Справа № 826/9361/14
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 липня 2014 року 10:51 №
826/9361/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Амельохіна В.В., суддів: Аблова Є.В.,
Каракашьяна С.К. розглянувши в
письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної міграційної
служби України

про визнання протиправними
та скасування наказу від 09.04.2014р.,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся з позовом до Державної
міграційної служби України (далі по
тексту - відповідач) про визнання
протиправним та скасування наказу
відповідача від 09.04.2014р. №231-к в частині
звільнення з посади заступника голови
Державної міграційної служби України з
09.04.2014р. та зобов'язати відповідача
змінити дату звільнення позивача з
посади заступника голови Державної
міграційної служби України на 16.04.2014р.
та внести відповідний запис до
трудової книжки.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржуваний наказ в
частині звільнення з 09.04.2014р. прийнятий
протиправно, оскільки в зазначений
день позивач перебував на лікарняному.

В судове засідання позивач не з'явився,
подав клопотання про розгляд справи за
його відсутності.

Відповідач проти заявленого позову
заперечив, посилаючись на те, що
оскаржуваний наказ в частині прийнято
правомірно, оскільки при звільнені
позивача з посади норми Кодексу
законів про працю України не
розповсюджуються.

В судовому засіданні 16.07.2014р. суд по
справі перейшов в письмове провадження
на підставі статті 128 КАС України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

З 29 квітня 2013 року позивач працював на
посаді заступника голови Державної
міграційної служби України, на яку був
призначений Указом Президента України
від 29 квітня 2013 року №234/2013 та наказом
ДМС України від 29 квітня 2013 року №181-к.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, позивач в період з
11.03.2014р. по 15.04.2014р. перебував на
лікарняному, що підтверджується
листками непрацездатності від 11.03.2014р.
серії АВО №969930 та від 15.04.2014р. серії АВО
№939182.

5 квітня 2014 року розпорядженням
Кабінету Міністрів України №312-р
позивача звільнено з посади заступника
голови Державної міграційної служби
України на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 19
Закону України «Про центральні органи
виконавчої влади».

Наказом Державної міграційної служби
України від 09.04.2014р. №231-к оголошено
розпорядження Кабінету Міністрів
України №312-р та звільнено позивача з
09.04.2014р. з посади заступника голови
Державної міграційної служби України.

Не погоджуючись з оскаржуваним наказом
№231-к позивач зазначає, що він
прийнятий протиправно, оскільки
09.04.2014р. позивач перебував на
лікарняному.

Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до статті 113 Конституції
України Кабінет Міністрів України є
вищим органом у системі органів
виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України спрямовує і
координує роботу міністерств, інших
органів виконавчої влади (пункт 9
статті 116 Конституції України).

Кабінет Міністрів України в межах
своєї компетенції видає постанови і
розпорядження, які є обов'язковими до
виконання (ч. 1 ст. 117 Конституції
України).

Згідно із Законом України «Про Кабінет
Міністрів України» від 27.02.2014 № 794-VII
Кабінет Міністрів України здійснює
виконавчу владу безпосередньо та через
міністерства, інші центральні органи
виконавчої влади, Раду міністрів
Автономної Республіки Крим та місцеві
державні адміністрації, спрямовує,
координує та контролює діяльність цих
органів (частина друга статті 1).
Міністерства та інші центральні органи
виконавчої влади відповідальні перед
Кабінетом Міністрів України, підзвітні
та підконтрольні йому (частина друга
статті 21). Кабінет Міністрів України на
основі та на виконання вимог
Конституції, законів України, актів
Президента України видає обов'язкові
для виконання акти - постанови і
розпорядження (частина перша статті 49).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, позивач не оскаржує
Розпорядження Кабінету Міністрів
України від 05.04.2014р. №312-р на підставі
якого ДМС України було прийнято наказ
№231-к про його звільнення від 09.04.2014р.

Відповідно до частини першої статті 3
Закону України «Про центральні органи
виконавчої влади» від 17 березня 2011 року
№ 3166-УІ міністерства, інші центральні
органи виконавчої влади у своїй
діяльності керуються Конституцією
України, цим та іншими законами
України, указами Президента України та
постановами Верховної Ради України,
прийнятими відповідно до Конституції
та законів України, актами Кабінету
Міністрів України, іншими актами
законодавства України.

Згідно з частиною першою статті 18
Закону України «Про центральні органи
виконавчої влади» Кабінет Міністрів
України спрямовує та координує
діяльність центральних органів
виконавчої влади через міністра у
порядку, визначеному цим Законом та
актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до абзацу першого частини
першої статті 19 Закону України «Про
центральні органи виконавчої влади»
керівник центрального органу
виконавчої влади призначається на
посаду, звільняється з посади
Кабінетом Міністрів України за
поданням Прем'єр-міністра України. У
разі звільнення керівника
центрального органу виконавчої влади,
в тому числі центрального органу
виконавчої влади зі спеціальним
статусом, перші заступники та
заступники відповідного керівника
центрального органу виконавчої влади
звільняються з посад Кабінетом
Міністрів України (абзац перший
частини третьої статті 19 Закону).

Пунктом 1 Положення про Державну
міграційну службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 6 квітня 2011 року № 405/2011,
визначено, що ДМС України є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра внутрішніх справ України. ДМС
України входить до системи органів
виконавчої влади та утворюється для
реалізації державної політики у сферах
міграції (імміграції та еміграції), у
тому числі протидії нелегальній
(незаконній) міграції, громадянства,
реєстрації фізичних осіб, біженців та
інших визначених законодавством
категорій мігрантів.

В судовому засіданні представник
відповідача повідомив, що
розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 5 квітня 2014 р. № 312-р «Про
звільнення ОСОБА_1 з посади заступника
Голови Державної міграційної служби
України» звільнено ОСОБА_1 з посади
заступника Голови ДМС України
відповідно до абзацу третього частини
першої статті 19 Закону України «Про
центральні органи виконавчої влади».
Вказане розпорядження Кабінету
Міністрів України набрало чинності
відповідно до частини другої статті 52
Закону України «Про Кабінет Міністрів
України» та 9 квітня 2014 року надійшло до
ДМС України для виконання.

Наказом ДМС України від 9 квітня 2014 р. №
231-к «Про звільнення ОСОБА_1» оголошено
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 5 квітня 2014 р. № 312-р «Про
звільнення ОСОБА_1 з посади заступника
Голови Державної міграційної служби
України», звільнено ОСОБА_1 9 квітня 2014
р. з посади заступника Голови ДМС
України.

Частиною першою статті 40 Кодексу
законів про працю України (далі -
Кодекс) визначено вичерпний перелік
підстав, за яких трудовий договір може
бути розірваний за ініціативною
власника або уповноваженого ним
органу, а саме у випадках:

1) змін в організації виробництва і
праці, в тому числі ліквідації,
реорганізації, банкрутства або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників;

2) виявленої невідповідності
працівника займаній посаді або
виконуваній роботі внаслідок
недостатньої кваліфікації або стану
здоров'я, які перешкоджають
продовженню даної роботи, а так само в
разі відмови у наданні допуску до
державної таємниці або скасування
допуску до державної таємниці, якщо
виконання покладених на нього
обов'язків вимагає доступу до
державної таємниці;

3) систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення;

4) прогулу (в тому числі відсутності на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин;

5) нез'явлення на роботу протягом більш
як чотирьох місяців підряд внаслідок
тимчасової непрацездатності, не
рахуючи відпустки по вагітності і
родах, якщо законодавством не
встановлений триваліший строк
збереження місця роботи (посади) при
певному захворюванні. За працівниками,
які втратили працездатність у зв'язку з
трудовим каліцтвом або професійним
захворюванням, місце роботи (посада)
зберігається до відновлення
працездатності або встановлення
інвалідності;

6) поновлення на роботі працівника, який
раніше виконував цю роботу;

7) появи на роботі в нетверезому стані, у
стані наркотичного або токсичного
сп'яніння;

8) вчинення за місцем роботи
розкрадання (в тому числі дрібного)
майна власника, встановленого вироком
суду, що набрав законної сили, чи
постановою органу, до компетенції
якого входить накладення
адміністративного стягнення або
застосування заходів громадського
впливу;

10) призову або мобілізації власника -
фізичної особи під час особливого
періоду.

Частина перша статті 40 Кодексу не
містить підстав, за яких ДМС України
було розірвано трудовий договір з
позивачем, а тому таке звільнення не
можна кваліфікувати як звільнення за
ініціативою власника або
уповноваженого ним органу. Отже,
положення частини третьої статті 40
Кодексу у рамках спірних правовідносин
застосуванню не підлягають.

Отже, на підставі вищевикладеного,
колегія суддів прийшла до висновку, що
приймаючи оскаржуваний наказ 09.04.2014р.
№231-к в частині звільнення з посади
заступника голови Державної
міграційної служби України з 09.04.2014р.
Державна міграційна служба України
діяла на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, передбачений Конституцією
та законами України, а тому позовні
вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та
такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити
повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Повний текст постанови виготовлений
21.07.2014р.

Головуючий суддя
В.В. Амельохін

Судді:
Є.В. Аблов

С. К. Каракашьян