Справа № 2а-5217/11/1070
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Лиска І.Г.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

17 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Свириди Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Білоцерківському районі Київської
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 08
грудня 2011 року у справі за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України у
Білоцерківському районі Київської
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Білоцерківському районі Київської
області про стягнення заборгованості,
-

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Управління Пенсійного фонду
України в Білоцерківському районі
Київської області звернувся до суду з
позовом до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Білоцерківському районі Київської
області про стягнення витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності, внаслідок нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання та пенсій, пов'язаних з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, матеріальної допомоги на
поховання особам, які отримували
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві та
померли за липень місяць 2013 року в сумі
176,71 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 08 грудня 2011
року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
позивач - Управління Пенсійного фонду
України в Білоцерківському районі
Київської області звернувся з
апеляційною скаргою, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким
адміністративний позов задовольнити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, з 01
грудня 2010 року по 30 вересня 2011 року
Управління Пенсійного фонду України у
Білоцерківському районі Київської
області здійснювало виплату пенсій
особам, які втратили працездатність
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, та особам, які втратили
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

У випадах, коли розмір пенсії не
досягав прожиткового мінімуму,
встановленого законом для осіб, які
втратили працездатність, позивач
здійснював виплату пенсій разом із
щомісячною державною адресною
допомогою до пенсії у сумі, що не
досягала встановленого прожиткового
мінімуму, на підставі постанови
Кабінету Міністрів України від 26
березня 2008 року №265 «Про деякі питання
пенсійного забезпечення громадян».

Враховуючи те, що виплата пенсій
особам, які втратили працездатність
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, та особам, які втратили
годувальника який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання,
здійснюється за рахунок коштів Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, позивач і
відповідач щомісячно проводили звірку
витрат по особових справах потерпілих.

Як вбачається з таблиці розбіжностей, з
01 грудня 2010 року по 30 вересня 2011 року
Відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в
Білоцерківському районі Київської
області не прийнято до заліку на
відшкодування Управлінню фонду
України в Білоцерківському районі
Київської області сум витрат з
виплаченої державної адресної
допомоги та поштових витрат на
загальну суму 155 712,02 грн.

Оскільки відповідачем не прийнято до
відшкодування суми витрат на виплату
та доставку державної адресної
допомоги, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Правову основу, економічний механізм
та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
призвели до втрати працездатності або
загибелі застрахованих на виробництві,
визначено Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№1105-XIV.

Одним з основних принципів страхування
від нещасного випадку на виробництві,
що визначений статтею 5 вказаного
Закону, є цільове використання коштів
страхування від нещасного випадку.

Відповідно до статті 15 Закону України
№ 1105-XIV, страхування від нещасного
випадку здійснює Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Згідно із статтями 13, 14 Закону України
№ 1105-XIV, страховим випадком є нещасний
випадок на виробництві або професійне
захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму, з настанням
яких виникає право застрахованої особи
на отримання матеріального
забезпечення та/або соціальних послуг.
При цьому, під нещасним випадком
розуміється обмежена в часі подія або
раптовий вплив на працівника
небезпечного виробничого фактора чи
середовища, що сталися у процесі
виконання ним трудових обов'язків,
внаслідок яких заподіяно шкоду
здоров'ю або настала смерть.

Статтею 21 Закону України № 1105-XIV
встановлено виключний перелік
соціальних послуг та виплат, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків. Так, відповідно до
статті 21 цього Закону, в разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку, своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні, зокрема, пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання або пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із статтею 21 Закону України
№ 1105-XIV Фонд соціального страхування
від нещасних випадків виплачує
застрахованому чи особам, які мають на
це право, у разі настання страхового
випадку.

Порядок визначення розміру щомісячних
страхових виплат визначається статтею
34 Закону України № 1105-XIV, якою
передбачено, зокрема, що сума
щомісячної страхової виплати
встановлюється відповідно до ступеня
втрати професійної працездатності та
середньомісячного заробітку, що
потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Так, виплата щомісячної адресної
державної допомоги не входить до
переліку соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на підставі Закону
України № 1105-XIV.

Вирішуючи питання про застосування до
спірних правовідносин положень
Постанови Кабінету Міністрів України
«Деякі питання пенсійного
забезпечення громадян» від 26.03.2008 № 265,
колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до статті 116 Конституції
України, Кабінет Міністрів України
вживає заходів щодо забезпечення прав
і свобод людини і громадянина,
забезпечує проведення політики у
сферах праці й зайнятості населення,
соціального захисту. Пунктом 1
постанови Кабінету Міністрів України
від 26.03.2008 № 265 встановлено, що в разі,
коли щомісячний розмір пенсійних
виплат (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткових пенсій, цільової
грошової допомоги, сум індексації та
інших доплат до пенсій, встановлених
законодавством, крім пенсій за
особливі заслуги перед Україною та
щомісячної доплати до пенсії у зв'язку
з втратою годувальника членам сімей
шахтарів, смерть яких настала
внаслідок нещасного випадку на
виробництві) не досягає в осіб, яким
призначено пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, на одного
непрацездатного члена сім'ї 100
відсотків, на двох 120 відсотків, на
трьох і більше 150 відсотків
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для осіб, які втратили
працездатність, таким особам надається
щомісячна державна адресна допомога до
пенсії у сумі, що не вистачає до
зазначених розмірів.

Проте, у пункті 4 вказаної Постанови,
Кабінет Міністрів України також
встановив, що виплата щомісячної
державної адресної допомоги,
передбаченої цією постановою,
здійснюється за рахунок коштів, з яких
виплачується пенсія або державна
соціальна допомога. Тобто, вирішуючи
питання про джерело виплати щомісячної
державної адресної допомоги, Кабінет
Міністрів України фактично прийняв
рішення про розпорядження коштами
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків.

У сфері загальнообов'язкового
державного соціального страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності
таким законом є Закон України № 1105-XIV,
яким не передбачено здійснення виплати
щомісячної державної адресної
допомоги до пенсії за рахунок коштів
Фонду, для осіб, які перебувають на
обліку в управлінні Пенсійного фонду
України.

Відповідно до статей 15, 16 Закону
України № 1105-XIV, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків є
некомерційною самоврядною
організацією, що діє на підставі
статуту, який затверджується її
правлінням. Управління Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків здійснюється на паритетній
основі державою, представниками
застрахованих осіб і роботодавців.
Безпосереднє управління Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків здійснюють його правління та
виконавча дирекція.

Кабінет Міністрів України, відповідно
до Конституції України та законів
України, не наділено повноваженнями
щодо розпорядження коштами Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків.

Так, реалізуючи політику в сфері
соціального захисту громадян і
вирішуючи питання про джерело виплати
щомісячної державної адресної
допомоги до пенсії як соціальної
гарантії громадян, зокрема, за рахунок
коштів Фонду соціального страхування
від нещасних випадків, Кабінет
Міністрів України вийшов за межі
повноважень, визначених Конституцією
та законами України.

В силу частини четвертої статті 9 КАС
України, виходячи із пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
вирішенні даного спору постанова
Кабінету Міністрів України «Деякі
питання пенсійного забезпечення
громадян» від 26.03.2008 № 265 в частині
визначення джерела виплати щомісячної
державної адресної допомоги (за
рахунок коштів Фонду соціального
страхування від нещасних випадків)
застосуванню не підлягає.

Як вбачається з таблиці розбіжностей, з
01 грудня 2010 року по 30 вересня 2011 року
Відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в
Білоцерківському районі Київської
області не прийнято до заліку на
відшкодування Управлінню фонду
України в Білоцерківському районі
Київської області сум витрат з
виплаченої державної адресної
допомоги та поштових витрат на
загальну суму 155 712,02 грн.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що відмова
відповідача у відшкодуванні витрат,
понесених Пенсійним фондом України на
виплату щомісячної державної адресної
допомоги є правомірною, оскільки
правові підстави для такого
відшкодування за рахунок коштів Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відсутні.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про необґрунтованість
позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Білоцерківському районі Київської
області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 08 грудня 2011
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 17.07.2014
року.

.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.