Справа № 2а-3889/10/1770
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2014 року м.
Київ К/800/48864/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
прокурора Зарічненського району в
інтересах держави в особі Дубровицької
міжрайонної державної податкової
інспекції Рівненської області до
ОСОБА_3, третя особа - Територіальне
управління Головної державної
інспекції на автомобільному
транспорті про стягнення 1700 грн.,
касаційне провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 21 серпня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року прокурор
Зарічненського району в інтересах
держави в особі Дубровицької
міжрайонної державної податкової
інспекції Рівненської області
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3,
третя особа - Територіальне управління
Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті, в якому
просив стягнути з відповідача 1700 грн.
фінансових санкцій згідно постанови
№0198 від 24 березня 2010 року.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21 серпня 2013
року позовні вимоги задоволено,
стягнуто з ОСОБА_3 в дохід Державного
бюджету фінансові санкції в сумі 1700
грн.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ОСОБА_3 звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати, а в справі прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державними
інспекторами ТУ Головної державної
інспекції на автомобільному
транспорті у Рівненській області під
час перевірки 04 лютого 2010 року
автотранспортного засобу МВ-207 н.з.
НОМЕР_1, який належить відповідачу,
встановлено порушення вимог Закону
України «Про автомобільний транспорт»
- надання послуг з нерегулярних
перевезень пасажирів без оформлення
документів, перелік яких визначений ст.
39 цього Закону, що зафіксовано актом
проведення перевірки додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом.

24 березня 2010 року т.в.о. начальника
Територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті в Рівненській області
винесено постанову №0198 про
застосування до суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_3
фінансових санкцій в сумі 1700 грн. за
порушення законодавства про
автомобільний транспорт,
відповідальність за яке передбачено
абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт».

У передбачений законом термін сума
застосованих фінансових санкцій
відповідачем добровільно сплачена не
була, постанова до вищого за
підпорядкуванням органу державного
контролю та до суду не оскаржувалась.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
обґрунтовано виходив з того, що
оскільки постанова про застосування
фінансових санкцій відповідачем не
була оскаржена в адміністративному та
судовому порядках, а відтак є чинною,
застосовані фінансові санкції
підлягають стягненню із ОСОБА_3 в дохід
Державного бюджету України.

Відповідно до статті 6 Закону України
«Про автомобільний транспорт»
центральний орган виконавчої влади з
питань автомобільного транспорту
забезпечує проведення державної
політики на автомобільному транспорті
через урядові органи державного
управління на автомобільному
транспорті, службу міжнародних
автомобільних перевезень та місцеві
органи виконавчої влади і органи
місцевого самоврядування.

У складі центрального органу
виконавчої влади з питань
автомобільного транспорту
функціонують: урядовий орган
державного управління з питань
регулювання діяльності автомобільного
транспорту; урядовий орган державного
управління з питань контролю на
автомобільному транспорті. Урядовий
орган державного управління з питань
контролю на автомобільному транспорті
здійснює: державний контроль за
додержанням суб'єктами господарювання,
які провадять діяльність у сфері
автомобільного транспорту, вимог
законодавства про автомобільний
транспорт, норм та стандартів
законодавчо регульованої сфери, що
визначають організацію перевезення
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом.

Статтею 39 Закону України «Про
автомобільний транспорт» визначено
документи, на підставі яких
виконуються пасажирські перевезення,
так зокрема частинами 1, 4 цієї статті
визначено, що автомобільні
перевізники, водії, пасажири повинні
мати і пред'являти особам, які
уповноважені здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконуються пасажирські
перевезення.

Документи для нерегулярних
пасажирських перевезень: для
автомобільного перевізника - ліцензія,
документ, що засвідчує використання
автобуса на законних підставах, інші
документи, передбачені законодавством
України; для водія автобуса -
посвідчення водія відповідної
категорії, реєстраційні документи на
транспортний засіб, ліцензійна картка,
дорожній лист, договір із замовником
транспортних послуг, документ, що
засвідчує оплату транспортних послуг,
інші документи, передбачені
законодавством України..

Відповідно до статті 60 Закону України
«Про автомобільний транспорт» за
порушення законодавства про
автомобільний транспорт до
автомобільних перевізників
застосовуються санкції за: надання
послуг з перевезень пасажирів та
вантажів без оформлення документів,
перелік яких визначений статтями 39 та 48
цього Закону, - штраф у розмірі ста
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Згідно статті 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт» від імені
центрального органу виконавчої влади з
питань автомобільного транспорту
розглядати справи про стягнення у
вигляді штрафів за порушення,
викладені у цій статті, мають право
посадові особи урядового органу
державного управління з питань
контролю на автомобільному транспорті.
Порядок стягнення у вигляді штрафу за
порушення, викладені у цій статті, та
порядок оскарження і опротестування
постанови по справі про правопорушення
визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно з положеннями пункту 3 Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 листопада 2006
року N 1567 (далі - Порядок N 1567, в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин), органами державного
контролю на автомобільному транспорті
є Головавтотрансінспекція, її
територіальні управління в областях,
Автономній Республіці Крим, містах
Києві та Севастополі.

Пунктом 4 Порядку N 1567 встановлено, що
державний контроль на автомобільному
транспорті здійснюється посадовими
особами органу державного контролю
шляхом проведення планових,
позапланових та рейдових перевірок.

Відповідно до положень пункту 21
вказаного Порядку N 1567 у разі виявлення
в ході перевірки транспортного засобу
порушення законодавства про
автомобільний транспорт посадовими
особами, що провели перевірку,
складається акт.

За наявності підстав керівник органу
державного контролю або його заступник
виносить постанову про застосування
фінансових санкцій (п. 27 Порядку від 8
листопада 2006 року N 1567).

Згідно з пунктом 28 Порядку N 1567 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) фінансова
санкція повинна бути перерахована
суб'єктом господарювання на зазначений
у постанові рахунок не пізніше ніж
протягом п'ятнадцяти днів після
отримання ним копії постанови про
застосування фінансових санкцій, про
що повідомляється орган державного
контролю, посадовою особою якого
винесено відповідну постанову.

Відповідно до пункту 32 Порядку N 1567 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) скарга на
постанову про застосування фінансових
санкцій може бути подана до вищого за
підпорядкуванням органу державного
контролю. Скарга на постанову
подається протягом 10 днів після її
винесення.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про
правомірність та обґрунтованість
стягнення з відповідача фінансових
санкцій згідно постанови про
застосування таких санкцій, оскільки
остання відповідачем не оскаржувалась
та є чинною.

Відповідно до частини третьою статті
2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
касаційну скаргу слід відхилити,
оскільки судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 21 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: