Справа № 826/9352/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2014 року № 826/9352/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Катющенка В.П.,
суддів: Дегтярьової О.В., Добрівської
Н.А., розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовомМіністерства внутрішніх
справ Українидо про Державної
виконавчої служби України визнання
незаконними та скасування постанов
Міністерство внутрішніх справ України
звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної виконавчої служби
України, в якому просить суд:
- «визнати незаконними та скасувати
постанови державного виконавця
Борейка М.В. відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 05 червня 2014 року про
стягнення з Міністерства внутрішніх
справ України виконавчого збору у
розмірі 1360,00 грн. та штрафу у сумі 680,00
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржувані постанови
прийняті відповідачем в порушення
положень Закону України «Про виконавче
провадження», а тому підлягають
Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 02 липня 204 року
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/9352/14,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
розгляду.

Представник позивача в судовому
засіданні 10 липня 2014 року позов
підтримала з підстав, викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні 10 липня 2014 року проти
задоволення позову заперечувала,
зазначивши, що оскаржувані постанови
прийняті відповідачем на підставі
положень Закону України «Про виконавче
провадження», підстави для їх
скасування відсутні.

У судовому засіданні 10 липня 2014 року
сторони не заперечували проти
продовження розгляду справи в порядку
письмового провадження.

Згідно частини 4 статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Враховуючи наведене, у судовому
засіданні 10 липня 2014 року суд ухвалив
про розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд дійшов до
наступних висновків.

10 січня 2014 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Борейком М.В. винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 41410266 на підставі виконавчого листа №
812/4807/13-а, виданого 24 грудня 2013 року
Луганським окружним адміністративним
судом про зобов'язання Міністерства
внутрішніх справ України прийняти
рішення про призначення виплати
одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 у
зв'язку з загибеллю ОСОБА_3 у
відповідності до ст. 23 Закону України
«Про міліцію» та п.п. 1.7. постанови КМУ №
707 від 12.05.2007 «Про затвердження Порядку
та умов виплати одноразової грошової
допомоги у разі загибелі (смерті) або
інвалідності працівника міліції,
податкової міліції».

05 червня 2014 року державним виконавцем
відділу відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України Борейком М.В. винесено
постанову про стягнення виконавчого
збору у розмірі 1360,00 грн. (ВП 41410266).

05 червня 2014 року державним виконавцем
відділу відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України Борейком М.В. винесено
постанову про накладення штрафу в
розмірі 680,00 грн. (ВП 41410266).

Позивач, вважаючи, що постанови від 05
червня 2014 року про стягнення
виконавчого збору та про накладення
штрафу винесено протиправно та не у
відповідності до вимог Закону України
«Про виконавче провадження», звернувся
до суду з зазначеним позовом для
захисту своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Згідно статті 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Частиною 1 статті 17 зазначеного Закону
передбачено, що примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Частиною першою статті 31 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження (далі -
документи виконавчого провадження), що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Згідно частини 1 статті 28 зазначеного
Закону у разі невиконання боржником
рішення майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 35
Закону України «Про виконавче
провадження» за наявності обставин, що
перешкоджають провадженню виконавчих
дій, або у разі несвоєчасного одержання
сторонами документів виконавчого
провадження, внаслідок чого вони були
позбавлені можливості скористатися
правами, наданими їм цим Законом,
державний виконавець може відкласти
виконавчі дії за заявою стягувача чи
боржника або з власної ініціативи на
строк до десяти робочих днів. Про
відкладання провадження виконавчих
дій державний виконавець виносить
відповідну постанову, про що
повідомляє сторонам.

Так, постанову про відкриття
виконавчого провадження від 10 січня 2014
року позивач отримав 17 січня 2014 року, що
сторонами у судовому засіданні не
заперечувалось.

Як вбачається з матеріалів справи та
підтверджено представником позивача,
рішення Луганського окружного
адміністративного суду, на підставі
якого відкрито виконавче провадження
№ 41410266, останнім не виконано і на
момент розгляду зазначеної справи в
суді, тобто позивачем (боржником у
виконавчому провадженні) пропущено
7-денний строк на добровільне виконання
рішення суду.

При цьому суд зазначає, що позивач
(боржник у виконавчому провадженні) не
позбавлений був прав, визначених
статтею 35 Закону України «Про
виконавче провадження», на звернення
до відповідача із заявою, зокрема, про
відкладення виконавчих дій у зв'язку з
несвоєчасним отриманням постанови про
відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, з відповідною заявою
позивач до відповідача не звертався.

