Справа № 810/4162/14
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2014 року 810/4162/14

Приміщення суду за адресою: місто Київ,
бульвар Лесі Українки, 26, зал судових
засідань № 1018

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Леонтовича А.М.

при секретарі -
Бончевій О.С.

за участю представників сторін

від позивача:
Козленко Г.В. (за довіреністю)

від відповідача:
Пащенко В.Л. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом до проУправління
Пенсійного фонду України в м.
Василькові та Васильківському районі
Київської області Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Васильківському
районі стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України у
м. Василькові та Васильківському
районі Київської області (далі -
позивач) звернулось до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Васильківському
районі (далі - відповідач) про стягнення
з Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Васильківському
районі витрат на виплату пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництва або
професійного захворювання понесені
управлінням Пенсійного фонду України в
м. Василькові та Васильківському
районі в загальній сумі 1692,11 за період з
січня 2014 року по травень 2014 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідно до пункту 5 Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
затвердженого постановою правління
ПФУ та правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003р. №5-4/4,
управлінням були складені акти
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії по
втраті годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання за період з січня 2014 року
по травень 2014 року.

До вказаних актів включено суму, що
підлягає відшкодуванню у розмірі 34696,51
грн., однак відповідач в акти звірки
включає лише суму 33004,4грн., тобто,
виникла різниця витрат, яку не бере до
відшкодування останній у сумі 1692,11 грн.

Позивач стверджує, що у відповідача
відсутні правові підстави для відмови
у відшкодуванні зазначених сум, у
зв'язку із чим просить стягнути кошти у
розмірі 1692,11 грн.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, просив суд позов
задовольнити.

Відповідач позов не визнав.
Обґрунтовуючи заперечення проти
позову вказував на те, що відповідно до
частини першої статті 35 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» для розгляду справ про
страхові виплати до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві подаються: акт
розслідування про нещасний випадок або
акт розслідування професійного
захворювання за встановленими формами
та висновок МСЕК про ступінь втрати
професійної працездатності
застрахованого чи копія свідоцтва про
його смерть. Тобто, акт розслідування
нещасного випадку за формою Н-5 та акт
про нещасний випадок за формою Н-1 в
сукупності з іншими необхідними
документами підтверджують право
потерпілих або членів їх сімей на
відшкодування шкоди. Відсутність таких
актів, або ж їх невідповідність вимогам
законодавства щодо форми та змісту, чи
з інших підстав, не дає права
потерпілому на відшкодування шкоди.
Оскільки передбачені Законом акти за
формою Н-5 та Н-1 позивачем надані не
були, у задоволені позову просив
відмовити.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
врахувавши норми закону, які діяли на
момент виникнення правовідносин між
сторонами, суд вважає встановленими
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи
управлінням Пенсійного фонду України в
м. Василькові та Васильківському
районі Київської області подало до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Васильківському
районі Київської області акти
щомісячної звірки витрат за особовими
справами потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з січня по
травень 2014 року (а.с. 7, 9, 11, 13, 15).

Розрахована сума витрат Пенсійного
фонду України у м. Василькові та
Васильківському районі Київської
області, що підлягають відшкодуванню
за вказаний період загалом становить
34696,51 грн.

Відповідно до таблиць розбіжностей до
актів щомісячної звірки витрат за
період з січня по травень 2014 року,
відповідач не погоджується із
заявленою до відшкодування сумою
витрат всього у розмірі 1692,11 грн., у тому
числі по особовим справам ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, пенсія яким призначена
внаслідок отримання каліцтва в
державах СНД та які переїхали на
постійне проживання в Україну, у
розмірі 1030,61 грн., та по особовій справі
ОСОБА_5,у зв'язку із невідповідністю
акту за формою Н-1 вимогам
законодавства, у розмірі 661,50 грн. (а.с. 8,
10, 12, 14).

Розглядаючи правомірність включення
позивачем до актів звірок витрат на
виплату пенсій громадянам держав
учасниць СНД, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування №16/98-ВР від 14
січня 1998 року передбачено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування залежно від
страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

За пенсійним страхуванням згідно із
статтею 25 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, надаються такі
види соціальних послуг та
матеріального забезпечення: пенсії за
віком, по інвалідності внаслідок
загального захворювання (в тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, крім
передбачених пунктом 4 цієї статті;
медичні профілактично-реабілітаційні
заходи; допомога на поховання
пенсіонерів. Відповідно до пункту
четвертого цієї статті за страхуванням
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання
надаються такі види соціальних послуг
та матеріального забезпечення:
профілактичні заходи по запобіганню
нещасним випадкам на виробництві та
професійним захворюванням;
відновлення здоров'я та працездатності
потерпілого; допомога по тимчасовій
непрацездатності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання;
відшкодування збитків, заподіяних
працівникові каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Угодою про гарантії прав громадян
держав-учасниць СНД в галузі
пенсійного забезпечення від 13 березня
1992 року (надалі - Угода) визначено, що
держави-учасниці Співдружності мають
зобов'язання щодо непрацездатності
осіб, які отримали право на пенсійне
забезпечення на їхній території або на
території інших республік за період їх
входження до складу СРСР і реалізують
це право на території держав-учасниць
Угоди.

