Справа № 2а-1549/10/1470
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/20376/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Сіроша М.В.,
Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційні скарги
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва та
Головного управління Державного
казначейства України у Миколаївській
області на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від
06.05.2010 та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23.03.2011 у
справі № 2а-1549/10/1470

за позовом ОСОБА_4

до Державної податкової
інспекції у Заводському районі м.
Миколаєва,

до Головного управління
Державного казначейства України у
Миколаївській області

про стягнення за рахунок
державного бюджету надмірно
сплаченого податку з доходів фізичних
осіб та штрафу за несвоєчасне
перерахування надмірно сплаченого
податку, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2010 року позивач звернувся до
суду з вимогою стягнути з бюджетного
рахунку надмірно сплачений податок з
доходів фізичних осіб у розмірі 411,19
грн. та штраф за несвоєчасне повернення
податку у розмірі 411,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при
розрахунку надмірно сплаченого
податку об'єктом оподаткування є сума
доходу, зменшена на суму збору до
Пенсійного фонду України чи внесків до
фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
які відповідно до закону справляються
за рахунок доходу найманої особи.
Податковий орган, навпаки, під час
обчислення суми надмірно сплаченого
податку позивачем загальний
оподаткований дохід не зменшив на суму
відрахувань до соціальних фондів, що,
на думку позивача суперечить вимогам
Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб".

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено.

Скориставшись своїм правом на
касаційне оскарження судових рішень
попередніх інстанцій, державний
податковий орган та орган державного
казначейства звернулись до Вищого
адміністративного суду України з
касаційними скаргами, в яких
поставлено питання скасувати судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій та ухвалити нове рішення,
яким у позові відмовити. На
обґрунтування касаційних скарг
скаржники, посилаються на порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права.
Державна податкова інспекція вказує на
те, що положення Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб" при
нарахуванні податкового кредиту
передбачають застосування інших, не
пов'язаних з нарахуванням заробітної
плати критеріїв. Вважає, що цим Законом
встановлено окремі, не пов'язані між
собою, порядки щодо визначення об'єкта
оподаткування при нарахуванні
заробітної плати та щодо нарахування
податкового кредиту, за винятком
порівняння розміру (суми) податкового
кредиту з розміром (сумою) нарахованого
доходу платника податку у вигляді
заробітної плати. Тому, вважає, що
перерахунок податку з доходів фізичних
осіб здійснено позивачеві відповідно
до вимог Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб".

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційних скарг.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач подав до
податкового органу податкову
декларацію про доходи за 2008 рік, в якій
задекларував оподатковуваний дохід
(заробітну плату), обчислений з
врахуванням податкового кредиту, до
якого було включено частину суми
процентів за іпотечним житловим
кредитом, фактично сплаченої протягом
звітного податкового року у розмірі 5
428,65 грн., та розрахунок податку, що
підлягає поверненню, в сумі 814,29 грн.

Згідно з висновком податкового органу
сума надміру сплаченого позивачем
податку з доходів фізичних осіб склала
403,10 грн., яку і було повернуто позивачу
з бюджету.

При розрахунку суми надміру сплаченого
податку Державна податкова інспекція
застосовувала алгоритм розрахунку,
згідно якого об'єктом оподаткування є
сума нарахованого доходу, а не
зменшеного на суму збору до Пенсійного
фонду України та внесків до фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Підпунктом 3.1.2 п. 3.1 ст. 3 Закону України
від 22.05.2003 № 889-IV "Про податок з доходів
фізичних осіб" (втратив чинність з
01.01.2011) встановлено, що об'єктом
оподаткування резидента є чистий
річний оподатковуваний дохід, який
визначається шляхом зменшення
загального річного оподатковуваного
доходу на суму податкового кредиту
такого звітного року.

При нарахуванні доходів у вигляді
заробітної плати об'єкт оподаткування
визначається як нарахована сума такої
заробітної плати, зменшена на суму
збору до Пенсійного фонду України та
внесків до фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, які
відповідно до закону справляються за
рахунок доходу найманої особи (п. 3.5 ст. 3
Закону № 889-IV із змінами, який набрав
чинності з 01.01.2005).

