Справа № 2-а-3182/10/2208
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-3182/10/2208
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Білоус О.В.

судді: Курко О. П. Совгира Д. І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кам'янці-Подільському та
Кам'янець-Подільському районі
Хмельницької області на постанову
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 14 грудня
2011 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кам'янець-Подільський Хмельницької
області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Кам'янці-Подільському та
Кам'янець-Подільському районі
Хмельницької області про перерахунок
пенсії.

Постановою Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 14 грудня 2010 року позов
задоволено, а саме: визнано
протиправними дії УПФУ у м.
Кам'янці-Подільському щодо відмови
нарахування та виплати підвищення до
пенсії позивачу, як дитині війни в
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком,
зобовязано відповідача нарахувати та
виплатити позивачу, як дитині війни,
недоплачену щомісячну державну 30%
соціальну допомогу, що передбачена ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" з 19.05.2010 року по 30.09.2010 року
з врахуванням виплачених сум. Стягнути
з Державного бюджету України на
користь ОСОБА_2 2,55 грн., судового збору
та витрати на правову допомогу в
розмірі 37,50 гривень.

Не погоджуючись з постановленим
рішенням суду першої інстанції,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами у разі подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2, частини
першої ст.183-2 КАС України.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, колегія суддів визнала за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так, як вбачається із матеріалів
справи, позивач є пенсіонером за віком
та має статус дитини війни в розумінні
статті 1 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни".

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Статтею 3 цього ж Закону визначено, що
законодавство України про соціальний
захист дітей війни складається з цього
Закону та інших нормативно-правових
актів України. Державні соціальні
гарантії дітям війни, встановлені цим
Законом, не можуть бути обмежені або
скасовані іншими нормативно-правовими
актами. Фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених Законом України "Про
соціальний захист дітей війни"
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України (ст. 7Закону)

Згідно Закону України "Про державний
бюджет України на 2010 рік" Кабінету
Міністрів України надано право
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.
Названа норма передбачає встановлення
в абсолютних сумах розмірів лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати. Відповідно її дія не поширюється
на спірні відносини, оскільки розмір
зазначених виплат, згідно із Законом
України "Про соціальний захист дітей
війни" залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
мінімальний розмір пенсії за віком за
наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20
років страхового стажу встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. При цьому ч. 3 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", зазначає, що мінімальний
розмір пенсії за віком, встановлений
абзацом першим частини першої цієї
статті, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом.

Колегія суддів вважає, що положення
частини 3 статті 28 Закону "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", не є перешкодою для
застосування зазначеної величини
(мінімального розміру пенсії за віком)
для розрахунку інших пов'язаних із нею
пенсій чи доплат, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
мінімального розміру пенсії за віком,
крім передбаченого частиною 1 цієї
статті.

Отже позивач має право з врахуванням
шестимісячного строку позовної
давності передбаченого ст. 99 КАС
України, на отримання підвищення пeнcії
на 30 % мінімальної пeнciї за віком.

Що стосується доводів апеляційної
скарги про відсутність джерел
фінансування виплат, то ці твердження
колегією суддів відхиляються, оскільки
реалізація встановленого законом
права не може бути поставлена у
залежність від бюджетних асигнувань,
тобто посилання органами державної
влади на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх зобов'язань
судом не приймається до уваги.

Разом з тим, позивачем заявлено до
відшкодування витрат на правову
допомогу , а також надано суду
квитанцію від 17.11.2010 року про надання
правової допомоги по даній справі, та
довідку про оплату гонорару по за
правову допомогу у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України
витрати, пов"язані з оплатою допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, які надають правову допомогу за
договором, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги, передбачених законом.

Приписами ч.3 наведеної норми
передбачено, що граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Згідно п.2 Прикінцевих та перехідних
положень КАС України положення цього
Кодексу щодо звільнення особи від
оплати правової допомоги та
забезпечення надання правової
допомоги, а також частина третя статті
90 цього Кодексу набираюсь чинності з
моменту набрання чинності відповідним
законом. До цього часу граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрав України
від 27.04.2006 року № 590 "Про граничні
розміри компенсації витрат, пов"язаних
з розглядом цивільних та
адміністративних справ і порядок їх
компенсації за рахунок держави"
встановлено, що граничний розмір
компенсації витрат в адміністративних
справах в яких ця компенсація
відповідно до закону сплачується за
рахунок держави не повинен
перевищувати суму, що обчислюється
виходячи з того, що особі, яка надає
правову допомогу, виплачується 5%
розміру мінімальної заробітної плати
за повний робочий день.

Однак, позивачем не надано суду
розрахунок понесених витрат на правову
допомогу у відповідності Постанови КМУ
№ 590 для можливості встановлення його
граничного розміру , а відтак витрати
на правову допомогу у розмірі 37,50 грн.,
відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги позивача в
частині стягнення на його користь
судових витрат на правову допомогу не
підтверджені належними доказами, а
тому не підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів не
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог щодо стягнення 37 грн.50 коп. з
Державного бюджету України витрат на
правову допомогу.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції має право скасувати
її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кам'янці-Подільському та
Кам'янець-Подільському районі
Хмельницької області задовольнити
частково.

Постанову Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 14 грудня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кам'янець-Подільський Хмельницької
області про перерахунок пенсії, -
скасувати в частині задоволення
позовних вимог щодо стягнення на
користь позивача 37 грн. 50 коп. з
Державного бюджету України витрат на
правову допомогу.

В цій частині прийняти нову постанову,
якою в задоволенні позовних вимог щодо
стягнення на користь позивача 37 грн. 50
коп. з Державного бюджету України
витрат на правову допомогу - відмовити.

В решті постанову
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 14 грудня
2010 року - залишити без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Курко О. П.

Совгира Д. І.