Статтею 5 Угоди встановлено, що ця Угода
поширюється на всі види пенсійного
забезпечення громадян, які встановлені
або будуть встановлені законодавством
держав-учасниць Угоди.

Частина 2 статті 2 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі - Закон № 1105-XIV)
визначає, що особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
закону.

Отже, пенсії по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання, якщо страховий випадок
стався на території держав-учасниць
Угоди, призначаються за законодавством
України і виплачуються з коштів
Пенсійного фонду України.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону №
1105-XIV, фонд зобов'язано співпрацювати з
фондами з інших видів соціального
страхування у фінансуванні заходів,
пов'язаних з матеріальним
забезпеченням та наданням соціальних
послуг застрахованим, у кожному
конкретному випадку спільно приймаючи
рішення щодо того, хто з них братиме
участь у фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, передбачений статтею 21 Закону
№ 1105-XIV.

Відповідно до цієї статті Фонд
зобов'язаний у встановленому законом
порядку своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

При цьому слід зазначити, що згідно з
підпунктом "в" пункту 1 частини 1 Закону
№ 1105-XIV, Фонд соціального страхування
від нещасних випадків зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

У відповідності до п. 2 Прикінцевих
положень Закону України "Про страхові
тарифи на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві" від 22 лютого 2001
року, Фонд сплачує страхові виплати та
надає соціальні послуги працівникам
(членам їх сімей), які потерпіли на
виробництві до 01 квітня 2001 року, з того
часу, коли відповідні підприємства
передали в установленому порядку Фонду
документи, що підтверджують право цих
працівників (членів їх сімей) на такі
страхові виплати та соціальні послуги,
або коли таке право встановлено в
судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не передані
до Фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, Пенсійного
фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти,
виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Зі змісту статті 7 Закону України "Про
страхові тарифи на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
слідує, що особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Правовий аналіз вищевказаних норм
законодавства дає змогу зробити
висновок про те, що Фонд є особою, яка
відповідно до закону зобов'язана
здійснювати спірні виплати.

Вказаний висновок суду повністю
узгоджується з правовою позицією
Верховного Суду України, висвітленою у
постанові від 05.12.2011 року в справі
№333а-11.

Міністерством юстиції України 16 травня
2003 року зареєстрована постанова
правління Пенсійного фонду України та
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04 березня 2003
року № 5-4/4, якою затверджений "Порядок
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання".

Згідно пункту 2 вказаного Порядку
останній визначає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків Пенсійному фонду
витрат, пов'язаних з виплатою
відповідних пенсій.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що
органи Пенсійного фонду щомісяця
проводять з відділеннями виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
звірку витрат по особових справах
потерпілих, складають акт щомісячної
звірки, в якому визначають загальну
суму витрат, що підлягає відшкодуванню,
та до 15 числа місяця, наступного за
звітним, подають його відповідно
головним управлінням Пенсійного фонду
і управлінням виконавчої дирекції
Фонду на місцях.

Відповідно до пункту 6 Порядку головні
управління Пенсійного фонду та
управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на підставі поданих актів
узагальнюють і узгоджують Довідку про
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою відповідних
пенсій, та до 20 числа місяця, наступного
за звітним, подають її відповідно до
Пенсійного фонду та Фонду соціального
страхування від нещасних випадків.

Пунктом 7 Порядку встановлено, що Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на підставі вищевказаної
Довідки на централізованому рівні до 25
числа місяця, наступного за звітним,
перераховує відповідні кошти
Пенсійному фонду.

