Справа № 819/221/14-а
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року
Справа №
4905/14 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Реєстраційної служби
Тернопільського районного управління
юстиції на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
12.03.2014 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нове життя» до
державного реєстратора Реєстраційної
служби Тернопільського районного
управління юстиції Тернопільської
області Федів Олени Стефанівни,
Реєстраційної служби Тернопільського
районного управління юстиції
Тернопільської області, про визнання
протиправними та скасування рішень,
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Нове життя»
звернулось до суду з позовом до
державного реєстратора Реєстраційної
служби Тернопільського районного
управління юстиції Тернопільської
області Федів Олени Стефанівни та
Реєстраційної служби Тернопільського
районного управління юстиції
Тернопільської області, у якому
порушує питання про визнання
протиправними та скасування рішень
державного реєстратора про відмову у
задоволенні заяв про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо
права власності): №9117834, №9116602, №9117127,
№9118334, №9114920 - від 16.12.2013 року, №9126423,
№9127260, №9128047, №9129169 - від 17.12.2013 року, та
про зобов'язання відповідача провести
державну реєстрацію права власності на
об'єкти нерухомого майна (нежитлові
приміщення), на вул. Польовій у
с.Застав'я Тернопільського району
Тернопільської області, право
власності на які у позивача виникло на
підставі отриманих ним свідоцтв про
право власності на майновий пай члена
колективного сільськогосподарського
підприємства (майнових сертифікатів).

Тернопільський окружний
адміністративний суд постановою від
12.03.2014 року позов задовольнив повністю.
Визнав протиправними та скасував
рішення державного реєстратора про
відмову у задоволенні заяв про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (щодо права власності): № 9117834
від 16.12.2013 року, прийняте за результатом
розгляду заяви за реєстраційним
номером - 4545880 (картка прийому заяви №
9091785); № 9116602 від 16.12.2013 року, прийняте за
результатом розгляду заяви за
реєстраційним номером - 4549310 (картка
прийому заяви № 9098576); № 9117127 від 16.12.2013
року, прийняте за результатом розгляду
заяви за реєстраційним номером - 4547566
(картка прийому заяви № 9095150); № 9118334 від
16.12.2013 року, прийняте за результатом
розгляду заяви за реєстраційним
номером - 4544972 (картка прийому заяви №
9090069); № 9114920 від 16.12.2013 року, прийняте за
результатом розгляду заяви за
реєстраційним номером - 4548687 (картка
прийому заяви №9097374); № 9126423 від 17.12.2013
року, прийняте за результатом розгляду
заяви за реєстраційним номером - 4544231
(картка прийому заяви № 9088675); № 9127260 від
17.12.2013 року, прийняте за результатом
розгляду заяви за реєстраційним
номером - 4543350 (картка прийому заяви №
9087012); № 9128047 від 17.12.2013 року, прийняте за
результатом розгляду заяви за
реєстраційним номером - 4540652 (картка
прийому заяви № 9082133); № 9129169 від 17.12.2013
року, прийняте за результатом розгляду
заяви за реєстраційним номером - 4550259
(картка прийому заяви № 9100473).
Зобов'язано Реєстраційну службу
Тернопільського районного управління
юстиції Тернопільської області
зареєструвати за Товариством з
обмеженою відповідальністю «Нове
життя» право власності на нерухоме
майно (нежитлові приміщення), а саме, на:
нежитлову будівлю зерноскладу,
розташовану за адресою: Тернопільська
область, Тернопільський район, с.
Застав'я, вул. Польова, буд. 16е (картка
прийому заяви № 9091785); нежитлову
будівлю складу хімії, розташовану за
адресою: Тернопільська область,
Тернопільський район, с. Застав'я, вул.
Польова, буд. 16в (картка прийому заяви №
9098576); нежитлове приміщення контори,
розташоване за адресою: Тернопільська
область, Тернопільський район, с.
Застав'я, вул. Польова, буд. 16г (картка
прийому заяви № 9095150); нежитлову
будівлю корівника, розташовану за
адресою: Тернопільська область,
Тернопільський район, с. Застав'я, вул.
Польова, буд. 16з (картка прийому заяви №
9090069); нежитлову будівлю кормоцеху,
розташовану за адресою: Тернопільська
область, Тернопільський район, с.
Застав'я, вул. Польова, буд. 16а (картка
прийому заяви № 9097374); нежитлову
будівлю свинарника, розташовану за
адресою: Тернопільська область,
Тернопільський район, с. Застав'я, вул.
Польова, буд. 16д (картка прийому заяви №
9088675); нежитлову будівлю майстерні,
розташовану за адресою: Тернопільська
область, Тернопільський район, с.
Застав'я, вул. Польова, буд. 16ж (картка
прийому заяви № 9087012); нежитлове
приміщення пилорами, розташоване за
адресою: Тернопільська область,
Тернопільський район, с. Застав'я, вул.
Польова, буд. 16б (картка прийому заяви №
9082133); нежитлову будівлю комори,
розташовану за адресою: Тернопільська
область, Тернопільський район, с.
Застав'я, вул. Польова, буд. 16є (картка
прийому заяви № 9100473).

