Справа № 808/1002/14
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 червня 2014 рокусправа № 808/1002/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко
О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.

представника відповідача: Білана
Володимира Леонтійовича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області

на постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 10
лютого 2014 року

по справі за позовом Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області до Приватного
підприємства "ВИРА ХХІ" про
підтвердження обґрунтованості
адміністративного арешту майна
платника податків, -

ВСТАНОВИВ:

Представник податкового органу
звернувся 06.02.2014 року до Запорізького
окружного адміністративного суду з
поданням до Приватного підприємства
"Вира-XXI", в якому просить суд
підтвердити обґрунтованість
адміністративного арешту майна
платника податків - Приватного
підприємства "Вира-XXI", застосованого на
підставі рішення начальника Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області від 05.02.2014 року.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач в порушення вимог закону не
допустив посадових осіб контролюючого
органу до перевірки, про що складено
відповідний акт. Такі дії платника
податків є підставою для застосування
адміністративного арешту майна
платника податків на підставі
підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94
Податкового кодексу України.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 лютого 2014
року подання Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області
залишено без задоволення. Свою позицію
суд першої інстанції обґрунтував тим,
що в порядку пп. 94.2.3 ст. 94 ПКУ, арешт
майна може бути застосовано, якщо
з'ясовується одна з таких обставин,
зокрема, платник податків
відмовляється від проведення
документальної перевірки за наявності
законних підстав для її проведення або
від допуску посадових осіб
контролюючого органу. Така відмова
платника податків повинна бути
відображена в акті не допуску або не
допуску. Натомість, в спірному акті від
05.02.2014 року зафіксовані факти, які
взагалі не мали місця, тому він
складений з порушенням вимог чинного
законодавства.

Не погодившись з даним рішенням суду
податковим органом подано апеляційну
скаргу. В апеляційній скарзі апелянт
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким задовольнити подання
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області щодо
обґрунтованості адміністративного
арешту майна платника податків
Приватного підприємства "Вира-XXI",
застосованого на підставі рішення від
05.02.2014 року. Зазначає, що судом першої
інстанції не повно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи, постанову
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Посилається на те, що підставою для
винесення наказу про призначення
перевірки було ненадходження до ДПІ
від Приватного підприємства "Вира-XXI"
протягом 10-ти робочих днів з дня
отримання запиту, пояснень та їх
документальних підтверджень. Вважає,
що підписання актів, окрім особи, яка
безпосередньо виходила на перевірку, й
іншими особами ДПІ, не є порушенням
чинного законодавства. Тому складання
акту наступного дня (05.02.2014) з
зазначенням при цьому дати, коли
фактично відбулася подія 04.02.2014 року, не
є порушенням.

В запереченнях на апеляційну скаргу,
відповідач зазначив, що вважає рішення
суду першої інстанції законним та
обґрунтованим. Посилається на
фальшування податковим органом даних,
зазначених в спірному акті від 05.02.2014
року, що призвело до безпідставного
винесення рішення про застосування
адміністративного арешту. Посадовим
особам підприємства взагалі не було
відомо про винесення наказу від 04.02.2014
року.

В судове засідання представник
позивача (податкового органу) не
з'явився, про час і місце судового
засідання повідомлений належним чином.

В судовому засідання представник
відповідача (ПП "Вира-XXI") проти
апеляційної скарги заперечив, суду
пояснив, що представникам підприємства
не вручалися ні копія наказу, ні
направлення на перевірку, ні службове
посвідчення особи, а був наданий лише
запит про направлення інформації.
Просить суд апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Приватне підприємство "Вира-XXI", пройшов
процедуру державної реєстрації, а
відтак набув правового статусу
суб'єкта господарювання та перебуває
на обліку у Державній податковій
інспекції у Шевченківському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області.
Контролюючим органом направлено на
адресу Приватного підприємства
"Вира-XXI" запит "Про надання пояснень,
інформації та її документального
підтвердження" від 15.01.2014 №859/10/2211, яким
зобов'язано останнього надати
інформацію щодо господарських
операцій з контрагентами та її
документальне підтвердження. За
результатами розгляду запиту,
відповідачем надано контролюючому
органу письмову відповідь у формі
листа від 31.01.2014 №50. Начальником
податкового органу винесено наказ "Про
проведення документальної виїзної
позапланової перевірки" від 04.02.2014 №101,
з питань дотримання Приватним
підприємством "Вира-XXI" вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість та податку на прибуток
підприємств при здійсненні
фінансово-господарських операцій з
контрагентами, за період з 01.06.2013 по
30.11.2013 та видано направлення на
перевірку від 04.02.2014 №91. За
результатами перевірки податковим
органом складено акт №5/08-30-22-11/34748493 від
04.02.2014 року про відмову від
ознайомлення та отримання копії наказу
про проведення документальної
позапланової виїзної перевірки, та
відмову у підписі у направленні на
перевірку та акт №6/2211/34748493 від 05.02.2014
про не допуск посадових осіб органів
державної податкової служби до
перевірки суб'єкта господарської
діяльності. На підставі зазначених
актів, начальником податкового органу
винесено рішення про застосування
адміністративного арешту майна
платника податків від 05.02.2014 №1, яким
застосовано до Приватного
підприємства "Вира-XXI" умовний
адміністративний арешт майна платника
податків.

На думку колегії суддів апеляційної
інстанції, суд першої інстанції
правильно застосував до даних
правовідносин норми Податкового
кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Таким чином
уповноважені державою органи не можуть
на власний розсуд ухилятися від
реалізації наданих їм повноважень, але
й не мають права виходити за межі,
встановлені законодавством.

За приписами пункту 78.4 статті 78 ПК
України, про проведення документальної
позапланової перевірки керівник
контролюючого органу приймає рішення,
яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної
позапланової перевірки платника
податків надається лише у випадку, коли
йому до початку проведення зазначеної
перевірки вручено під розписку копію
наказу про проведення документальної
позапланової перевірки.

Зі змісту наказу про проведення
документальної виїзної позапланової
перевірки від 04.02.2014 №101 вбачається, що
початком проведення перевірки
встановлено дату 04.02.2014. Аналогічне
зазначення дати початку перевірки
міститься і у направленні на перевірку
від 04.02.2014 №91.

Матеріалами справи підтверджено, що
наказ про проведення перевірки від
04.02.2014 №101 винесено начальником
контролюючого органу передчасно,
оскільки останнім днем десятиденного
строку для надання інформації та
документів був день 04.02.2014. Тобто, до
закінчення робочого дня 04.02.2014 платник
податків мав можливість надати
відповідні пояснення та документи до
контролюючого органу.

За приписами пункту 81.1 статті 81 ПК
України, посадові особи контролюючого
органу мають право приступити до
проведення документальної виїзної
перевірки, фактичної перевірки за
наявності підстав для їх проведення,
визначених цим Кодексом, та за умови
пред'явлення або надіслання у випадках,
визначених цим Кодексом, таких
документів: направлення на проведення
такої перевірки, в якому зазначаються
дата видачі, найменування
контролюючого органу, реквізити наказу
про проведення відповідної перевірки,
найменування та реквізити суб'єкта
(прізвище, ім'я, по батькові фізичної
особи - платника податку, який
перевіряється) або об'єкта, перевірка
якого проводиться, мета, вид
(документальна планова/позапланова або
фактична), підстави, дата початку та
тривалість перевірки, посада та
прізвище посадової (службової) особи,
яка проводитиме перевірку. Направлення
на перевірку у такому випадку є дійсним
за наявності підпису керівника
контролюючого органу або його
заступника, що скріплений печаткою
контролюючого органу; копії наказу про
проведення перевірки; службового
посвідчення осіб, які зазначені в
направленні на проведення перевірки.

Відповідно до пункту 94.10 статті 94
Податкового кодексу України, арешт на
майно може бути накладено рішенням
керівника контролюючого органу (його
заступника), обґрунтованість якого
протягом 96 годин має бути перевірена
судом.

Представник податкового органу вважає,
що платник податків не подав до
контролюючого органу запитуваних
документів у строк протягом 10 робочих
днів, оскільки початок перебігу такого
строку розпочинається з дня отримання
запиту, тобто з 21.01.2014. Також вважає, що
встановлений законом десятиденний
строк для надання інформації
стосується виключно робочих днів, а
календарний день 25.01.2014 - субота, був
робочим днем, відтак підлягає
включенню до цього строку. Натомість, в
матеріалах справи відсутній наказ
керівника підприємства що субота 25.01.2014
є робочим днем, тому суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що вказаний суботній день був
вихідним днем на підприємстві.

З урахуванням вимог ПК України про
облік десятиденного строку в робочих
днях, то такий строк закінчується
04.02.2014: 1 день - 22.01.2014; 2 день - 23.01.2014; 3 день
- 24.01.2014; 25.01.2014 - вихідний день; 26.01.2014 -
вихідний день; 4 день - 27.01.2014; 5 день -
28.01.2014; 6 день - 29.01.2014; 7 день - 30.01.2014; 8 день
- 31.01.2014; 01.02.2014 - вихідний день; 02.02.2014 -
вихідний день; 9 день - 03.02.2014; 10 день -
04.02.2014.

Таким чином, десятий день строку для
надання інформації припадав на 04.02.2014,
тобто до закінчення цього дня платник
податків мав право подати до
контролюючого органу інформацію та
відповідні документи.

Матеріалами справи також підтверджено,
що платником податків була надана
відповідь від 31.01.2014 на письмовий запит
контролюючого органу, яка направлена
контролюючому органу поштовим зв'язком
в цей же день 31.01.2014. Відповідно до
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення, яке
знаходиться в матеріалах справи,
відповідь платника податків від 31.01.2014
отримана уповноваженою особою
контролюючого органу 03.02.2014. Тобто,
платником податків відповідь на
письмовий запит контролюючого органу
була надана у строки, встановлені ПК
України.

Також, колегія суддів апеляційної
інстанції берет до уваги, що в силу п.
56.21. ст. 56 ПКУ, у разі коли норма цього
Кодексу чи іншого нормативно-правового
акта, виданого на підставі цього
Кодексу, або коли норми різних законів
чи різних нормативно-правових актів,
або коли норми одного і того ж
нормативно-правового акта суперечать
між собою та припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків або
контролюючих органів, внаслідок чого є
можливість прийняти рішення на користь
як платника податків, так і
контролюючого органу, рішення
приймається на користь платника
податків.

Отже, суд першої інстанції не допустив
порушення норм матеріального та
процесуального права, повно та
всебічно дослідив матеріали та
обставини справи, правильно встановив
характер спірних правовідносин і для
їх вирішення правильно застосував
норми матеріального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, що в межах апеляційної скарги
порушень судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржуване судове рішення залишити
без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС
України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області - залишити без
задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 лютого 2014
року по справі за позовом Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області до Приватного
підприємства "ВИРА ХХІ" про
підтвердження обґрунтованості
адміністративного арешту майна
платника податків - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого адміністративного суду
України протягом 20 днів відповідно до
ст. 212 та ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
О.А. Проценко

Суддя:
Л.П. Туркіна