Справа № 2а-854/11/0226
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а-854/11/0226
Головуючий у 1-й інстанції: Береговий
Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Смілянець Е. С.

судді: Залімський І. Г. Сушко О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області на постанову Тульчинського
районного суду Вінницької області від
25 січня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області про перерахунок пенсії.

Постановою Тульчинського районного
суду Вінницької області від 25.01.2011 року
позовні вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаною постановою,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати незаконне, на
його думку, судове рішення.

В силу положень п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є потерпілим від
Чорнобильської катастрофи, та отримує
пенсію та часткову доплату за шкоду,
заподіяну здоров'ю, призначену у
відповідності до ст..ст. 39, 51 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до 4 категорії
призначається у розмірі 15 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Згідно до ч.1 ст. 39 вищевказаного Закону,
пенсіонерам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, проводиться доплата до
пенсії, яка становить у зоні посиленого
радіоекологічного контролю - одна
мінімальна заробітна плата.

Всупереч ст..ст. 39, 51 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" позивачу вказані доплати
виплачувалися частково, у фіксованому
розмірі, визначеному Постановами
Кабінету Міністрів України № 836 від
26.07.1996 року та №530 від 28.05.2008 року

З огляду на те, що Закон України "Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" має вищу юридичну силу в
порівняні з Постановами Кабінету
Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року
та №530 від 28.05.2008 року відповідач не
правомірно виплачував додаткову
пенсію в меншому розмірі ніж це
передбачено ст..ст. 39, 51 зазначеного
Закону.

Своїми діями відповідач допустив
звуження змісту та обсягу прав та
свобод позивача, передбачених ст.. 22
Конституції України, в якій зазначено,
що права і свободи людини і
громадянина, закріплені цією
Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів
не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод.

Також безпідставним є посилання
відповідача на відсутність бюджетного
фінансування встановленого дітям
війни підвищення пенсії, оскільки
реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів , яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена в залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського Суду з прав людини у
справі "Кечко проти України")

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з висновками суду,
щодо наявності у відповідача обов'язку
нараховувати та сплачувати позивачу
доплати до пенсії, передбачені ст.ст. 39,
51 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи ".

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги в частині зобов'язання
відповідача нарахувати позивачу
щомісячне підвищення до пенсії як
непрацюючому пенсіонеру, який постійно
проживає у зоні посиленого
радіоекологічного контролю та за
заподіяну шкоду здоров'ю відповідно до
ст. 39,51 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" з 25 січня 2011 року з
проведенням таких же виплат в
подальшому помилково застосував норми
процесуального права.

При винесені рішення, судом першої
інстанції не було враховано те, що
судове рішення має бути наслідком
чинного правового регулювання. Воно не
може обмежувати волю законодавчого
органу в майбутньому змінювати правове
регулювання суспільних відносин, а
тому не підлягають задоволенню позовні
вимоги щодо зобов'язання відповідача
надалі нараховувати та виплачувати
пенсію в нових розмірах.

Таким чином, враховуючи вищезазначене
право позивача на отримання
щомісячного підвищення до пенсії за
заподіяну шкоду здоров'ю та як
непрацюючому пенсіонеру, який постійно
проживає у зоні посиленого
радіоекологічного контролю відповідно
до ст. 39,51 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" підлягає захисту з 25 січня
2011 року по день припинення права на
таку виплату.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду суд
апеляційної інстанції має право,
зокрема, змінити постанову суду.

За ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для
зміни постанови суду першої
інстанції є правильне по суті
вирішення справи чи питання, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального
права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга - підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції зміні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області задовольнити частково.

Постанову Тульчинського районного
суду Вінницької області від 25 січня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області про перерахунок пенсії, -
змінити.

Абзац 5 резолютивної частини постанови
Тульчинського районного суду
Вінницької області від 25.01.2011 року
викласти в наступній редакції:

"Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Тульчинському районі
Вінницької області нарахувати та
виплатити ОСОБА_2 додаткову пенсію, за
шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно ст. 51
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
із розрахунку 15% мінімальної пенсії, що
становить 15 % прожиткового мінімуму для
непрацездатних осіб з 25 січня 2011 року
по день припинення права на таку
виплату".

В іншій частині постанову
Тульчинського районного суду
Вінницької області від 25.01.2011 року
залишити без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Смілянець Е. С.

Судді
Залімський І. Г.

Сушко О.О.