Справа № 804/2643/14
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
20 березня 2014 р. Справа № 804/2643/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді
при секретарі судового засідання
представника позивача
представника відповідача
розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за позовом фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Дніпропетровська Головного
Управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,
Фізична особа - підприємець ОСОБА_3
(далі - ФОП ОСОБА_3, позивач)
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
Головного Управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі - ДПІ у
Ленінському районі м.
Дніпропетровська, відповідач), в якому
просить визнати протиправними та
повідомлення-рішення від 05.12.2013 р. №
В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що за результатами
камеральної перевірки позивача
складено акт від 12.11.2013 р. № 517/15-1/2517600 та
встановлено порушення граничного
строку сплати суми грошового
зобов'язання з орендної плати фізичних
осіб ФОП ОСОБА_3, на підставі чого ДПІ у
Ленінському районі м.
Дніпропетровська прийнято оскаржувані
податкові повідомлення-рішення.
Позивач не погоджується з винесеними
податковими повідомленнями-рішеннями,
вважає їх протиправними та такими, що
підлягають скасуванню, а висновки,
викладені в акті перевірки, є такими, що
не відповідають положенням діючого
законодавства. Представник позивача в
судовому засіданні підтримала позовні
вимоги в повному обсязі, просила
податкові повідомлення-рішення від
протиправними та скасувати.
Представник відповідача у судовому
засіданні просила суд відмовити в
задоволенні адміністративного позову.
Представником відповідача надані суду
письмові заперечення проти
адміністративного позову, в яких
зазначено, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення були прийняті
правомірно, висновки, викладені в акті
перевірки, обґрунтовуються
встановленими перевіркою фактичними
обставинами. Податкова інспекція при
прийнятті податкових
повноважень та у спосіб, що передбачені
чинним законодавством, отже, підстави
для задоволення позовних вимог
відсутні. Представник відповідача в
судовому засіданні просила суд
відмовити в задоволені позову.
Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши письмові докази, суд вважає,
що адміністративний позов підлягає
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_3
(НОМЕР_3) зареєстрований Виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради 03.12.1996 р., перебуває на обліку в ДПІ
у Ленінському районі м.
За наслідками камеральної перевірки
ДПІ у Ленінському районі
м. Дніпропетровська складено акт
від 12.11.2013 р. № 517/15-1/НОМЕР_3, в якому
зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_3
граничного строку сплати суми
грошового зобов'язання з орендної
плати фізичних осіб.
З висновками акту перевірки позивач не
погодився та направив до ДПІ у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
заперечення від 26.11.2013 р. за № 6541/10, за
наслідками розгляду яких відповідачем
складено рішення від 03.12.2013 р. № 9961/10-152,
яким результати акту перевірки від
12.11.2013 р. № 517/15-1/НОМЕР_3 залишено без
На підставі акту перевірки №
517/15-1/НОМЕР_3 05.12.2013 р. ДПІ у Ленінському
районі м. Дніпропетровська винесено
податкові повідомлення - рішення :
строку сплати суми грошового
зобов'язання з орендної плати фізичних
осіб, визначеного п. 57.1 ст. 57 ПК України
на підставі ст. 126 ПК України
зобов'язано позивача сплатити штраф у
строку сплати суми грошового
зобов'язання з орендної плати фізичних
осіб, визначеного п. 57.1 ст. 57 ПК України
на підставі ст. 126 ПК України
зобов'язано позивача сплатити штраф у
26.12.2013 р. позивачем було направлено
скаргу до ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області, за
наслідками розгляду якої прийнято
рішення від 23.01.2014 р. № 410/10/04-36-15-04-22, яким
скарги позивача залишено без
задоволення, а податкові повідомлення -
рішення - без змін.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Згідно з п. 1 ст. 93 ЗК України право
оренди земельної ділянки - це засноване
на договорі строкове платне володіння
та користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.
Укладення договору оренди земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування - орендодавця,
прийнятого у порядку, передбаченому ЗК
України (ст. 16 Закону № 161).

У відповідності до положень ст. 124
Земельного кодексу України (далі - ЗК
України), передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування.

