Справа № 524/6043/14-а
Суддя: Середа А. В.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/6043/14-а
Провадження № 2а/524/415/14
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

14.07.2014 року Автозаводський районний суд
м. Кременчука Полтавської області
у складі: головуючого судді - Середа
А.В.

при секретарі - Кот А.А.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Кременчуці
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради
Полтавської області про визнання
рішення суб'єкта владних повноважень
протиправним, його скасування та
зобов'язання укласти адміністративний
договір,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із
адміністративним позовом до
Кременчуцької міської ради
Полтавської області про визнання
рішення суб'єкта владних повноважень
протиправним, його скасування та
зобов'язання укласти адміністративний
договір.

В позові вказував, що 28 грудня 2010 року
відповідач прийняв рішення «Про
попереднє погодження місця
розташування стаціонарних малих
архітектурних форм для провадження
підприємницької діяльності в м.
Кременчуці», п.п. 1.40 якого погодив йому
місце розташування стаціонарної малої
архітектурної форми - торговельного
павільйону для реалізації
продовольчих товарів по АДРЕСА_1 на
земельній ділянці, загальною площею 56
кв.м., строком на п'ять років.

22 лютого 2011 року відповідачем було
прийнято рішення «Про розміщення малих
архітектурних форм в м. Кременчуці»,
згідно п.п. 1.15. п. 1 якого ОСОБА_1 надано
дозвіл на розміщення стаціонарної
малої архітектурної форми -
торговельного павільйону для
реалізації продовольчих товарів по
АДРЕСА_1 на земельній ділянці,
загальною площею 56 кв.м., строком на
п'ять років. Встановлено плату за
договором особистого строкового
сервітуту в розмірі 5% від грошової
оцінки землі щорічно. Контроль за цим
рішенням було покладено на першого
заступника міського голови -
Погрібного А.М. та на постійну
депутатську комісію з питань екології
та регулювання земельних відносин.

З метою виконання відповідного рішення
відповідача та у зв'язку з тим, що
позивачем не отримувався від
відповідача проект договору
особистого строкового сервітуту на
виконання вище вказаного рішення, у
відповідності до ст. 181 Господарського
кодексу України, 06.06.2014 року позивач
надіслав на адресу відповідача проект
договору про встановлення особистого
строкового сервітуту.

23.06.2014 року ним було отримано відповідь
про неможливість задоволення його
заяви про укладання договору
особистого строкового сервітуту,
оскільки 24.12.2013 року Кременчуцькою
міською радою Полтавської області
прийнято рішення «Про скасування
підпунктів рішень Кременчуцької
міської ради» яким скасовані п.п. 1.40 п. 1
рішення міської ради від 28.12.2010 «Про
попереднє погодження місця
розташування стаціонарних малих
архітектурних форм для провадження
підприємницької діяльності в м.
Кременчуці» та п.п. 1.15 п. 1 рішення
міської ради від 22.02.2011 «Про розміщення
малих архітектурних форм в м.
Кременчуці».

Вважає вказане рішення протиправним та
таким, що підлягає скасуванню оскільки
відповідач позбавлений можливості
своїм рішенням скасовувати власні
попередні рішення.

До 23.06.2014 року про рішення відповідача,
що оскаржується, йому нічого відомо не
було, а тому вважає, що є підстави для
поновлення строку звернення до суду
оскільки вказаний строк був пропущений
ним з підстав несвоєчасного отримання
копії рішення, тобто з поважної та
незалежної від його волі причини.