Згаданий порядок визначає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків Пенсійному фонду
витрат, пов'язаних із виплатою пенсій
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер із цих причин, що призначені
особам, застрахованим згідно із
Законом України від 23 вересня 1999 року
№1105-ХІУ "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
(крім осіб, зазначених у пункті 2 статті
8 цього Закону), у тому числі
добровільно застрахованим, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам унаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних із виконанням
ними трудових обов'язків.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про законність та
обґрунтованість вимоги позивача про
відшкодування відповідачем витрат на
виплату пенсії, громадянам держав
учасників СНД, які отримали трудове
каліцтво в державах СНД та переїхали на
постійне місце проживання в Україну за
період з січня по травень 2014 року у
розмірі 1030,61 грн.

З приводу відмови відповідача
відшкодувати витрати Управління
пенсійного фонду України у м.
Василькові та Васильківському районі
Київської області на виплату пенсії
ОСОБА_5 з огляду на невідповідність
Акту про нещасний випадок за формою Н-1,
суд зазначає наступне.

Як вбачається з таблиць розбіжностей,
за період з січня по травень 2014 року,
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Васильківському
районі Київської області відмовилось
відшкодовувати понесені позивачем
витрати на виплату пенсії по
інвалідності ОСОБА_5 у сумі 661,50 грн. (а.с.
8, 10, 12, 14).

В обґрунтування власних тверджень про
відсутність у нього обов`язку
здійснювати такі виплати відповідач
зазначає, що акт за формою № Н-1 (акт
про нещасний випадок) не відповідає
вимогам законодавства. Так, відповідач
посилається на неможливість
встановлення змісту заходів, що були
вчинені з метою усунення порушень, що
призвели до каліцтва, оскільки на
відповідний пункт акту наклеєний
сторонній папірець.

Відповідно до Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України
№22-1 від 25 листопада 2005 року, основним
документом для призначення пенсії по
інвалідності є виписка з акту огляду
МСЕК, яку одержує від МСЕК орган, що
призначає пенсію та додає до заяви про
призначання пенсії (п.9). При цьому
перевірку документів, які є підставою
для призначення та виплати пенсій
органами Пенсійного фонду України,
здійснюють саме ці органи, що є їх
безпосереднім обов'язком.

Водночас, в силу статті 35 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" для
розгляду справ про страхові виплати до
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків подаються: акт
розслідування нещасного випадку або
акт розслідування професійного
захворювання за встановленими формами
та (або) висновок МСЕК про ступінь
втрати професійної працездатності
застрахованого чи копія свідоцтва про
його смерть.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідачу для підтвердження права
ОСОБА_5 надані відповідні витяги з акту
огляду МСЕК (а.с. 32, 33) а також копії
актів №Н-1 про нещасний випадок на
виробництві.

При цьому суд бере до уваги, що в акт за
формою №Н-1 про нещасний випадок ОСОБА_5
дійсно містить в місці для запису про
заходи, здійснені з метою усунення
порушень, вклеєний папірець. Разом з
тим, суд не погоджується з тим
твердженням відповідача, що дана
обставина не дозволяє встановити зміст
таких заходів, оскільки досліджений
папірець містить вичерпну інформацію
про здійснені на підприємстві заходи
по усуненню причин нещасного випадку
(а.с.34-35).

Суд звертає увагу відповідача, що
згідно зі статтею 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і доведенні перед судом їх
переконливості. В силу статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

У контексті викладеного, суд зазначає
що відповідачем не надано жодних
належних та допустимих доказів того, що
долучення до акту за формою №Н-1 аркушу,
що не суперечить його змісту, слугує
беззаперечною підставою для відмови у
призначенні чи відшкодування пенсії.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що підстави, з яких
відповідач відмовився здійснити
відшкодування понесених позивачем
витрат на виплату і доставку пенсій
ОСОБА_5 є необґрунтованими, відтак сума
витрат у розмірі 661,50 грн. підлягає
стягненню з відповідача.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи
законодавства України, що були чинними
на момент виникнення спірних
правовідносин між сторонами, зважаючи
на взаємний та достатній зв'язок
доказів у їх сукупності та враховуючи,
що відповідачем не спростовано
належними доказами твердження
позивача, адміністративний позов
підлягає задоволенню.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від
сплати судового збору, а також за
відсутності витрат позивача - суб'єкта
владних повноважень, пов'язаних із
залученням свідків та проведенням
судових експертиз, судові витрати
(судовий збір) стягненню з відповідача
не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 70, 71, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Васильківському
районі витрати на виплату пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, понесені
управління Пенсійного фонду України в
м. Василькові та Васильківському
районі за період з січня 2014 року по
травень 2014 року у загальній сумі 1692
(одну тисячу шістсот дев'яносто дві)
гривні 11 копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі проголошення
лише вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя
Леонтович А.М.

Повний текст постанови виготовлено
25 липня 2014 року.