Відповідно до положень ст. 13 Закону
України «Про оренду землі» від 06.10.1998 р.
№ 161-XIV (далі - Закон № 161), договір оренди
землі - це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Отже, враховуючи, що орендарі земельних
ділянок отримують право оренди
земельної ділянки на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
сплачують орендну плату за землю.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що 16.11.2000 р. між ФОП ОСОБА_3
(орендар) та Виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради
(орендодавець) було укладено договір
оренди земельної ділянки, відповідно
до умов якого орендодавець надає, а
орендар приймає у строкове платне
володіння і користування на умовах
оренди земельну ділянку площею 0,4196 га.,
що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1

20.05.2008 р. між сторонами укладено
Додатковий договір до Договору оренди
земельної ділянки, пунктом 3 якого
встановлено термін дії договору - до
26.03.2013 р. Відповідно до п. 1 додаткового
договору, підставою для надання
земельної ділянки в оренду є рішення
виконкому міської ради від 19.03.1998 р. № 524
з урахуванням рішення міської ради від
26.03.2008 р. № 184/30.

Як вбачається з матеріалів справи,
26.02.2013 р. (реєстраційний номер ),
позивачем до податкового органу були
подані податкові декларації з орендної
плати за земельні ділянки державної
або комунальної власності, згідно з
яким позивачем задекларовано
податкове зобов'язання орендної плати
за земельні ділянки, які находяться в
орендному користуванні позивача, а
саме земельна ділянка по АДРЕСА_2
загальною площею 0,2342 га, земельна
ділянка по АДРЕСА_3, загальною площею
0,2561 га, земельна ділянка по АДРЕСА_1,
загальною площею 0,4196 га. Відповідно
задекларована місячна сума орендної
плати, яка підлягає сплаті за даними
платника податків кожного місяця в
розмірі 19226, 54 грн.

Відповідно до положень ст. 21 Закону №
161, орендна плата за землю - це платіж,
який орендар вносить орендодавцеві за
користування земельною ділянкою.
Розмір, форма і строки внесення
орендної плати за землю встановлюються
за згодою сторін у договорі оренди
(крім строків внесення орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності, які
встановлюються відповідно до ПК
України).

За умовами п. 3.5. додаткового договору
до Договору оренди землі від
20.05.2008 р., орендна плата вноситься
орендарем, незалежно від результатів
діяльності орендаря у розмірі однієї
дванадцятої річної суми за базовий
податковий (звітний) період, який
дорівнює календарному місяцю,
щомісячно протягом 30 календарних днів,
наступних за останнім календарним днем
звітного (податкового) місяця на
рахунок орендодавця.

Пунктом 287.3 ст. 287 ПК України
встановлено, що податкове зобов'язання
щодо плати за землю, визначене у
податковій декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за податковий період, який дорівнює
календарному місяцю, щомісяця протягом
30 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем податкового
(звітного) місяця.

Періодичність та вчасність сплати
орендної плати орендарем
підтверджується фіскальними
банківськими квитанціями, які долучені
до матеріалів справи, Так, факт оплати
орендного платежу встановлений
додатковим договором до договору
оренди землі щомісячно протягом 30
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця за січень місяць
2013 р. підтверджується банківською
квитанцією від 27.02.2013 р. на суму 19226, 54
грн., за лютий місяць 2013 р. банківською
квитанцією від 28.03.2013 р. на суму 19226, 54
грн.

Відповідно до умов п. З додаткового
договору до договору оренди землі
встановлено термін дії договору - до 26
березня 2013 року.

Згідно зі ст. 31 Закону № 161 договір
оренди землі припиняється в разі
закінчення строку, на який його було
укладено.

Відповідно до п. 288.1 статті 288 ПК України
підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку є договір
оренди такої земельної ділянки.

Згідно з п. 288.2 ст. 288 ПК України
платником орендної плати є орендар
земельної ділянки.

Відповідно до п. 288.3 ст. 288 ПК України
об'єктом оподаткування є земельна
ділянка, надана в оренду.

Як вбачається із письмових пояснень
позивача, термін дії договору оренди
землі, укладеного 16.11.2000 р., та
Додатковий договір до Договору оренди
земельної ділянки від 20.05.2008 р. між
Виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради та
фізичною особою ОСОБА_3, не
продовжувався. Таким чином, на момент
винесення оскаржуваних податкових
повідомлень - рішень, чинного договору
оренди землі, а також додаткової угоди
до зазначеного договору не було.

