
працю інших осіб на умовах трудового
договору (контракту).

Згідно з п.1 ч.2 ст.6 Закону № 2464, платник
єдиного внеску зобов'язаний своєчасно
та в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Статтею 9 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" встановлено, що
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом, а в разі, коли
до настання зазначеної дати
відбувається отримання (перерахування)
коштів на оплату праці (виплату доходу,
грошового забезпечення ), то одночасно
з таким отриманням (перерахуванням).

Згідно ч.6 п.1 ст. 13, ст. 25 Закону № 2464
органи доходів і зборів мають право:
застосовувати фінансові санкції,
передбачені цим Законом. Рішення,
прийняті органами доходів і зборів з
питань, що належать до їх
компетенції відповідно до цього
Закону, є обов'язковими до виконання
платниками єдиного внеску,
посадовими особами і застрахованими
особами.

Пункт 6.4 Інструкції передбачає, що
вимога про сплату боргу формується на
підставі актів документальних
перевірок, звітів платника про
нарахування єдиного внеску та
облікових даних з карток особових
рахунків платників.

Відповідно до частини четвертої статті
25 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» орган
доходів і зборів у порядку, за формою і
в строки, центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога
про сплату недоїмки є виконавчим
документом. Платник єдиного внеску
зобов'язаний протягом десяти робочих
днів з дня надходження вимоги про
сплату недоїмки сплатити суми недоїмки
та штрафів разом з нарахованою пенею. У
разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом доходів і зборів
шляхом оскарження вимоги про сплату
єдиного внеску в адміністративному або
судовому порядку.

Згідно службового допису №
96/10/13-50-17-03/2463 від 24.02.2014 року (а.с. 25)
станом на 01.10.2013 року недоїмка позивача
становила 3411,48 грн., проте ним було
сплачено 1224,47 грн., тому станом на 01.02.2014
року заборгованість позивача
становить 2187,01 грн.

Колегія суддів не бере до уваги
заперечення позивача про відсутність
правових підстав для сплати
виставленої суми недоїмки у зв'язку із
оскарженням ним попередніх вимог про
оплату боргу, оскільки положення п.6.3
Інструкції передбачає якщо платник має
на кінець календарного місяця недоїмку
зі сплати єдиного внеску органи
доходів і зборів надсилають платникам
вимогу про сплату недоїмки. Тому
відповідачем на підставі картки
особового рахунку позивача виставлено
йому вимогу Ф-4254 від 03.02.2014 року про
сплату недоїмки в сумі 2187,01 грн.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
фактичні обставини справи та надав їм
належну правову оцінку, доводами
апеляційної скарги висновки, викладені
в судовому рішенні не спростовуються і
підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну
скаргу ОСОБА_1 слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС
України, суд, -

у х в а л и
в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 06
травня 2014 року у справі №813/1230/14 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
А.Р.Курилець

Судді
В.Я.Качмар

О.І.Мікула