Відповідач Реєстраційна служба
Тернопільського районного управління
юстиції Тернопільської області, не
погодившись із рішенням суду першої
інстанції, оскаржила його в
апеляційному порядку і зазначила у
скарзі, що суд першої інстанції ухвалив
рішення, яке суперечить обставинам
справи та нормам матеріального права.

Зокрема, зазначає, що суд безпідставно
дійшов висновку про те, що право
власності на об'єкти нерухомого майна,
що реєстрації яких виник спір, було
зареєстроване до 01.01.2013 року, оскільки
передбачених законодавством
правовстановлюючих документів, які б
підтверджували цю обставину, у справі
немає. Відтак позивач мав би надати
документ, який посвідчував речове
право на земельну ділянку. Крім того,
позивачем державному реєстратору не
було надано актів приймання-передачу
нерухомого майна.

Апелянт просить скасувати оскаржувану
постанову суду першої інстанції.

Сторони правом на участь у судовому
засіданні не скористалися, у зв'язку з
чим справа розглядалася в порядку
письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Нове життя»
придбало майнові паї членів
колективного сільськогосподарського
підприємства - Сільськогосподарського
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Баворівське», а
саме: зерноскладу, складу хімії,
приміщення контори, корівника,
кормоцеху, свинарника, майстерні,
пилорами, комори.

Вказані приміщення розташовані по вул.
Польовій у с. Застав'я Тернопільського
району, Тернопільської області; кожне з
приміщень має відповідну адресу (з
номером та відповідною літерою).

Усі приміщення були прийняті з 20.10.2010
року по відповідних актах
приймання-передачі, складеними спільно
уповноваженими особами ТОВ «Нове
життя» та С/Г ТОВ «Баворівське».

Вищевказані факти підтверджуються і
отриманими позивачем свідоцтвам про
право власності на майновий пай члена
колективного сільськогосподарського
підприємства (майновими сертифікатами)
з відображенням в них інформації про
прийняття вказаних об'єктів нерухомого
майна згідно актів приймання-передачі,
виданими Баворівською сільською радою
Тернопільського району Тернопільської
області, копії яких наявні в матеріалах
справи.

У грудні 2013 року позивач звернувся до
Реєстраційної служби Тернопільського
районного управління юстиції
Тернопільської області із
відповідними заявами про реєстрацію
права власності на майно, придбане ним
за вищезазначеними свідоцтвами
(майновими сертифікатами).

Однак, 16.12.2013 року та від 17.12.2013 року
державним реєстратором Реєстраційної
служби Тернопільського районного
управління юстиції Тернопільської
області Федів О.С. було прийнято ряд
рішень: №9117834, №9116602, №9117127, №9118334, №9114920
та №9126423, №9127260, №9128047, №9129169, якими
позивачу відмовлено у проведенні
державної реєстрації прав на усі
вищезазначені приміщення.

Підставою для відмови у здійсненні
реєстрації права власності на вказане
майно ТОВ «Нове життя» визначено те, що
документи були подані заявником не в
повному обсязі. Зокрема, не подано
документів, що посвідчують речове
право позивача на земельну ділянку.

Відносини, пов'язані з державною
реєстрацією речових прав на нерухоме
майно всіх форм власності, їх обтяжень
та правочинів щодо нерухомості
регулюються Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004р. № 1952-IV (далі - Закон № 1952),
Порядком державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011р. № 703 (далі
- Порядок № 703) та Порядком ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011 року № 1141 (далі - Порядок №
1141).

Згідно ч. 1. ст. 4 Закону № 1952
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування
(сервітут); право користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном;

3) інші речові права відповідно до
закону;

4) податкова застава, предметом якої є
нерухоме майно, та інші обтяження.

