Справа № 808/4070/14
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

17 липня 2014 року (16 год. 20 хв.) Справа №
808/4070/14 м.Запоріжжя Запорізький
окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Киселя Р.В.,

розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом суду Кисіль Р.В., перевіривши
матеріали адміністративного позову за
позовною заявою Запорізького
державного підприємства «Радіоприлад»
до Державної податкової інспекції у
Комунарському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області про визнання
нечинним рішення.

23.06.2014 до Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Запорізького
державного підприємства «Радіоприлад»
(далі - позивач) до Державної податкової
інспекції у Комунарському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області (далі
- відповідач), в якому позивач просить
визнати нечинним рішення заступника
начальника відповідача № від
26.03.2014 про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за
несплату (неперахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску у сумі
34336,66 грн.

Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що
прийняте відповідачем рішення №
від 26.03.2014 про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за
несплату (неперахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску є
незаконним та таким, що не відповідає
чинному законодавству, та рішенням
Верховного Суду України з приводу
нарахування штрафних санкцій в період
дії мораторію на задоволення вимог
кредиторів. Вважає, що розрахунок
штрафних санкцій та пені не відповідає
фактичним обставинам щодо нарахування
та сплати єдиного внеску, тому
застосування відповідачем штрафних
санкцій та нарахування пені є
необґрунтованим та незаконним.

Ухвалою від 24.06.2014 провадження у справі
було відкрите, судове засідання
призначене на 10.07.2014.

У судове засідання, призначене на
10.07.2014, представники сторін не прибули.

Ухвалою від 10.07.2014 за клопотанням
позивача провадження у справі було
зупинене до 17.07.2014.

Ухвалою від 17.07.2014 провадження у справі
було поновлено, судове засідання
призначене на 17.07.2014.

14.07.2014 до суду надійшло клопотання
відповідача про розгляд справи за
відсутності його представника, проти
позову заперечує.

17.07.2014 до суду надійшло клопотання
позивача про розгляд справи за
відсутності його представника, на
задоволенні позову наполягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

За таких обставин суд дійшов висновку
щодо можливості розгляду справи за
відсутності представників сторін на
підставі наявних у справі матеріалів в
порядку письмового провадження.

Суд, розглянувши матеріали і з'ясувавши
обставини адміністративної справи,
дослідивши наявні у справі докази у їх
сукупності,

ВСТАНОВИВ:

26.03.2014 відповідачем було прийнято
рішення № про застосування
штрафних санкцій та нарахування пені
за несплату (неперахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску,
відповідно до якого на позивача, на
підставі ч. 10 та п. 2 ст. 25 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», було накладено
штраф у розмірі 17836,67 грн. (10%) та
нараховано пеню у розмірі 16499,99 (0,1 %від
суми недоїмки).

07.04.2014 позивачем було подано скаргу
№131-747, відповідно до якої позивач
просив скасувати оскаржуване рішення.

Рішенням про результати розгляду
скарги від 08.05.2014 №1633/10/08-01-10-04-13
оскаржуване рішення було залишено без
змін, а скарга позивача без
задоволення.

16.05.2014 позивачем було подано до
Міністерства доходів і зборів України
скаргу №131-986, відповідно до якої
позивач просив скасувати оскаржуване
рішення.

Рішенням про результати розгляду
скарги від 12.06.2014 №0422/16/99-99-10-07-15
оскаржуване рішення було залишено без
змін, а скарга позивача без
задоволення.

Не погодившись із прийнятим
відповідачем рішенням позивач
звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2
КАС України, відповідно до яких, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії): безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За приписами ст. 25 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», рішення,
прийняті органами доходів і зборів та
органами Пенсійного фонду з питань, що
належать до їх компетенції відповідно
до цього Закону, є обов'язковими до
виконання платниками єдиного внеску,
посадовими особами і застрахованими
особами.