Посилаючись на вищевикладені
обставини, а також на обставини та
підстави викладені в тексті позовної
заяви, позивач просив суд поновити
строк звернення до адміністративного
суду щодо оскарження рішення
Кременчуцької міської ради
Полтавської області від 24.12.2013 року
«Про скасування підпунктів рішень
Кременчуцької міської ради» у зв'язку з
поважністю причин його пропуску;
визнати протиправним рішення
Кременчуцької міської ради
Полтавської області від 24.12.2013 року
«Про скасування підпунктів рішень
Кременчуцької міської ради» та
скасувати повністю відповідне рішення;
зобов'язати Кременчуцьку міську раду
Полтавської області, як Надавача,
укласти договір про встановлення
особистого строкового сервітуту для
розміщення стаціонарної малої
архітектурної форми - торгівельного
павільйону для реалізації
продовольчих товарів по АДРЕСА_1 на
земельній ділянці площею 56 кв.м.
терміном на п'ять років зі
встановленням плати за договором в
розмірі 5% від грошової оцінки щорічно,
з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1,
як Набувачем, на умовах, що ним
запропоновані.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
прибув, про день, час та місце розгляду
справи повідомлений був належним
чином, подав суду заяву відповідно до
якої заявлені позовні вимоги підтримує
в повному обсязі та просить суд справу
слухати у його відсутності.

Представник відповідача -
Кременчуцької міської ради
Полтавської області в судове засідання
не прибув, про день, час та місце
слухання справи були повідомлені
належним чином, направили на адресу
суду заяву відповідно до якої проти
задоволення позову не заперечують,
просять справу слухати у відсутності
їх представника.

Суд, вивчивши матеріали справи, давши
аналіз та оцінку наданим по справі
доказам в їх сукупності встановив
наступне.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи копії витягу з рішення
Кременчуцької міської ради
Полтавської пунктом 1.40 рішення
Кременчуцької міської ради
Полтавської області від 28 грудня 2010
року «Про попереднє погодження місця
розташування стаціонарних малих
архітектурних форм та пересувних малих
архітектурних форм для провадження
підприємницької діяльності» фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 (заява №
11-24/4-5069) попередньо погоджено місце
розташування стаціонарної малої
архітектурної форми - торговельного
павільйону для реалізації
продовольчих товарів по АДРЕСА_1 на
земельній ділянці, загальною площею 56
кв.м.

На підставі вищевказаного рішення
Кременчуцької міської ради
Полтавської області за заявою позивача
було розроблено технічну документацію
із землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) для складання договору
строкового сервітуту для розміщення
стаціонарної малої архітектурної
форми - торговельного павільйону для
реалізації продовольчих товарів за
адресою: АДРЕСА_1 в м. Кременчуці.

22 лютого 2011 року Кременчуцькою міською
радою Полтавської області було
прийнято рішення «Про розміщення малих
архітектурних форм в м. Кременчуці»
пунктом 1.15 якого вирішено надати
позивачу дозвіл на розміщення
стаціонарної малої архітектурної
форми - торговельного павільйону для
реалізації продовольчих товарів по
АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 56
кв.м. строком на п'ять років.
Встановлено плату за договором
особистого строкового сервітуту в
розмірі 5% від грошової оцінки землі
щорічно.

Відповідно до п. 115-1 постанови Кабінету
Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 «Про
затвердження Порядку ведення
Державного земельного кадастру»
кадастрові номери земельних ділянок,
визначені відповідно до Тимчасового
порядку присвоєння кадастрового
номера земельній ділянці ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 18 серпня 2010 р. №
749 (Офіційний вісник України, 2010 р., № 65,
ст. 2263), але не присвоєні, вважаються
присвоєними, а земельні ділянки -
зареєстрованими у Державному
земельному кадастрі з моменту
письмового звернення замовника
документації із землеустрою, на
підставі якої було визначено
кадастровий номер земельної ділянки,
без подання електронного документа та
справляння плати за державну
реєстрацію земельної ділянки, якщо
така документація затверджена в
установленому законом порядку до 1
січня 2013 року.

Отже, у зв'язку із прийняттям
Кременчуцькою міською радою
Полтавської області рішення від 22
лютого 2011 року «Про розміщення малих
архітектурних форм в м. Кременчуці»
вважається, що Кременчуцька міська
рада Полтавської області приймаючи
зазначене рішення затвердила технічну
документацію із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) для складання
договору строкового сервітуту для
розміщення стаціонарної малої
архітектурної форми - торговельного
павільйону для реалізації
продовольчих товарів за адресою:
АДРЕСА_1 в м. Кременчуці. Контроль за
виконанням зазначеного рішенням
відповідача було покладено на першого
заступника міського голови -
Погрібного А.М. та на постійну
депутатську комісію з питань екології
та регулювання земельних відносин.