У відповідності до частини 13 ст. 15 того
ж Закону порядок державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а
також порядок надання інформації з
Державного реєстру прав встановлює
Кабінет Міністрів України.

Нормативним актом, який визначає
процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі - державна
реєстрація прав), перелік документів,
необхідних для її проведення, права та
обов'язки суб'єктів у сфері державної
реєстрації прав, а також процедуру
взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна, є Порядок № 703.

У відповідності до положень пункту 1
частини 2 ст. 9 Закону № 1952 державний
реєстратор прав на нерухоме майно
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах; наявність
обтяжень прав на нерухоме майно,
зареєстрованих відповідно до вимог
цього Закону; наявність факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.

При цьому, у відповідності до інших
пунктів частини 2 ст. 9 Закону № 1952
державний реєстратор також вчиняє інші
визначені цим законом дії, зокрема:
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, про
відмову в державній реєстрації, про її
зупинення, внесення змін до Державного
реєстру прав; надає інформацію з
Державного реєстру прав або відмовляє
у її наданні у випадках, передбачених
цим Законом; у разі потреби вимагає
подання передбачених законодавством
додаткових документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень; здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами України.

Аналогічні положення закріплені і у
пункті 12 Порядку № 703, яким також
встановлено, що під час розгляду заяви
про державну реєстрацію і документів,
що додаються до неї, державний
реєстратор встановлює відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, а також
відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо: відомостей
про нерухоме майно, речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах, наявності обтяжень прав на
нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до закону, а також - щодо
наявності факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

Суть реєстраційних дій полягає у
дотриманні державним реєстратором
певного алгоритму, у тому числі,
технічних дій. Цей алгоритм дій є
нормативно визначеним, а тому
державний реєстратор зобов'язаний
діяти у визначеному законом порядку та
спосіб.

Так, в силу ст. 15 Закону № 1952 державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Крім того, відповідно до положень
частини 2 цієї ж статті орган державної
реєстрації прав, державні реєстратори
зобов'язані надати до відома заявників
інформацію про необхідний перелік
документів для здійснення державної
реєстрації прав, який визначається
Кабінетом Міністрів України у Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень.

Частиною 4 ст. 15 Закону № 1952
встановлено, що державній реєстрації
підлягають виключно заявлені права та
їх обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

З оскаржуваних позивачем рішень про
відмову в державній реєстрації прав
видно, що державний реєстратор
Реєстраційної служби Тернопільського
районного управління юстиції
Тернопільської області під час
розгляду заяв, поданих представником
ТОВ «Нове життя», дійшла висновку про
подання документів для державної
реєстрації прав не в повному обсязі, а
саме: не подано документів, що
посвідчують речове право позивача на
земельну ділянку.

Відповідно до положень ст. 22 Закону №
1952 у разі якщо документи для державної
реєстрації прав та їх обтяжень подано
не в повному обсязі, передбаченому
нормативно-правовими актами, державний
реєстратор приймає рішення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень і
письмово повідомляє про це заявника.

У відповідності до частини 2 ст. 22
Закону № 1952 якщо протягом п'яти робочих
днів після отримання письмового
повідомлення про прийняття рішення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень заявник
виконав вимоги державного реєстратора,
загальний строк розгляду заявленого
права продовжується з урахуванням
часу, що минув до його зупинення. У разі
невиконання зазначених вимог
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень.

Окрім того, згідно з пунктом 23 Порядку
№ 703 Державний реєстратор приймає
рішення про відмову в державній
реєстрації прав та їх обтяжень
виключно за наявності підстав для
відмови в державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Такі підстави для відмови в державній
реєстрації прав визначені статтею 24
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

При цьому, даною статтею визначено ряд
окремих підстав, які є самостійними
підставами для прийняття державним
реєстратором рішень про відмову в
державній реєстрації прав.

Так, зокрема, у відповідності до
положень пункту 5-4 частини 1 ст. 24
Закону № 1952 у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо після
завершення п'ятиденного строку з дня
отримання заявником письмового
повідомлення про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав не
усунено обставин, що були підставою для
прийняття такого рішення.

З аналізу вказаних правових норм
слідує, що державний реєстратор,
прийнявши та перевіривши заяву про
державну реєстрацію та документи, які
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, при встановленні
факту подання не в повному обсязі
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації прав, - приймає
рішення про зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію.