Положення цієї статті поширюються лише
на тих платників, які відповідно до
цього Закону зобов'язані нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

У разі виявлення своєчасно не
сплачених сум страхових внесків
платники єдиного внеску зобов'язані
самостійно обчислити ці внески і
сплатити їх з нарахуванням пені в
порядку і розмірах, визначених цією
статтею.

Суми недоїмки стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за
формою та у строки, встановлені
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти календарних днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом доходів і зборів
шляхом оскарження вимоги про сплату
єдиного внеску в адміністративному або
судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного
внеску подається до органу доходів і
зборів вищого рівня у письмовій формі
протягом десяти календарних днів, що
настають за днем отримання платником
єдиного внеску вимоги про сплату
єдиного внеску, з повідомленням про це
органу доходів і зборів, який прийняв
вимогу про сплату єдиного внеску.

Орган доходів і зборів, який розглядає
скаргу платника єдиного внеску,
зобов'язаний прийняти вмотивоване
рішення та надіслати його платнику
єдиного внеску протягом 30 календарних
днів, наступних за днем отримання
скарги, на адресу платника єдиного
внеску поштою з повідомленням про
вручення або надати йому під розписку.
Якщо протягом цього строку вмотивоване
рішення органом доходів і зборів не
надсилається платнику єдиного внеску,
така скарга вважається повністю
задоволеною на користь платника
єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з
єдиного внеску встановлюється
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і
зборів не досягнуто, платник єдиного
внеску зобов'язаний сплатити суми
недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею протягом десяти
календарних днів з дня надходження
рішення відповідного органу доходів і
зборів або оскаржити вимогу до органу
доходів і зборів вищого рівня чи в
судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску
протягом десяти календарних днів з дня
надходження вимоги не сплатив
зазначені у вимозі суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею, не
узгодив вимогу з органом доходів і
зборів, не оскаржив вимогу в судовому
порядку або не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
з дня надходження узгодженої вимоги,
орган доходів і зборів надсилає в
порядку, встановленому законом, до
підрозділу державної виконавчої
служби вимогу про сплату недоїмки.

У випадках, зазначених в абзаці
дев'ятому цієї частини, орган доходів і
зборів також має право звернутися до
суду з позовом про стягнення недоїмки.
При цьому заходи досудового
врегулювання спорів, передбачені
законом, не застосовуються.

На суму недоїмки нараховується пеня з
розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати
за кожний день прострочення платежу.

За несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску орган
доходів і зборів накладає на платника
єдиного внеску штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.

Про нарахування пені та застосування
штрафів, передбачених цим Законом,
посадова особа органу доходів і зборів
у порядку, встановленому центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, за
погодженням з Пенсійним фондом,
приймає рішення, яке протягом трьох
робочих днів надсилається платнику
єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим
Законом, підлягають сплаті платником
єдиного внеску протягом десяти робочих
днів після надходження відповідного
рішення. Зазначені суми зараховуються
на рахунки органів доходів і зборів,
відкриті в центральному органі
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, для
зарахування єдиного внеску. При цьому
платник у зазначений строк має право
оскаржити таке рішення до органу
доходів і зборів вищого рівня або до
суду з одночасним обов'язковим
письмовим повідомленням про це
територіального органу доходів і
зборів , яким прийнято це рішення.

Оскарження рішення органу доходів і
зборів про застосування фінансових
санкцій зупиняє перебіг строку їх
сплати до винесення органом доходів і
зборів вищого рівня та/або центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
або судом рішення у справі. Строк
сплати фінансових санкцій також
зупиняється до ухвалення судом рішення
у разі оскарження платником єдиного
внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо
застосування фінансових санкцій
пов'язано з виникненням або
несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

Судом встановлено, що 26.03.2014
відповідачем було прийнято рішення про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперахування) або несвоєчасну сплату
(несвоєчасне перерахування) єдиного
внеску, відповідно до якого на позивача
було накладено штраф у розмірі 17836,67
грн. (10%) та нараховано пеню у розмірі
16499,99 грн. (0,1 % від суми недоїмки).