П. 12 Постанови Кабінету Міністрів
України № 982 від 26 серпня 2009 року «Про
затвердження Порядку розміщення малих
архітектурних форм для провадження
підприємницької діяльності», яка була
чинна на час виникнення спірних
правовідносин, визначає, що у разі
відсутності у суб'єкта господарювання
державного акта на право власності на
земельну ділянку чи на право
постійного користування земельною
ділянкою або договору оренди такої
земельної ділянки міська рада укладає
з таким суб'єктом господарювання в
десятиденний строк з дня прийняття
передбаченого пунктом 10 цього Порядку
рішення договір особистого строкового
сервітуту в порядку, визначеному
законодавством.

Тобто, підзаконним нормативним актом
та рішенням від 22.02.2011 року на
відповідача було покладено обов'язок
укласти з позивачем договір особистого
строкового сервітуту, і відповідно
позивач правомірно розраховував на
виконання відповідачем вимог
законодавства, і не розміщував
стаціонарну малу архітектурну форму -
торгівельний павільйон для реалізації
продовольчих товарів по АДРЕСА_1 на
земельній ділянці площею 56 кв.м.

Не дочекавшись виконання обов'язку
відповідача, позивач 06.06.2014 р. прийняв
рішення про самостійну реалізацію
свого права шляхом направлення
відповідачу проекту договору про
встановлення особистого строкового
сервітуту для розміщення стаціонарної
малої архітектурної форми -
торговельного павільйону для
реалізації продовольчих товарів по
АДРЕСА_1 в трьох примірниках.

Відповідно до проекту договору про
встановлення особистого строкового
сервітуту, предметом договору є
особистий строковий сервітут,
встановлений виключно набувачу (ФОП
ОСОБА_1) на земельну ділянку в м.
Кременчуці по АДРЕСА_1 на якій буде
розміщуватись стаціонарна мала
архітектурна форма - торговельний
павільйон для реалізації продовольчих
товарів, і яка буде використовуватись
виключно для провадження
підприємницької діяльності Набувача.
Об'єктом особистого строкового
сервітуту є земельна ділянка площею 56
кв.м., кадастровий № 602:001:0352 яка
розташована в м. Кременчуці по АДРЕСА_1,
згідно схеми прив'язки стаціонарної
малої архітектурної форми. Нормативна
грошова оцінка земельної ділянки
площею 56 кв.м. станом на 07 вересня 2011
року становить 57432 грн. 48 коп. (1025 грн. 58
коп. за 1 кв.м.). Строк дії договору
визначено 5 років. Плата за Договором
особистого строкового сервітуту
вноситься Набувачем у грошовій формі в
розмірі 5% від нормативно-грошової
оцінки земельної ділянки щорічно та
складає 2871 грн. 62 коп. на рік.

Листом за вих. № М-02-26/831 від 23.06.2014 року
Виконавчий комітет Кременчуцької
міської ради повідомив позивача ОСОБА_1
про неможливість задовольнити
звернення позивача щодо укладання
договору про встановлення особистого
строкового сервітуту з посиланням на
наступне. Згідно постанови Кабінету
Міністрів України № 982 від 26 серпня 2009
року «Про затвердження Порядку
розміщення малих архітектурних форм
для провадження підприємницької
діяльності», яка 25.05.2011 скасована
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 548 «Про затвердження Порядку
проведення експертизи містобудівної
документації», Кременчуцькою міською
радою Полтавської області були
прийняті рішення «Про попереднє
погодження місця розташування
стаціонарних малих архітектурних форм
для провадження підприємницької
діяльності в м. Кременчуці» та «Про
розміщення малих архітектурних форм в
м. Кременчуці», пунктом 2, якого ОСОБА_1
було зобов'язано в десятиденний строк
укласти договір особистого строкового
сервітуту. Зазначене зобов'язання
виконане не було. 24.12.2013 Кременчуцькою
міською радою Полтавської області
прийнято рішення «Про скасування
підпунктів рішень Кременчуцької
міської ради (рішення додається), яким
скасовані п.п. 1.40 рішення міської ради
від 28.12.2010 «Про попереднє погодження
місця розташування стаціонарних малих
архітектурних форм для провадження
підприємницької діяльності в м.
Кременчуці» та п.п. 1.15 рішення міської
ради від 22.02.2011 «Про розміщення малих
архітектурних форм в м. Кременчуці»,
якими попередньо погоджувались
позивачу місце розташування об'єкту та
надавався дозвіл на розміщення
стаціонарної малої архітектурної
форми - торговельного павільйону для
реалізації продовольчих товарів по
АДРЕСА_1. Додатками до вказаного листа є
копія рішення Кременчуцької міської
ради Полтавської області від 24 грудня
2013 року «Про скасування підпунктів
рішень Кременчуцької міської ради» та
договір про встановлення особистого
строкового сервітуту в трьох
примірниках.

З рішення Кременчуцької міської ради
Полтавської області від 24 грудня 2013
року «Про скасування підпунктів рішень
Кременчуцької міської ради» постає, що
вказаним рішенням скасовано п.п. 1.40
рішення міської ради від 28 грудня 2010
року «Про попереднє погодження місця
розташування стаціонарних малих
архітектурних форм та пересувних малих
архітектурних форм для провадження
підприємницької діяльності, в м.
Кременчуці», який був викладений в
такій редакції « 1.40. Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 (заява №
11-22/4-5069) стаціонарної малої
архітектурної форми - торговельного
павільйону для реалізації
продовольчих товарів по АДРЕСА_1 на
земельній ділянці, загальною площею 56
кв.м., строком на п'ять років». Скасовано
п.п. 1.15 рішення міської ради від 22
лютого 2011 року «Про розміщення малих
архітектурних форм в м. Кременчуці»,
який був викладений в такій редакції: «
1.15. фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1
стаціонарної малої архітектурної
форми - торговельного павільйону для
реалізації продовольчих товарів по
АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 56
кв.м. строком на п'ять років. Встановити
плату за договором особистого
строкового сервітуту в розмірі 5% від
грошової оцінки землі щорічно».

У відповідності до ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

П. 4 ч. 2 ст. 17 КАС України визначає, що
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема: спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання не чинними
адміністративних договорів.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 3 КАС України
адміністративним договором є - дво- або
багатостороння угода, зміст якої
складають права та обов'язки сторін, що
випливають із владних управлінських
функцій суб'єкта владних повноважень,
який є однією із сторін угоди.

Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України
визначено, що суб'єкт владних
повноважень - орган державної влади,
орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно, однією із сторін договору
на встановлення особистого строкового
сервітуту є орган місцевого
самоврядування - відповідач, а зміст
даного договору складає права та
обов'язки сторін, що випливають із
владних управлінських функцій
відповідача, а саме встановити
особистий строковий сервітут у
відповідності до Постанови Кабінету
Міністрів України № 982 від 26 серпня 2009
року «Про затвердження Порядку
розміщення малих архітектурних форм
для провадження підприємницької
діяльності», яка була чинна на момент
прийняття відповідного рішення.

Вищий адміністративний суд України у
своєму листі № 781/11/13-10 від 01.06.2010 року
«Щодо застосування окремих норм
матеріального права під час розгляду
адміністративних справ» зазначив, що:
«адміністративним договором у
розумінні пункту 14 статті 3 КАС є дво-
або багатостороння угода, зміст якої
складають права та обов'язки сторін, що
випливають із владних управлінських
функцій суб'єкта владних повноважень,
який є однією із сторін угоди.

Із наведеного вбачається, що
необхідними ознаками
адміністративного договору є
суб'єктність, тобто однією із сторін
договору є суб'єкт владних повноважень,
та предметність - права й обов'язки
учасників договору випливають з
управлінських функцій суб'єкта владних
повноважень.»

Так, договір про встановлення
особистого строкового сервітуту є
адміністративним договором за своєю
сутністю.