Зазначені норми спрямовані на
гарантування прав суб'єкта звернення
до державного реєстратора в частині
інформування його про недоліки при
поданні необхідних документів не в
повному обсязі.

Таким чином, у разі, якщо документів,
поданих позивачем для державної
реєстрації прав, було недостатньо,
державний реєстратор Реєстраційної
служби Тернопільського районного
управління юстиції Тернопільської
області у відповідності до положень
статті 22 Закону № 1952 повинна була
зупинити розгляд поданих позивачем
заяв, надавши заявнику строк для подачі
документів, яких на її думку не
вистачало, і лише у разі невиконання
зазначених вимог - приймати рішення про
відмову в державній реєстрації прав та
їх обтяжень.

Разом з тим, як видно з матеріалів
справи , жодних рішень про зупинення
розгляду заяв державним реєстратором
Реєстраційної служби Тернопільського
районного управління юстиції
Тернопільської області не виносилось,
а підстави, визначені в ст. 22 Закону №
1952 як підстави для зупинення розгляду
заяви, були помилково покладені в
основу рішень про відмову у реєстрації
права власності.

Усе вищезазначене, в свою чергу, дає
підстави вважати, що висновки
державного реєстратора про
необхідність винесення рішень про
відмову у державній реєстрації прав, -
були помилковими.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктом 26 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень і
Порядку № 703 передбачено, що для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

В силу п. 27 вказаного Порядку
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є:

1) укладений в установленому законом
порядку договір, предметом якого є
нерухоме майно, права щодо якого
підлягають державній реєстрації, або
речове право на нерухоме майно, чи його
дублікат;

2) свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя в
разі смерті одного з подружжя, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину,
видане нотаріусом або консульською
установою України, чи його дублікат;

4) свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів (аукціонів) та
свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів (аукціонів), якщо
прилюдні торги (аукціони) не відбулися,
видані нотаріусом, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане державним
реєстратором відповідно до цього
Порядку;

6) свідоцтво про право власності, видане
органом приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді;

7) свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане органом
місцевого самоврядування або місцевою
держадміністрацією до набрання
чинності цим Порядком;

8) рішення про закріплення нерухомого
майна на праві оперативного управління
чи господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право власності на
земельну ділянку або на право
постійного користування земельною
ділянкою;

10) рішення суду, що набрало законної
сили, щодо права власності та інших
речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження
(визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким встановлено сервітут
на нерухоме майно;

13) закон, яким встановлено сервітут на
нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом
органу державної влади про повернення
об'єкта нерухомого майна релігійній
організації;

15) рішення власника майна,
уповноваженого ним органу про передачу
об'єкта нерухомого майна з державної у
комунальну власність чи з комунальної
у державну власність або з приватної у
державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

Тобто, вищезазначеним Порядком
передбачено невичерпний перелік
документів, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, і відповідно до п.п. 16
п. 27 Порядку визначено, що документами,
що підтверджують виникнення, перехід
та припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, є інші
документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

За приписами статті 7 Закону України
«Про колективне сільськогосподарське
підприємство» від 14.02.1992 року об'єктами
права колективної власності
підприємства є земля, інші основні та
оборотні засоби виробництва, грошові
та майнові внески його членів,
вироблена ними продукція, одержані
доходи, майно, придбане на законних
підставах. Об'єктами права власності
підприємства є також частки у майні та
прибутках міжгосподарських
підприємств та об'єднань, учасником
яких є підприємство. Майно у
підприємстві належить на праві
спільної часткової власності його
членам. Суб'єктом права власності у
підприємстві є підприємство як
юридична особа, а його члени - в частині
майна, яку вони одержують при виході з
підприємства.

Частинами 1 та 3 статті 9 цього Закону
визначено, що до пайового фонду майна
членів підприємства включається
вартість основних виробничих і
оборотних фондів, створених за рахунок
діяльності підприємства, цінні папери,
акції, гроші та відповідна частка від
участі в діяльності інших підприємств
і організацій. Уточнення складу і
вартості пайового фонду майна членів
підприємств, у тому числі
реорганізованих, проводиться за
методикою, що затверджується Кабінетом
Міністрів України. У разі виходу з
підприємства його члени мають право на
пай натурою, грішми або цінними
паперами відповідно до розміру та
структури пайового фонду або в іншій,
за згодою сторін, формі.

