Справа № 2а-12566/12/2670
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
інстанції: Келеберда В.І.
Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Карпушової О.В., Оксененка О.М.

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
Дочірнього підприємства «Ф.Формула» на
Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 24 квітня 2014 року у
справі за позовом Дочірнього
підприємства «Ф.Формула» до Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №0
від 28.05.2012, № від 28.09.2012, -

В С Т А Н О В И Л А:

Дочірнє підприємство «Ф.Формула»
звернулись до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві, в якому
просили суд визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення №0 від
28.05.2012, № від 28.09.2012.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
квітня 2014 року в задоволені
адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить Постанову суду першої
інстанції скасувати та постановити по
справі нове рішення, яким
адміністративний позов задовольнити
повністю. Свої вимоги апелянт
аргументує тим, що судом першої
інстанції було не правильно
застосовано норми матеріального права,
не надано повної оцінки діючому
законодавству та обставинам, що мають
істотне значення для вирішення справи.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, що згідно з ч. 4 ст. 196 КАС
України не перешкоджає судовому
розгляду справи, в зв'язку з чим
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними у справі доказами, колегія
суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
відповідачем проведено планову виїзну
перевірку Дочірнього підприємства
"Ф.Формула" з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.07.2010 по 31.12.2011, валютного та іншого
законодавства з період з 01.07.2010 по
31.12.2011, за результатом якої складено акт
№138/22-50/32112642 від 07.05.2012.

Як вбачається з акту перевірки
відповідач дійшов висновку про
порушення позивачем вимог: пп. 1.22.1 п.1.22
ст. 1, пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9.
п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку
підприємств"№334/94-ВР від 28.12.1994; пп. пп.
14.1.27, 14.1.228, 14.1.257 п.14.1. ст. 14, пп. 135.5.4 п.135.5
ст. 135, п. 138.4, п. 138.8 ст.138, пп. 139.1.1 та 139.1.9 п.
139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток в період, що перевірявся, на
загальну суму 1385981,00 грн., у тому числі
за 3 квартал 2010 року в сумі 108016,00 грн., за
4 квартал 2010 року в сумі 120989,00 грн., за 1
квартал 2011 року в сумі 231566,00 грн., за 2
квартал 2011 року в сумі 191013,00 грн., за 3
квартал 2011 року в сумі 18830,00 грн., за 4
квартал 2011 року в сумі 715567,00 грн.; п. 2.4.
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.1995, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
№168/704; п. 9.1 ст. 9 Закону України від "Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні"№996-ХІV 16.07.1999; п.п.
7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 п. 7.2, п.п. 7.4.1, п. 7.4 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість"№168/97-ВР від 03.04.1997; п. 198.6 ст. 198,
201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в період, що
перевірявся, на загальну суму 992179,00
грн., в тому числі за липень 2010 року в
сумі 17118,00 грн., за серпень 2010 року в сумі
82462,00 грн., за вересень 2010 року в сумі
49420,00 грн., за листопад 2010 року в сумі
8619,00 грн., за січень 2011 року в сумі 127859,00
грн., за лютий 2011 року в сумі 127859,00 грн.,
за жовтень 2011 року в сумі 12806,00 грн., за
листопад 2011 року в сумі 12682,00 грн., за
грудень 2011 року в сумі 527028,00 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення: № від
28.05.2012, яким визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 992179,00 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 201732,55 грн.; № від
28.05.2012, яким визначено податкове
зобов'язання з податку на прибуток у
сумі 1385981,00 грн. та застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 57552,25 грн.