Згідно мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України № 7-рп/2009
від 16.04.2009 року, визначено, що зі змісту
частини другої статті 144 Конституції
України та частини десятої статті 59
Закону вбачається, що рішення органів
місцевого самоврядування та їх
посадових осіб з мотивів
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними з ініціативи
заінтересованих осіб судом загальної
юрисдикції, тобто в судовому порядку.
Однак, як вважає Конституційний Суд
України, це не позбавляє орган
місцевого самоврядування права за
власною ініціативою або ініціативою
інших заінтересованих осіб змінити чи
скасувати прийнятий ним правовий акт (у
тому числі і з мотивів невідповідності
Конституції чи законам України).

Конституційний Суд України зазначає,
що в Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність (стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону).
Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є "гарантією
стабільності суспільних відносин" між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення, що
узгоджується з правовою позицією,
викладеною в абзаці другому пункту 5
мотивувальної частини у справі щодо
несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

З зазначеної позиції Конституційного
Суду України викладеної в рішенні №
7-рп/2009 від 16.04.2009 вбачається, що за
відсутності згоди позивача ОСОБА_1 на
скасування рішення відповідача
останній не мав повноважень
скасовувати п.п. 1.40 п. 1 рішення
Кременчуцької міської ради
Полтавської області від 28 грудня 2010
року «Про попереднє погодження місця
розташування стаціонарних малих
архітектурних форм для провадження
підприємницької діяльності в м.
Кременчуці», так як відповідно до
вказаного рішення виникли
правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав і
охоронюваних законом інтересів
позивача ОСОБА_1, позивач своєї згоди на
припинення дії рішення, що
оскаржується відповідачеві не надавав,
рішення вже було виконано і доказом
його виконання є розроблені документи
у відповідності до вимог п. 7 Постанови
Кабінету Міністрів України № 982 від 26
серпня 2009 року «Про затвердження
Порядку розміщення малих
архітектурних форм для провадження
підприємницької діяльності».

На підставі викладеного суд прийшов до
висновку, що рішення Кременчуцької
міської ради Полтавської області від
24.12.2013 року «Про скасування підпунктів
рішень Кременчуцької міської ради»
прийняте відповідачем - Кременчуцькою
міською радою Полтавської області поза
межами її повноважень та всупереч
вищевказаним нормам діючого
законодавства України, що свідчить про
його протиправність.

Частина 2 ст. 2 КАС України встановлює,
що до адміністративних судів можуть
бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлений інший порядок судового
провадження.

Статтею 6 КАС України визначено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом звернутись
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушенні
її права, свободи чи інтереси.

Згідно ст. 9 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України у
разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
визнання протиправним рішення суб'єкта
владних повноважень чи окремих його
положень, дій чи бездіяльності і про
скасування або визнання нечинним
рішення чи окремих його положень, про
поворот виконання цього рішення чи
окремих його положень із зазначенням
способу його здійснення.

У відповідності до п. 12 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 20.05.2013

року № 8 «Про окремі питання юрисдикції
адміністративних судів» з аналізу норм
статті 26 Закону № 280/97-ВР, статті 6
Закону України від 9 квітня 1999 року №
586-XIV «Про місцеві державні
адміністрації», частини першої статті
116 Земельного кодексу України від 25
жовтня 2001 року № 2768-III випливає, що
управління та розпорядження державним
і комунальним майном є
організаційно-правовою діяльністю
суб'єктів владних повноважень - органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, які здійснюють її
шляхом прийняття актів з дотриманням
встановленої процедури.

Відповідно до положень статей 13, 14
Конституції України, статей 177, 181, 324,
глави 30 Цивільного кодексу України від
16 січня 2003 року № 435-IV, статті 148
Господарського кодексу України від 16
січня 2003 року № 436-IV власниками землі є
держава, Автономна Республіка Крим та
територіальні громади. Конституційний
Суд України в Рішенні від 1 квітня 2010
року № 10-рп/2010 у справі за
конституційним поданням Вищого
адміністративного суду України щодо
офіційного тлумачення положень
частини першої статті 143 Конституції
України, пунктів «а», «б», «в», «г»
статті 12 Земельного кодексу України,
пункту 1 частини першої статті 17 КАС
України вирішив, що органи місцевого
самоврядування у земельних відносинах
з громадянами та юридичними особами, в
тому числі щодо вирішення питань
розпорядження, передачі у власність, у
користування земельних ділянок, а
також їх вилучення, виступають
виключно як суб'єкти владних
повноважень.

Земельні спори фізичних чи юридичних
осіб з органом місцевого
самоврядування, як суб'єктом владних
повноважень, пов'язані з оскарженням
його рішень, дій чи бездіяльності,
належать до публічно-правових спорів,
на які поширюється юрисдикція
адміністративних судів.

Відповідно до статті 69 Закону України
від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР «Про
Конституційний Суд України» рішення і
висновки Конституційного Суду України
рівною мірою є обов'язковими до
виконання.

З урахуванням цього Рішення
Конституційного Суду України такі
правила визначення юрисдикції
адміністративних судів поширюються і
на земельні спори за участю місцевих
державних адміністрацій.

Отже, у відповідності до наведеного
змісту положення п. 12 постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 20.05.2013 року № 8 «Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів»
даний судовий спір є публічно-правовим
та відноситься до юрисдикції
адміністративних судів.

У відповідності до ч. 2 ст. 99 КАС України
для звернення до адміністративного
суду за захистом, прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

У відповідності до ч. 1 ст. 102 КАС України
пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений, а
процесуальний строк встановлений
судом, - продовжений судом за
клопотанням особи, яка бере участь у
справі.

В судовому засіданні було достовірно
встановлено, що про зміст рішення
Кременчуцької міської ради
Полтавської області від 24 грудня 2013
року «Про скасування підпунктів рішень
Кременчуцької міської ради» та про
порушення зазначеним рішення прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача останньому стало відомо лише
23.06.2014 року після отримання відповіді
Виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради за вих. № М-02-26/831 від 23.06.2014
додатком до якої є оскаржуване рішення,
в зв'язку з чим в силу об'єктивних
причин, що не залежали від волі
позивача звернення до
адміністративного суду з цим позовом в
межах шестимісячного строку від дати
прийняття рішення Кременчуцької
міської ради Полтавської області було
неможливим, а тому суд прийшов до
висновку, що клопотання позивача про
поновлення строку звернення до суду
підлягає задоволенню, оскільки позивач
з поважних та об'єктивних причин, що не
залежали від його волі пропустив
зазначений строк.

Враховуючи вищевикладені обставини і
підстави, беручи до уваги неподання
представником відповідача доказів
щодо правомірності дій відповідача,
суд прийшов до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 6-14,17,69-71,33,100,102,158-163,171
Кодексу Адміністративного Судочинства
України, ст. 19 Конституції України, суд
-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 -
задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на
звернення до адміністративного суду
щодо оскарження рішення Кременчуцької
міської ради Полтавської області від
24.12.2013 року «Про скасування підпунктів
рішень Кременчуцької міської ради».

Визнати протиправним та скасувати
рішення Кременчуцької міської ради
Полтавської області від 24.12.2013 року
«Про скасування підпунктів рішень
Кременчуцької міської ради».

Зобов'язати Кременчуцьку міську раду
Полтавської області, як Надавача,
укласти договір про встановлення
особистого строкового сервітуту для
розміщення стаціонарної малої
архітектурної форми - торгівельного
павільйон для реалізації продовольчих
товарів по АДРЕСА_1 на земельній
ділянці площею 56 кв.м. терміном на п'ять
років зі встановленням плати за
договором в розмірі 5% від грошової
оцінки щорічно, з фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1, як
Набувачем, на умовах, що ним
запропоновані.

Постанова суду може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Автозаводський районний суд м.
Кременчука шляхом подання апеляційної
скарги на постанову суду протягом
десяти днів з дня її проголошення, а
особами, які не приймали участь у
розгляді справи в цей же термін з дня
отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: