Справа № 757/22703/13-а
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Бабенко К.А
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді Бабенка К.А.,
суддів: Федотова І.В., Чаку Є.В.,
розглянувши адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
Постанову Печерського районного суду
м. Києва від 16 грудня 2013 року за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Пенсійного фонду України, Управління
Пенсійного Фонду України в
Замостянському районі м.Вінниці про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

У зв'язку з поданням апеляційної скарги
на рішення суду першої інстанції, яке
відповідно до п. 2 частини першої ст. 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України прийнято у порядку скороченого
провадження, згідно з абз. 4 частини
восьмої ст. 183-2, п. 3 частини першої
ст. 197 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний
розгляд справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 16 грудня 2013 року у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, Позивачем подано апеляційну
скаргу, в якій він просить рішення суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги.

Позивач є громадянином України, що
підтверджується відповідним паспортом
громадянина України для виїзду за
кордон серії НОМЕР_1 терміном дії до 28
вересня 2018 року, копія якого наявна в
матеріалах справи (а.с.15). Як зазначено
Позивачем в позовній заяві та
підтверджується в наданих
Відповідачем - Пенсійним фондом
України Запереченнях (а.с.25), в зв'язку з
виїздом Позивача на постійне
проживання до Держави Ізраїль у лютому
1999 році ним отримано пенсію за шість
місяців наперед, виплату якої зупинено,
тобто, до виїзду на постійне місце
проживання Позивачу здійснювалась
виплата призначеної йому пенсії.

Згідно з частинами першою та другою ст.
92 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII
(далі - Закон №1788-XII), громадянам, які
виїхали на постійне проживання за
кордон, пенсії не призначаються;
пенсії, призначені в Україні до виїзду
на постійне проживання за кордон,
виплачуються за 6 місяців наперед перед
від'їздом за кордон. За час перебування
цих громадян за кордоном виплачуються
тільки пенсії, призначені внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання.

Відповідно до п. 2 частини першої,
частини другої ст. 49 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV
(далі - Закон №1058-IV), виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється, зокрема, на весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України; поновлення виплати
пенсії здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати. Виплата пенсії
поновлюється в порядку, передбаченому
частиною третьою статті 35 та статтею 46
цього Закону.

Згідно зі ст. 51 Закону №1058-IV, у разі
виїзду пенсіонера на постійне місце
проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Проте, Рішенням Конституційного Суду
України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 у
справі № 1-32/2009 за конституційним
поданням Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними), положення пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 № 1058-IV, в зв'язку з чим,
Позивач звернувся до Відповідача -
Пенсійного фонду України із Заявою від
15.05.2010 року, копія якої також наявна в
матеріалах справи (а.с.16), щодо початку
виплати пенсії, призначеної йому
відповідно до пенсійного посвідчення
від 1992 року.

Відповідачем - Пенсійним фондом
України Листом від 14.06.2010 року
(вих.№15188/Г-11), копія якого наявна в
матеріалах справи (а.с. 18), повідомлено
Позивача, що зазначене Рішення
Конституційного Суду України
поширюється на осіб, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон
саме після 07.10.2009 року.

Листом Відповідача - Пенсійного фонду
України від 04.09.2013 року №13210/Г-1, копія
якого також наявна в матеріалах справи
(а.с.17), в зв'язку з відсутністю підстав
Позивачу також відмовлено у виплаті
йому пенсії.

Відповідно до частини другої ст. 152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

А згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод від 04.11.1950 року,
кожен, хто законно перебуває на
території будь-якої держави, має право
вільно пересуватися і вільно вибирати
місце проживання в межах цієї
території. Кожен є вільним залишати
будь-яку країну, включно зі своєю
власною. На здійснення цих прав не
можуть бути встановлені жодні
обмеження, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

В зв'язку з вищенаведеним, колегія
суддів дійшла висновку, що громадянин
України має право на отримання пенсії з
моменту ухвалення Рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
№ 25-рп/2009 року незалежно від того коли і
до якої країни він виїхав за межі
України на постійне місце проживання.

Відповідно до частини третьої ст. 7
Закону України «Про звернення
громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР, якщо
питання, порушені в одержаному органом
державної влади, місцевого
самоврядування, підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, об'єднаннями
громадян або посадовими особами
зверненні, не входять до їх
повноважень, воно в термін не більше
п'яти днів пересилається ними за
належністю відповідному органу чи
посадовій особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення. У
разі якщо звернення не містить даних,
необхідних для прийняття
обґрунтованого рішення органом чи
посадовою особою, воно в той же термін
повертається громадянину з
відповідними роз'ясненнями, вимоги
якої Відповідачем - Пенсійним фондом
України не виконано, що свідчить про
протиправну його бездіяльність.