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону № 889-IV
загальний річний оподатковуваний
дохід складається з суми загальних
місячних оподатковуваних доходів
звітного року, а також іноземних
доходів, одержаних протягом такого
звітного року.

До складу загального місячного
оподатковуваного доходу включаються, в
тому числі, доходи у вигляді заробітної
плати, інші виплати та винагороди,
нараховані (виплачені) платнику
податку відповідно до умов трудового
або цивільно-правового договору (п. 4.2.1
ст. 4 Закону № 889-IV).

Колізію між зазначеними нормами слід
вирішувати за допомогою правила про
переважне застосування спеціальної
правової норми над загальною. Об'єкт
оподаткування є елементом податку, з
його (об'єкта) наявністю податкове
законодавство пов'язує виникнення у
платника податкового обов'язку. Нормою
п. 3.5 ст. 3 Закону № 889-IV визначається
об'єкт оподаткування при нарахуванні
доходів у вигляді заробітної плати.
Положення цієї норми щодо нарахованого
доходу кореспондує з нормами пп. 8.1.1 та
пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 цього Закону, якими
встановлено обов'язок податкового
агента щодо утримання податку з
нарахованого доходу та його сплати
(перерахування) до бюджету незалежно
від виплати доходу платнику податку. Ця
норма є спеціальною, оскільки її
диспозиція вужча за диспозицію норми
пп. 4.2.1 п. 4.1 ст. 4.

Судами встановлено, що у період з 01.01.2008
по 31.12.2008 позивач отримав дохід у
вигляді заробітної плати в розмірі 80
867,28 грн., з якого було утримано внески
до загальнообов'язкового пенсійного та
соціального страхування у сумі 2 741,26
грн. та податок у розмірі 11 718,90 грн.

Отже, враховуючи викладене вище, суди
дійшли вірного висновку, що сума
податку, яку повинен був сплатити
позивача у 2008 році з урахуванням
сплачених відсотків за іпотечним
кредитом становила 10 904,61 грн. ((80 867,28
грн. - 2 741,26 грн. - 5 428,65 грн.) Х 15 %)),
відповідно сума податку, яка підлягає
поверненню позивачу, становила 814,29 грн.
(11 718,90 грн. - 10 904,61 грн.), а фактично
повернуто 403,10 грн., тому залишкова сума,
що підлягає поверненню позивачу,
склала 411,19 грн.

Згідно з п. 18.8 ст. 18 цього Закону сума
коштів, яка підлягає поверненню
платнику податку, зараховується на
його банківський рахунок, відкритий у
будь-якому комерційному банку, або
надсилається поштовим переказом на
адресу, визначену у декларації,
протягом 60 календарних днів від дня
отримання такої декларації.

Відповідальність за неповне або
несвоєчасне повернення надміру
утриманих (сплачених) сум податку з
доходів фізичних осіб передбачено п. 20.4
ст. 20 Закону № 889-IV.

З урахуванням положення пп. 20.4.1 п. 20.4 ст.
20 цього Закону повернення суми надміру
сплаченого податку, у тому числі
внаслідок застосування права на
податковий кредит та штрафів
відповідно до пп. 20.4.2 цього пункту
здійснюється органом державного
казначейства з рахунку, на який
зараховується цей податок до його
розподілу між рівнями відповідних
бюджетів. У разі, коли штрафні санкції
застосовуються внаслідок наявності
причин, визначених пп. "а" пп. 20.4.1
(податковий орган, який порушує строки
подання розрахунку такої суми або
занижує його розмір), така сума
стягується у безспірному порядку з
бюджетного рахунку, призначеного для
утримання відповідного податкового
органу.

Враховуючи вищезазначене, переглянуті
судові рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційних скарг визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційні скарги Державної податкової
інспекції у Заводському районі м.
Миколаєва та Головного управління
Державного казначейства України у
Миколаївській області залишити без
задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 06.05.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23.03.2011 у
справі № 2а-1549/10/1470 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
М.В. Сірош

Т.М. Шипуліна