Справа № 2-а-40543/09/2070
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" липня 2014 р. м. Київ
К-37729/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Бухтіярової І.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Паритет-ЛТД»

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26.10.2010

у справі № 2-а-40543/09/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Паритет-ЛТД»

до Державної податкової інспекції
у Орджонікідзевському районі м.
Харкова

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Паритет-ЛТД» (далі
по тексту - позивач, ТОВ «Паритет-ЛТД»)
звернулось до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Орджонікідзевському районі м. Харкова
(далі по тексту - відповідач, ДПІ у
Орджонікідзевському районі м. Харкова)
про скасування податкових
повідомлень-рішень від 31.03.2009 №/0,
№/0, від 09.06.2009 №/1, №/1.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 22.12.2009 позов
задоволено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.10.2010
рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове рішення про
відмову у позові.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час і місце
судового засідання були повідомлені
належним чином.

В зв'язку з цим касаційний розгляд
справи проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 222
Кодексу адміністративного судочинства
України

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за наслідками
перевірки позивача встановлено
порушення пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та вимог пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість».
Підставою для висновків податкового
органу стало те, що позивач
безпідставно відніс до складу валових
витрат вартість послуг отриманих від
ПП ОСОБА_2 (зареєстрованого у
Республіці Узбекистан), ПП ОСОБА_3
(зареєстрованого у Республіці
Узбекистан), ТОВ «Радікал» м. Москва,
оскільки надані до перевірки акти
здачі-приймання робіт за своїм змістом
не розкривають у повному обсязі суті
господарських операцій, що є
необхідною умовою для визначення
розміру фактично наданих послуг. Крім
того, позивачем було неправомірно
включено податкові накладні минулих
періодів. Із зазначеною відповідачем
позицією погодився суд апеляційної
інстанції.

Згідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
валовими витратами виробництва та
обігу визнано суму будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Положеннями пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього
Закону передбачено, що до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії, з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» датою збільшення валових
витрат виробництва (обігу) вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: або
дата списання коштів з банківських
рахунків платника податку на оплату
товарів (робіт, послуг), а в разі їх
придбання за готівку - день їх видачі з
каси платника податку; або дата
оприбуткування платником податку
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Таким чином, відповідно до приписів ст.
ст. 5, 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
послуги, придбані для їх подальшого
використання у господарській
діяльності платника податку,
відображаються у складі валових витрат
підприємства за першою подією. При
цьому, відповідно до пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
цього Закону не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Як встановлено ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Частиною другою цієї ж статті Закону
встановлено, що первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з метою податкового обліку
господарські операції можуть
оформлюватися будь-якими первинними
документами, зміст яких відповідає
наведеним законодавчим вимогам, та
складення яких відповідає законодавчо
установленим вимогам щодо оформлення
такої операції. Ступінь деталізації
опису господарської операції у
первинному документі законодавством
не встановлена. Умовою документального
підтвердження операції є можливість на
підставі наявних документів зробити
висновок про те, що витрати фактично
понесені. Не заповнення у первинних
облікових документах окремих позицій,
які не впливають на зміст
господарської операції, а також
відсутність максимальної деталізації
виду виконаних послуг не перешкоджає
прийняттю цих документів до обліку та
не є свідченням відсутності виконаних
господарських операцій.

Акти здачі-приймання робіт отриманих
позивачем від ПП ОСОБА_2
(зареєстрованого у Республіці
Узбекистан), ПП ОСОБА_3 (зареєстрованого
у Республіці Узбекистан), ТОВ «Радікал»
м. Москва містять й інші обов'язкові
реквізити, передбачені Законом України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та Положенням про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, - дату і місце
складання, назву підприємства, від
імені якого складено документ, підпис
осіб відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення. А за таких підстав
обґрунтованим є висновок суду першої
інстанції щодо задоволення позову.

Стосовно порушення позивачем вимог пп.
7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», а саме
неправомірно включено податкові
накладні минулих періодів. Абзацом 1 пп.
7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» визначено,
що не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів(послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). При цьому
абз. 2 пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 даного Закону
встановлено, що платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, встановлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами, лише у разі
коли на момент перевірки платника
податку органом податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами.

Таким чином, Законом України «Про
податок на додану вартість»
передбачено лише єдиний випадок не
включення до складу податкового
кредиту витрат по сплаті податку це
відсутність податкової накладної.
Інших підстав для не включення до
складу податкового кредиту витрат по
сплаті податку на додану вартість
даний Закон не передбачає.

Згідно з пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Закон України «Про податок на додану
вартість» не містить прямої заборони
на включення сум податку на додану
вартість, сплачених (нарахованих)
платником податку в минулих звітних
періодах до складу податкового кредиту
майбутніх звітних періодів у разі
отримання від постачальника належним
чином оформленої податкової накладної.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України вважає,
що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про
обґрунтованість позовних вимог.

Оскільки, апеляційний суд під час
розгляду справи неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення, а суд першої
інстанції вирішив спір з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, то зазначена обставина
відповідно до ч. 1 ст. 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування постанови
апеляційного суду, та залишення в силі
постанови суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 222, 223, 226, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Паритет-ЛТД» задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.10.2010
скасувати та залишити в силі постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 22.12.2009.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України у випадках, встановлених
Кодексом адміністративного
судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)І.О.
Бухтіярова