Проте, відповідно до частини другої ст.
99 Кодексу адміністративного
судочинства України, для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Позивач просить задовольнити його
позовні вимоги з 07 жовтня 2009 року, а
позовну заяву надіслано Позивачем 10
жовтня 2013 року, що підтверджується
відбитком поштового штемпелю на
конверті (а.с.20), тобто, з частковим
пропущенням строку звернення до
адміністративного суду.

Згідно з частиною першою ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

Питання щодо наявності підстав
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними судом першої інстанції не
розглядалось, а Позивачем їх не
наведено, в зв'язку з чим, позовні
вимоги за період з 07 жовтня 2009 року по 10
квітня 2013 року мають бути залишено без
розгляду.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновками суду першої інстанції, що
Позивач безпосередньо до Відповідача -
Управління Пенсійного Фонду України в
Замостянському районі м.Вінниці, як
належного територіального органу
Пенсійного фонду, із заявою про
призначення та виплату йому пенсії з
доданими до неї необхідними
документами, що підтверджують право на
відповідний вид пенсії, не звертався, а
тому, позовні вимоги до Відповідача -
Управління Пенсійного Фонду України в
Замостянському районі м.Вінниці
задоволенню не підлягають.

Адміністративний позов в частині
зобов'язання Відповідача - Пенсійного
фонду України, внести зміни до Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій теж
задоволенню не підлягає, оскільки
зазначене є дискреційним правом
Відповідача.

Відповідно до ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є, зокрема, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального, що
призвело до неправильного вирішення
справи або питання.

Постанову суду першої інстанції
частково прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи в цій частині, тому, апеляційна
скарга задовольняється частково,
Постанова Печерського районного суду
м. Києва від 16 грудня 2013 року в частині
скасовується, ухвалюється в цій
частині нова Постанова, якою
адміністративний позов
задовольняється, а в частині позовних
вимог за період з 07 жовтня 2009 року по 10
квітня 2013 року скасовується та
адміністративний позов в цій частині
залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено, в зв'язку з чим,
Позивачу присуджується з Державного
бюджету України 8,61 грн. (50% від 17,21 грн.)
сплаченого судового збору за подачу
апеляційної скарги.

Відповідно до частини десятої ст. 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі оскарження в
апеляційному порядку постанови,
прийнятої у скороченому провадженні,
судове рішення суду апеляційної
інстанції по такій справі є остаточним
і оскарженню не підлягає.

Керуючись, ст.ст. 100, 183-2, 197, 198, 200, 202, 205, 207,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково, Постанову Печерського
районного суду м. Києва від 16 грудня 2013
року в частині відмови в задоволенні
позовних вимог за період з 07 жовтня 2009
року по 10 квітня 2013 року та щодо
визнання бездіяльності Пенсійного
Фонду України щодо не направлення до
Управління Пенсійного Фонду України в
Замостянському районі м.Вінниці заяви
ОСОБА_2 про поновлення йому виплати
пенсії протиправною скасувати,
ухвалити в частині позовних вимог
стосовно визнання бездіяльності
Пенсійного Фонду України щодо
ненаправлення до Управління
Пенсійного Фонду України в
Замостянському районі м.Вінниці заяви
ОСОБА_2 про поновлення йому виплати
пенсії протиправною нову Постанову,
якою адміністративний позов
задовольнити.

Визнати бездіяльність Пенсійного
Фонду України щодо ненаправлення до
Управління Пенсійного Фонду України в
Замостянському районі м.Вінниці заяви
ОСОБА_2 про поновлення йому виплати
пенсії протиправною.

Адміністративний позов в частині
позовних вимог за період з 07 жовтня 2009
року по 10 квітня 2013 року залишити без
розгляду.

В іншій частині Постанову Печерського
районного суду м. Києва від 16 грудня 2013
року залишити без змін.

Присудити з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 8,61 грн. сплаченого за
квитанцією №ПН5910 від 23серпня 2013 року
судового збору за подачу апеляційної
скарги.

Постанова набирає законної сили з
моменту прийняття, є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Федотов І.В.

Чаку Є.В.

Головуючий суддя

Бабенко К.А

Судді:

Федотов І.В.

Чаку Є.В.