Відповідно до пункту 2 Методики
уточнення складу і вартості пайових
фондів майна членів колективних
сільськогосподарських підприємств, у
тому числі реорганізованих,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 28.02.2001 № 177,
майновий пай - це частка майна члена
підприємства у пайовому фонді,
виражена у грошовій формі та у
відсотках розміру пайового фонду.

Згідно із п. 1 Порядку визначення
розмірів майнових паїв членів
колективних сільськогосподарських
підприємства та їх документального
посвідчення, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України № 177 від
28.02.2001 року, визначаються розміри паїв
членів колективних
сільськогосподарських підприємств, у
тому числі реорганізованих, у яких не
завершено процес паювання майна і не
здійснено належного оформлення та
реалізації цих прав відповідно до
законодавства, а також уточнення
розмірів паїв у тих підприємствах, де
майно призначалось, але не використано
для погашення заборгованості із сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів) до бюджетів і державних
цільових фондів у зв'язку із списанням
цієї заборгованості відповідно до
законодавства.

Відповідно до п. 15 наказу Міністерства
аграрної політики України від 14
березня 2001 року № 62 «Про порядок
розподілу та використання майна
реорганізованих колективних
сільськогосподарських підприємств» (в
редакції чинній на момент вчинення дій)
виділення майнових паїв у натурі
окремим особам, які виявили бажання
отримати свої майнові паї в
індивідуальну власність, проводиться
підприємством - користувачем майна із
переліку майна, виділеного на ці цілі.

При виділенні майна в натурі
конкретному власнику
підприємство-правонаступник
(користувач) одночасно з підписанням
акта приймання-передавання майна
робить відмітку про виділення майна в
натурі у Свідоцтві про право власності
на майновий пай члена колективного
сільськогосподарського підприємства
(далі - Свідоцтво), що засвідчується
підписом керівника підприємства та
печаткою.

Свідоцтво з відміткою про виділення
майна в натурі індивідуально, акт
приймання-передавання майна можуть
бути підставою для оформлення прав
власності на зазначене майно в
установленому порядку.

Згідно з п. 13 Порядку визначення
розміру майнових паїв членів
колективних сільськогосподарських
підприємств та їх документального
посвідчення майновий пай члена
підприємства документально
підтверджується свідоцтвом про право
власності на майновий пай члена
підприємства за зразком згідно з
додатком. У разі набуття у власність
майнового паю (його частини) на
підставі угоди міни, дарування та інших
цивільно-правових угод, а також
спадкування видається нове свідоцтво.

Пунктом 14 вказаного Порядку
передбачено, що для отримання нового
свідоцтва у разі набуття у власність
майнового паю (його частини) на
підставі угоди міни, дарування та інших
цивільно-правових угод, а також
спадкування до сільської, селищної або
міської ради подаються посвідчені в
установленому порядку копія
відповідної цивільно-правової угоди
або копія свідоцтва про право на
спадщину, попереднє свідоцтво про
право власності на майновий пай члена
колективного сільськогосподарського
підприємства. Після отримання
зазначених документів сільська,
селищна або міська рада вносить
відповідні зміни до списку осіб, які
мають право на майновий пай
підприємства, та анулює попереднє
свідоцтво, про що робиться запис у
книзі обліку свідоцтв про право
власності на майновий пай члена
колективного сільськогосподарського
підприємства.

Усі подані документи формуються в
окрему справу по кожному підприємству.

Факт оформлення свідоцтва
засвідчується гербовою печаткою та
підписом голови відповідної ради.

Оформлені свідоцтва реєструються у
книзі обліку свідоцтв про право
власності на майновий пай члена
колективного сільськогосподарського
підприємства.

Як видно з матеріалів справи, 21.10.2010
року ТОВ «Нове життя» згідно договору
купівлі-продажу викупило у
співвласників майнових паїв ряд
нежитлових приміщень (зерноскладу,
складу хімії, приміщення контори,
корівника, кормоцеху, свинарника,
майстерні, пилорами, комори, які
розташовані по вул. Польовій у с.
Застав'я Тернопільського району
Тернопільської області). Факт сплати
коштів за придбане майно
підтверджується накладними від 21.10.2010
року, які, засвідчені печаткою
Баворівської сільської ради, та копії
яких наявні в матеріалах справи.