За результатом адміністративного
оскарження спірних податкових
повідомлень-рішень, рішенням Державної
податкової служби України про
результати розгляду повторних скарг
позивача від 03.09.2012 податкове
повідомлення-рішення № від 28.05.2012
залишено без змін. Податкове
повідомлення-рішення № від 28.05.2012
скасовано в частині донарахованої
перевіркою суми податку на додану
вартість за рахунок зменшення
податкового кредиту серпня та
листопада 2010 року на суму податку на
додану вартість по податковим
накладним, які були виписані у
попередніх періодах та у відповідній
частині штрафної санкції, а в іншій
частині, - залишено без змін, оскільки
за змістом пп. 1.6 п. 1 розділу 3.2.2 акту
згідно з наданими до перевірки
реєстрами отриманих податкових
накладних, журналами-ордерами по
рахунку 631, податковими накладними,
показниками додатку 5 до декларації з
ПДВ встановлено, що позивачем включено
до звітних періодів податкові накладні
за попередні, що були перевірені
попередньою перевіркою, без
підтвердження їх отримання в звітних
періодах на загальну суму ПДВ 91081,03 грн.

У зв'язку з цим, на підставі акта
перевірки №138/22-50/32112642 від 07.05.2012 та на
підставі рішення Державної податкової
служби України про результати розгляду
повторних скарг позивача від 03.09.2012
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 28.09.2012,
яким позивачу визначено суму податку
на додану вартість в розмірі 901098,00 грн.
та 178962,25грн. штрафних санкцій..

Відмовляючи в задоволені
адміністративного позову, суд першої
інстанції дійшов висновку, що
позивачем не доведено, що здійснені ним
господарські операції з контрагентами
носять реальний характер, а отримані
послуги (товар) використані в межах
господарської діяльності.

З такими висновками суду першої
інстанції не погоджується колегія
суддів, з наступних підстав.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього кодексу.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України не
включаються до складу валових витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пп. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи між
позивачем та ТОВ «Аметист» укладено
договір №90 від 01.01.2006 та додаткову
угоду до нього №309/2009 від 01.09.2009, у
відповідності до умов якого ТОВ
«Аметист» зобов'язалось поставити
позивачу товар з метою
оптово-роздрібної реалізації через
мережу магазинів «Фуршет».

ТОВ «Аметист» на виконання договору
поставило товар позивачу на підставі
видаткових накладних та на суму
поставленого товару виписало
податкові накладні: № від 08.07.2010,
№ від 15.07.2010, № від 29.07.2010,
№ від 07.09.2010, № від 16.09.2010,
№ від 17.09.2010, № від 23.09.2010.

Видані позивачу видаткові накладні
зареєстровані в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Факт сплати грошових коштів за товар
підтверджується виписками банку, копії
яких містяться в матеріалах справи.

Позивачем суми ПДВ за вищенаведеними
накладними були віднесені до складу
податкового кредиту, а суми з податку
на прибуток до валових витрат.

Також, між позивачем та ТОВ "ВВН"
укладено договір №694/10 від 01.01.2010, у
відповідності до умов якого ТОВ "ВВН"
зобов'язалось поставити позивачу
товар.

ТОВ "ВВН" на виконання договору
поставило товар позивачу на підставі
видаткових накладних: №ВВ-0015405 від
08.12.2010, №ВВ-0015397 від 08.12.2010, №ВВ-0015738 від
14.12.2010, №ВВ-0015739 від 14.12.2010, №ВВ-0016117 від
20.12.2010, №ВВ-0016116 від 20.12.2010, №ВВ-0016565 від
27.12.2010, №ВВ-0016564 від 27.12.2010, №16137 від
27.12.2010, №ВВ-0000010 від 11.01.2011, №ВВ-0000009 від
11.01.2011, №ВВ-0000333 від 18.01.2011, №ВВ-0000334 від
18.01.2011, №ВВ-0000788 від 25.01.2011, №ВВ-0000787 від
25.01.2011, №ВВ-0001380 від 02.02.2011, №ВВ-0001381 від
02.02.2011, №ВВ-0001710 від 09.02.2011, №ВВ-0001728 від
09.02.2011, №ВВ-0001729 від 09.02.2011, №ВВ-0001988 від
15.02.2011, №ВВ-0001989 від 15.02.2011, №ВВ-0002409 від
22.02.2011, №ВВ-0002408 від 22.02.2011.

Видані позивачу видаткові накладні
зареєстровані в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

На суму поставленого товару ТОВ "ВВН"
виписано податкові накладні позивачу:
№14916 від 08.12.2010, №14917 від 08.12.2010, №15320 від
14.12.2010, №15319 від 14.12.2010, №15731 від 20.12.2010,
№15730 від 20.12.2010, №16138 від 27.12.2010, №69 від
11.01.2011, №68 від 11.01.2011, №398 від 18.01.2011, №399
від 18.01.2011, №839 від 25.01.2011, №840 від 25.01.2011,
№1318 від 02.02.2011, №1319 від 02.02.2011, №1681 від
09.02.2011, №1742 від 09.02.2011, №1683 від 09.02.2011,
№1935 від 15.02.2011, №1936 від 15.02.2011, №2315 від
22.02.2011, №2313 від 22.02.2011.

Факт сплати грошових коштів за товар
підтверджується виписками банку, копії
яких містяться в матеріалах справи.

Позивачем суми ПДВ за вищенаведеними
накладними були віднесені до складу
податкового кредиту, а суми з податку
на прибуток до валових витрат.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що між позивачем та ТОВ
«Кітіллар» укладено договір поставки
№1801 від 14.01.2011, у відповідності до умов
якого ТОВ «Кітіллар» зобов'язалось
поставити позивачу товар.

ТОВ «ВВН» на виконання договору
поставило товар позивачу на підставі
видаткових накладних: від 03.10.2011 №№310/1,
310/2, 310/3, 310/4, 310/5, 310/6, 310/7, 310/8, 310/9; від
25.10.2011 №310/2; від 01.11.2011 №№111/1, 111/2, 111/3, 111/4,
111/5, 111/6, 111/7, 111/8, 111/9, 111/10, 111/11, 111/12, 111/13,
111/14; від 01.12.2011 №№112/1, 112/2, 112/3, 112/4, 112/5,
112/6, 112/7, 112/8, 112/9, 112/10, 112/11, 112/12, 112/13, 112/14.

Видані позивачу видаткові накладні
зареєстровані в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

На суму поставленого товару ТОВ
«Кітіллар» виписано податкові
накладні: від 03.10.2011 №1, №2, №3, №4, №5, №6,
№7, №8, №9; від 22.10.2011 №46; від 01.11.2011 №№1, 2,
3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14; від 01.12.2011 №№1, 2,
3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14.

Факт сплати грошових коштів за товар
підтверджується виписками банку, копії
яких містяться в матеріалах справи.

Позивачем суми ПДВ за вищенаведеними
накладними були віднесені до складу
податкового кредиту, а суми з податку
на прибуток до валових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що між
позивачем та ТОВ «Розкішна продукція»
укладено договір поставки товару №62
від 01.04.2010, у відповідності до умов
якого ТОВ «Розкішна продукція»
зобов'язалось виготовити та поставити
товар позивачу.

ТОВ «Розкішна продукція» на виконання
договору поставило товар позивачу на
підставі видаткової накладної РН-04626
від 15.12.2010, яка зареєстрована в Єдиному
реєстрі податкових накладних.

На суму поставленого товару ТОВ
«Розкішна продукція» виписано
податкову накладну №4607 від 15.12.2010, за
даними якої транспортні витрати
складають 0,00 грн.

Позивачем суми ПДВ за вищенаведеною
накладною були віднесені до складу
податкового кредиту, а суми з податку
на прибуток до валових витрат.

Також позивачем був укладений договір
поставки №1064 від 05.12.2011 з ТОВ «Сан-Кор
Трейд», у відповідності до умов якого
ТОВ «Сан-Кор Трейд» зобов'язалось
продати та поставити позивачу товар,
горіх волоський врожаю 2011 року.

Як вбачається з актів прийому-передачі
товару №1 від 12.12.2011, №2 від 12.12.2011, №3 від
13.12.2011, №4 від 13.12.2011, №5 від 14.12.2011, №6 від
14.12.2011 ТОВ «Сан-Кор Трейд» на виконання
договору поставило позивачу горіх
волоський врожаю 2011 року.

На суму поставленого горіху врожаю 2010
року ТОВ «Сан-Кор Трейд» були виписано
і податкові накладні: №204 від 12.12.2011, №205
від 12.12.2011, №207 від 13.12.2011, №206 від 13.12.2011,
№208 від 14.12.2011, №209 від 14.12.2011.

Факт сплати грошових коштів за
договором поставки №1064 від 05.12.2011,
тобто за горіх врожаю 2011 року,
підтверджується виписками банку, копії
яких містяться в матеріалах справи.

Позивачем суми ПДВ за вищенаведеними
накладними були віднесені до складу
податкового кредиту, а суми з податку
на прибуток до валових витрат.

Між позивачем та ПП «Гріфон Сервіс
Трейд» укладено договір
експедиторського обслуговування
№04-04-11 від 04.04.2011, у відповідності до
якого ПП «Гріфон Сервіс Трейд» -
експедитор зобов'язується здійснювати
організацію доставки вантажів
автотранспортом міського, міжміського
та міжнародного сполучення, за рахунок
замовника (позивача).

Факт надання послуг ПП «Гріфон Сервіс
Трейд»підтверджується актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
що містяться в матеріалах справи
(а.с.123-250, 3т.; а.с.1-50, 4т.) та
товарно-транспортними накладними за
період з 01.06.2011 по 30.06.2011.

Товарно-транспортні накладні містять
відмітки відправника товару (щодо
відвантаження товару) та його
отримувача (стосовно фактичного
отримання товару).

Згідно виписок з банківського рахунку
позивача, на виконання зобов'язань за
договором ним сплачувались грошові
кошти.

Колегія суддів, вважає, що первинні
документи повністю відповідають
вимогам, встановлених до первинних
документів, які пред'являються п.2 ст.9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та п.2 Положення про
документальне - забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.6 ст. 206 Податкового
кодексу України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Крім того, в матеріалах справи відсутні
будь-які дані про те, що на момент
надання податкових накладних
контрагенти позивача не були
зареєстровані платниками податку на
додану вартість, а тому не мали права
виписувати податкові накладні.

Отже, позивачем доведено факт
здійснення господарських операцій
належними первинними документами,
дослідженими апеляційної інстанцій, а
саме, Договорами поставки товару та
податковими накладними, копії яких
наявні в матеріалах справи та які
відповідають як за змістом, так і за
своєю формою вимогам чинного
законодавства, тому, бюджетне
відшкодування можливе за наявності
належних документів, що підтверджують
правомірність формування сум
податкового кредиту платника податку.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
знайшли своє підтвердження, а
Постанова суду першої інстанції
прийнята за неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи
та з порушенням норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи по суті.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись, ст.ст. 158, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу позивача Дочірнього
підприємства «Ф.Формула» -
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 24 квітня 2014 року -
скасувати.

Постановити по справі нове рішення,
яким вимоги Дочірнього підприємства
«Ф.Формула» до Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень №0 від 28.05.2012,
№ від 28.09.2012 - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
№0 від 28.05.2012 та № від 28.09.2012,
яким визначено податкове зобов'язання
з податку на додану вартість у сумі
901098,00 грн. та застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 178962,25 грн.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки
передбаченні ст. 212 КАС України.

Повний текст постанови суду буде
виготовлено 17.07.2014 року

Головуючий суддя
Г.М. Бистрик

Судді
О.В. Карпушова

О.М. Оксененко

Головуючий суддя

Бистрик Г.М.

Судді:

Карпушова О.В.

Оксененко О.М.