У зв'язку з закінченням терміну дії
договору оренди на земельну ділянку по
АДРЕСА_1 відповідно 26.03.2013 р.,
позивачем 22.04.2013 р. до податкового
органу була подана уточнююча податкова
декларація з плати за землю (орендна
плата за земельні ділянки державної
або комунальної власності)
реєстраційний № та
задекларована річна сума орендної
плати, в розмірі 107647, 83 грн., яка
підлягає сплаті за даними платника
податків в березні місяці (за фактичних
26 календарних дні) в розмірі 17688, 06 грн.
саме за земельні ділянки по АДРЕСА_2,
загальною площею 0, 2342 га, земельна
ділянка по АДРЕСА_3, загальною площею 0,
2561 га, земельна ділянка по АДРЕСА_1
загальною площею 0,4196 га.

Відповідно, з квітня по грудень 2013 р.
щомісячна сума орендної плати складає
9995, 53 грн. за земельні ділянки по
АДРЕСА_2, загальною площею 0, 2342 га,
земельна ділянка по АДРЕСА_3, загальною
площею 0, 2561 га. Факт вчасної оплати суми
9995, 53 грн. періоду квітня-грудня 2013 року
підтверджується банківськими
квитанціями, долученими до матеріалів
справи.

Відповідно, орендна плата за березень
2013 р. (26 календарних днів) в розмірі
17688, 06 грн. була сплачена 29.04.2013 р., що
підтверджується банківською
квитанцією, наявною в матеріалах
справи.

Згідно п. п. 287.1, 287.6 ст. 287 ПК України
власники землі та землекористувачі
сплачують плату за землю з дня
виникнення права власності або права
користування земельною ділянкою. У
разі припинення права власності або
права користування земельною ділянкою
плата за землю сплачується за
фактичний період перебування землі у
власності або користуванні у поточному
році.

Позивачем до податкового органу 22.04.2013
р. була подана відповідна податкова
декларація з плати за землю (земельний
податок) та задекларована місячна сума
податку за землю, яка підлягає сплаті
за даними платника в розмірі за
березень 2013 р. (5 календарних днів) - 512, 84
грн., з квітня 2013 р. по грудень 2013 р.
податок в розмірі 3077, 01 грн. Факт
вчасної оплати підтверджується
банківськими квитанціями, долученими
до матеріалів справи.

Виходячи з пояснень представника
податкового органу, викладених у
запереченням проти адміністративного
позову, позивачем була подана
податкова декларація з плати за землю
(земельний податок та/або орендна плата
за земельні ділянки державної або
комунальної власності ) на 2013 рік від
26.02.2013 р.№ ; згідно наданої
декларації орендна плата за землю за
рік складала 230718, 81 грн., в тому числі
щомісячно 19226, 57 грн.

Відповідач не враховуючи дані
уточнюючої податкової декларації, яка
була подана позивачем 22.04.2013 р.,
реєстраційний № , та якою,
відповідно, зменшено суму щомісячної
орендної плати з 19226, 57 грн. до 17688, 06 грн.,
відповідно, в березні 2013 р. та до 9995, 53
грн. з квітня 2013 р. по грудень 2013 р. -
неправомірно визначив податковий борг
з орендної плати на підставі даних
попередньої декларації від 26.02.2013 р. №
.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок, щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Відповідачем не доведено
правомірності прийнятих податкових
повідомлень - рішень всупереч вимогам
ч. 2 ст. 71 КАС України, в той час як
докази, якими позивач обґрунтовував
свої вимоги, є законними, допустимими,
обґрунтованими, такими, що
відповідають дійсним обставинам
справи.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом не встановлено порушення
граничного строку сплати суми
грошового зобов'язання з орендної
плати з фізичних осіб позивачем, а отже,
суд дійшов висновку, що контролюючий
орган неправомірно визначив в
оскаржуваних податкових повідомленнях
- рішеннях зобов'язання позивача
відносно сплати штрафу відповідно до п.
57.1 ст. 57, ст. 126 ПК України.

За таких підстав, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Таким чином, документально
підтверджені позивачем судові витрати
- судовий збір сплачений згідно
квитанції № 40949.306.1 від 13.02.2014 р. у
розмірі 182, 70 грн. підлягає стягненню з
Державного бюджету України на користь
позивача.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
Головного Управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 05.12.2013 р.
№ та № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 182, 70 грн.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, визначені ст. 186 КАС України та
набирає законної сили відповідно до ст.
254 КАС України.

Повний текст постанови складений 25
березня 2014 р.

Суддя О.М. Неклеса