Таким чином, як вірно зазначив суд
першої інстанції, свідоцтва про право
власності на майновий пай члена
колективного сільськогосподарського
підприємства від 04.11.2010 року є новими
свідоцтвами, виданими Товариству з
обмеженою відповідальністю «Нове
життя» як новому власнику, у зв'язку з
набуттям у власність майнових паїв на
цивільно-правових угод, і факт
оформлення цих свідоцтв засвідчений у
визначеному законодавством порядку.

В абзаці першому частини четвертої
статті 3 Закону № 1952 вказано, що права
на нерухоме майно та їх обтяження, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав та їх
обтяжень була проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або якщо на момент
виникнення прав та їх обтяжень діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Таким чином, і вищевказані свідоцтва і
акти приймання-передавання майна є
законодавчо визначеною підставою для
оформлення прав власності на зазначене
майно в установленому порядку.

Усе вищезазначене свідчить про те, що
факт наявності отриманих позивачем у
визначеному законом порядку свідоцтв
про право власності на майновий пай
члена колективного
сільськогосподарського підприємства,
з відображенням в них інформації про
прийняття вказаних об'єктів нерухомого
майна згідно актів приймання-передачі,
та самих актів приймання-передачі, -
свідчить про наявність правових
підстав для реєстрації за ТОВ «Нове
життя» права власності на визначене у
свідоцтвах майно на підставі Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

З матеріалів справи вбачається, що для
реєстрації права власності позивач до
заяв надав такі документи:

- технічні паспорти на кожен з об'єктів
нерухомого майна, видані
Тернопільським госпрозрахунковим бюро
технічної інвентаризації;

- довідки, видані Баворівською
сільською радою про присвоєння адрес
вказаним об'єктам нерухомого майна;

- свідоцтва про право власності на
майновий пай члена колективного
сільськогосподарського підприємства
(з відмітками про прийняття вказаних
об'єктів нерухомого майна згідно актів
приймання-передачі): серії ТР-XV №014441,
серії ТР-XV №014464, серії ТР-XV №014460, серії
ТР-XV №014471, серії ТР-XV №014468, серії ТР-XV
№014477, серії ТР-XV №014465, серії ТР-XV №014467,
серії ТР-XV №014461, видані Баворівською
сільською радою 04.11.2010 року;

- виписку з ЄДРПОУ по ТОВ «Нове життя»;

- довіреність на представника;

- копії паспорта та ОКПП Вербіцького
М.М. (представника);

- квитанції про сплату державного мита
та про внесення плати а надання витягу
з ДРРП.

Вказані обставини підтверджуються
картками прийому заяв №9091785, №9098576,
№9095150, №9090069, №9097374, №9088675, №9087012, №9082133,
№9100473, копії яких наявні в матеріалах
справи.

Враховуючи усе вищевикладене, суд
першої інстанції обґрунтовано
зазначив, що представником позивача
було надано відповідачу необхідні
документи, які підтверджують
виникнення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно
відповідно до закону та у
відповідності до п.п.16 п.27 Порядку № 703.

Також обґрунтованим є посилання суду
першої інстанції на те, що висновок
відповідача про необхідність подання
позивачем документів, що посвідчують
його право на земельну ділянку, - був
помилковим.

При визначенні факту неподання
документів, що посвідчують право
позивача на земельну ділянку, поза
увагою державного реєстратора
залишилось те, що документи, що
посвідчують право на земельну ділянку
(як документи, необхідні для проведення
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно з видачею свідоцтва
про право власності) - повинні
витребовуватись у разі, коли заявником
подається заява про проведення
державної реєстрації права на
новозбудоване або реконструйоване
нерухоме майно.

Однак, як видно з матеріалів справи,
об'єкти нерухомого майна, на які просив
зареєструвати право власності позивач,
- не є новозбудованим або
реконструйованим нерухомим майном.

Тому і висновок про необхідність
застосування в даному випадку положень
законодавства, яке регулює питання
подання документів для проведення
державної реєстрації права на
новозбудоване або реконструйоване
нерухоме майно, був помилковим.

Відтак, рішення відповідача, в основу
яких покладено помилкові висновки,
підлягають скасуванню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують законності ухваленого
судом першої інстанції рішення.

отже, підстави для скасування
оскаржуваного судового рішення
відсутні, тому що воно відповідає
обставинам справи, наявним в ній
доказам, правильно застосованим нормам
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для їх скасування
колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Реєстраційної
служби Тернопільського районного
управління юстиції залишити без
задоволення.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 12.03.2014 року
у справі № 819/221/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.С. Затолочний

Судді:
В.М. Каралюс

З.М. Матковська