Позивач оскаржував зазначене рішення в
адміністративному порядку, проте
оскаржуване рішення було залишено без
змін, а скарги позивача без
задоволення.

Згідно ч. 13 ст. 25 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» нарахування
пені, передбаченої цим Законом,
починається з першого календарного
дня, що настає за днем закінчення
строку внесення відповідного платежу,
до дня його фактичної сплати
(перерахування) включно.

У разі оскарження платником єдиного
внеску вимоги про сплату недоїмки
нарахування пені зупиняється з дня
подання скарги до органу доходів і
зборів або позову до суду.

Суд зазначає, що позивач оскаржував в
адміністративному порядку вимоги про
сплату недоїмки, в тому числі останню
вимогу, прийняту до прийняття
оскаржуваного у цій справі рішення, від
07.03.2014 №Ю-22/173, і станом на 26.03.2014 позивач
не отримав рішення Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області з приводу останньої скарги, а
тому на час оскарження вимоги строки
нарахування пені мали бути зупинені.

Відповідач не надав суду жодного
доказу на спростування твердження
позивача щодо наявності узгодженої
суми недоїмки станом на 26.03.2014. Також
під час розгляду скарг позивача на
оскаржуване рішення ані Головне
управління Міндоходів у Запорізькій
області, ані Міністерство доходів і
зборів України не навело жодного
доказу на спростування таких тверджень
позивача.

Відтак, суд доходить висновку про
недодержання відповідачем під час
прийняття оскаржуваного рішення
приписів ч. 13 ст. 25 зазначеного Закону.

Крім того, судом встановлено, що
ухвалою Господарського суду
Запорізької області від 08.07.2009 було
порушено провадження у справі №26/48/09
про банкрутство позивача та введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів. Зазначене судове рішення
прийняте під час дії Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
від 14.05.1992 № 2343-XII в редакції, яка діяла
до 18.01.2013.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
від 14.05.1992 № 2343-XII в редакції, яка діяла
до 18.01.2013, банкрутство - визнана
господарським судом неспроможність
боржника відновити свою
платоспроможність за допомогою
процедур санації та мирової угоди і
погасити встановлені у порядку,
визначеному цим Законом, грошові
вимоги кредиторів не інакше як через
застосування ліквідаційної процедури;

За приписами ст. 12 зазначеного Закону
мораторій на задоволення вимог
кредиторів вводиться одночасно з
порушенням провадження у справі про
банкрутство, про що зазначається в
ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів:

- забороняється стягнення на
підставі виконавчих документів та
інших документів, за якими
здійснюється стягнення відповідно до
законодавства;

- не нараховуються неустойка
(штраф, пеня), не застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Мораторій на задоволення вимог
кредиторів застосовується до вимог
кредиторів щодо відшкодування збитків,
що виникли у зв'язку з відмовою
боржника від виконання зобов'язань, у
порядку, передбаченому частиною
десятою статті 17 цього Закону.

Дія мораторію припиняється з дня
припинення провадження у справі про
банкрутство.

Отже, згідно зазначеної норми, на час
дії мараторію на задоволення вимог
кредиторів штраф та пеня не
нараховуються.

За приписами ст. 244-2 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, установлену
законом.

Згідно рішення Верховного суду України
від 12.03.2013 заяву ПАТ по газопостачанню
та газифікації «Дніпропетровськгаз»
було задоволено. Постанову Вищого
господарського суду України від 06.06.2012
у справі № 29/5005/16170/2011 скасовано, а
справу направлено на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

В обґрунтування правової позиції
Верховний суд України зазначив, що
відповідно до положень ст. 1 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» мораторій на
задоволення вимог кредиторів це
зупинення виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань щодо сплати
податків і зборів, застосованих до
прийняття рішення про введення
мораторію.

Разом із тим, конкурсні кредитори -
кредитори за вимогами до боржника, які
виникли до порушення провадження у
справі про банкрутство і виконання
яких не забезпечено заставою майна
боржника; поточні кредитори - кредитори
за вимогами до боржника, які виникли
після порушення провадження у справі
про банкрутство.

