Справа № 752/2709/14-а (2-а/752/141/14)
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
752/2709/14-а (2-а/752/141/14)
Головуючий у 1-й інстанції: Новак А.В.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді Бужак Н. П.

Суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря Савін І.В.

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 на постанову Голосіївського
районного суду м. Києва від 29 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Голосіївської районної у м. Києві
державної адміністрації, Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат про
визнання дій неправомірними,
зобов»язання здійснити перерахунок та
виплату одноразової компенсації та
щорічної допомоги на оздоровлення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Голосіївської
районної у м. Києві державної
адміністрації, Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат про визнання дій
неправомірними, зобов»язання
здійснити перерахунок та виплату
одноразової компенсації та щорічної
допомоги на оздоровлення

Відповідно до постанови
Голосіївського районного суду м. Києва
від 29 травня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої
інстанції представник позивача ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу в якій просить
скасувати постанову Голосіївського
районного суду м. Києва та прийняти
рішення про задоволення позовних
вимог.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні -не обов'язкова,
колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196
КАС України визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи за
відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 29 травня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 про визнання
протиправною бездіяльності та
зобов»язання здійснити перерахунок,
нарахування та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення за період з 01
серпня 2000 року по 2012 рік залишено без
розгляду.

Предметом розгляду та оскарження є
вимоги позивача, які стосуються
періоду з 1996 року по 2000 рік та за 2013 рік.

Судом встановлено, що позивач є особою,
що постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії,
учасником ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС, інвалідом ІІ групи, яка
пов'язана з наслідками ліквідації
аварії на ЧАЕС та має відповідно до
Закону отримання щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі 5-ти мінімальних
зарплат в порядку та на умовах,
визначених ст. 48 Закону України №796-ХІІ
та одноразову компенсацію як інваліду
ІІ групи за шкоду, заподіяну здоров»ю.

На обліку в Управлінні праці та
соціального захисту населення
Голосіївської районної у м. Києві
державної адміністрації позивач
перебуває з 01 липня 2000 року.

Відповідно до п.4 Прикінцевих положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2013 рік» установлено, що у 2013
році норми і положення статей 20, 21, 22, 23,
30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

Постановою КМ України від 12 липня 2005
року №562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» установлено, що
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи інвалідам 1
та ІІ групи, розмір щорічної допомоги
на оздоровлення становить 120 грн.

Зазначене положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2013
рік» не були визнані
неконституційними, а вищезазначена
постанова Кабінету Міністрів України
№562 є чинною.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що виплата позивачу у 2013
році щорічної допомоги на оздоровлення
відповідно до Постанови КМ України є
правомірною і підстави для визнання
дій відповідачів в цій частині
неправомірними відсутні.

Із матеріалів справи вбачається, що
одноразова допомога позивачу, який
став інвалідом ІІ групи з 14.07.1993 року і
є учасником ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС, виплачена у 1993 році.

Відповідно до частини першої статті 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ (далі -Закон № 796-ХІІ) передбачена
одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, яка виплачується в таких
розмірах: інвалідам I групи - 60
мінімальних заробітних плат; інвалідам
II групи - 45 мінімальних заробітних плат;
інвалідам III групи - 30 мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до частини третьої статті 48
Закону № 796-ХІІ в редакції на момент
встановлення позивачу інвалідності)
виплата компенсації здійснюється з
мінімальної заробітної плати, яка
склалася на момент встановлення
інвалідності.

Отже, на момент встановлення позивачу
інвалідності ІІ групи виплата була
проведена у розмірах та у
відповідності до вимог чинного на той
час законодавства України і підстав
для здійснення перерахунку та виплати
нової суми одноразової допомоги суд не
вбачає.

Щодо відмови у задоволенні позовних
вимог за період часу з 1996 року по 2000 рік,
то колегія суддів вважає, що судом
першої інстанції було помилково
прийнято постанову про відмову в
задоволенні позовних вимог без
врахуванням вимог ст.. 99,100 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно з частиною 1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Відповідно до п.9 ч.2 ст. 155 КАС України
суд своєю ухвалою залишає позовну
заяву без розгляду, якщо позовну заяву
подано з пропущенням встановленого
законом строку звернення до
адміністративного суду і суд не
знайшов підстав для визнання підстав

Позов до суду позивач подав 14.02.2014 року,
тоді як вимоги, заявлені у позові,
стосуються періоду 1996-2000 років.

Позивач не надав доказів поважності
причин пропуску ним строку звернення
до суду і таких доказів суд в ході
розгляду справи не знайшов.

Тому колегія суддів вважає за
необхідне скасувати постанову суду в
частині вимог, що стосуються періоду 1996
-2000 років та в цій частині позовну заяву
залишити без розгляду.

В решті постанову суду залишити без
змін.

Відповідно до ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 41,160,197,198,202,205,207,212,254 КАС України,
колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Голосіївського районного
суду м. Києва від 29 травня 2014 року
скасувати в частині вимог, що
стосуються періоду 1996-2000 років.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління
праці та соціального захисту населення
Голосіївської районної у м. Києві
державної адміністрації, Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат про
визнання дій неправомірними,
зобов»язання здійснити перерахунок та
виплату одноразової компенсації та
щорічної допомоги на оздоровлення за
період 1996-2000 років залишити без
розгляду.

В решті постанову суду залишити без
змін.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте на неї
може бути подано касаційну скаргу до
Вищого адміністративного суду України
у порядку та в строки, визначені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Бужак Н.П.

судді:
Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Головуючий суддя

Бужак Н.П.

Судді:

Костюк Л.О.

Троян Н.М.