Частиною 4 ст. 12 цього Закону
встановлено, що мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
справи про банкрутство.

Таким чином, із моменту введення
мораторію боржник не може виконувати
як грошові зобов'язання та зобов'язання
щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів), що виникли до
введення мораторію, так і заходи,
спрямовані на забезпечення їх
виконання.

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 12 Закону, протягом
дії мораторію на задоволення вимог
кредиторів забороняється стягнення на
підставі виконавчих документів та
інших документів, за якими
здійснюється стягнення відповідно до
законодавства; не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та інші види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Тобто, вказана норма встановлює
загальну заборону на нарахування
штрафу і пені протягом часу дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів. Зміст цієї заборони не
пов'язаний з визначенням поняття
мораторію і не обмежений ним. Заборона
чинна протягом дії мораторію. Тому
неустойка за невиконання грошових
зобов'язань не нараховується в силу
прямої заборони законом, безвідносно
до часу їх виникнення. Крім того, не
може розглядатися питання про
поширення чи непоширення мораторію на
не нараховану неустойку, оскільки
законом виключена можливість
виникнення та існування відносин
нарахування неустойки боржнику, щодо
якого діє мораторій, введений при
провадженні справи про його
банкрутство.

Виходячи із змісту Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, яка діяла до 18.01.2013), боржник
повинен виконувати зобов'язання, що
виникли після введення мораторію, але
пеня та штраф за їх невиконання або
неналежне виконання не нараховуються,
за винятком випадків, які можуть бути
встановлені спеціальними нормами
законодавства.

Аналогічну правову позицію про те, що
протягом здійснення провадження у
справі про банкрутство встановлюється
заборона на нарахування боржнику, щодо
якого порушено справу про банкрутство
та введено мораторій на задоволення
вимог кредиторів, неустойки (штрафу,
пені), а також інших санкцій за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань викладено у
постановах Вищого господарського суду
України від 15 грудня 2010 року у справі №
34/201-10 та від 18 травня 2011 року у справі №
20/281-10.

Суд вважає, що оскільки мораторій на
задоволення вимог кредиторів було
введено у відповідності до вимог
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» від 14.05.1992 №
2343-XII в редакції, яка діяла до 18.01.2013, то
спірні правовідносини повинні
регламентуватися саме цією редакцією
цього закону.

Судом встановлено, що станом на дату
розгляду цієї справи судове рішення
щодо введення мораторію на задоволення
вимог кредиторів не скасоване,
провадження у справі про банкрутство
позивача не припинене.

Відтак, правова позиція Верховного
Суду України з зазначеного питання
повинна враховуватися як судом, так і
відповідачем.

З наведених вище підстав суд доходить
висновку про неправомірність
оскаржуваного рішення № від
26.03.2014 про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за
несплату (неперахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску, а відтак
про необхідність його скасування,
через що визнає позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Доданим до матеріалів справи платіжним
дорученням №3159 від 18.06.2014
документально підтверджується факт
сплати позивачем судового збору в сумі
182,70 грн.

Відтак, ця сума підлягає присудженню на
користь позивача з Державного бюджету
України.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись
ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Запорізького
державного підприємства «Радіоприлад»
до Державної податкової інспекції у
Комунарському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області про визнання
нечинним рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення № від 26.03.2014 про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперахування) або несвоєчасну сплату
(несвоєчасне перерахування) єдиного
внеску, прийняте заступником
начальника Державної податкової
інспекції у Комунарському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області, яким
Запорізькому державному підприємству
«Радіоприлад» була нараховані штрафні
санкції та пеня у сумі 34336,66 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Запорізького державного
підприємства «Радіоприлад» (, зареєстроване: 69600, м.
Запоріжжя, пр. Леніна, 3) судовий збір у
сумі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні
70 коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 60 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Кисіль