Посилання позивача на винесення
державним виконавцем постанови про
стягнення виконавчого збору без
урахування неможливості виконання
рішення боржником (позивачем у даній
справі), не отримавши рішення суду за
заявою боржника про встановлення
способу та порядку виконання рішення
суду, без звернення самим державним
виконавцем до суду з поданням про
встановлення способу і порядку
виконання рішення суду, а також на не
винесення відповідачем постанови про
зупинення виконавчого провадження на
підставі листа Міністерства
внутрішніх справ України від 24 січня 2014
року, судом до уваги не приймаються,
оскільки вчинення таких дій,
відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження», є правом, а не
обов'язком державного виконавця.

При цьому дії чи бездіяльність
державного виконавця щодо не прийняття
рішення за листом Міністерства
внутрішніх справ України від 24 січня 2014
року, не є предметом розгляду даної
справи.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що позивачем (боржником у
виконавчому провадженні) рішення суду
самостійно у строк до семи днів,
визначеного частиною другою статті 25
Закону України «Про виконавче
провадження» не виконано, з огляду на
що позовна вимога про визнання
незаконною та скасування постанови
державного виконавця Борейка М.В.
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 05 червня 2014 року про стягнення з
Міністерства внутрішніх справ України
виконавчого збору у розмірі 1360,00 грн.
задоволенню не підлягає.

Стосовно позовної вимоги про визнання
незаконною та скасування постанови
державного виконавця Борейка М.В.
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 05 червня 2014 року про стягнення з
Міністерства внутрішніх справ України
штрафу у сумі 680,00 грн. суд зазначає
наступне.

Частинами першою та другою статті 75
Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено, що після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець перевіряє виконання
рішення не пізніше ніж на наступний
день після закінчення строку,
встановленого частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження. У
разі невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

У разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав (частина 3 статті 75 Закону).

Відповідно до частини першої статті 89
Закону України «Про виконавче
провадження» у разі невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії,
та рішення про поновлення на роботі
державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника - фізичну особу від десяти до
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян; на посадових осіб -
від двадцяти до сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на боржника - юридичну особу -
від сорока до шістдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян та встановлює новий строк
виконання.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
позивачем (боржником у виконавчому
провадженні № 41410266) не виконано
рішення суду, у зв'язку з чим державним
виконавцем у відповідності до частини 1
статті 89 Закону України «Про виконавче
провадження» постановою від 05 червня
2014 року було накладено штраф в розмірі
680,00 грн.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, позивач у зв'язку з
неможливістю виконання рішення суду,
отримавши 17 січня 2014 року постанову про
відкриття виконавчого провадження №
41410266 від 10 січня 2014 року, направив на
адресу відповідача лист № 12/6-210 від 24
січня 2014 року, у якому повідомив
останнього про звернення до
Луганського окружного
адміністративного суду із заявою про
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення, оскільки
існують обставини, що ускладнюють
виконання судового рішення, а також
додав копію такої заяви.

З матеріалів справи також вбачається,
що заяву Міністерства внутрішніх справ
України про встановлення способу і
порядку виконання судового рішення
Луганським окружним адміністративним
судом на даний час не розглянуто у
зв'язку з перебуванням справи на
розгляді у Вищому адміністративному
суді України.

Також з матеріалів справи вбачається,
що постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 23 серпня 2013
року позов громадянки ОСОБА_2
задоволено частково: визнано пункт 3
висновку від 02 березня 2009 року № 16 за
матеріалами службового розслідування
за фактом скоєння ДТП 06.02.2009
протиправним; зобов'язано Управління
МВС України на Донецькій залізниці
привести висновок № 16 від 02.03.2009 за
матеріалами службового розслідування
за фактом скоєння ДТП 06.02.2009 стосовно
загибелі ОСОБА_3 у відповідності до
акту № 47 від 25.06.2012 про нещасний випадок
(форма-Н-1) та акту розслідування
нещасного випадку від 25.06.2012 (форма Н-5)
за фактом ДТП, що мав місце 06.02.2009, в яких
вказано, що загибель останньої сталася
при виконанні службових обов'язків та
пов'язана з безпосередньою участю в
охороні громадського порядку та
боротьби зі злочинністю; зобов'язано
МВС України прийняти рішення про
призначення виплати одноразової
грошової допомоги позивачці, у зв'язку
з загибеллю ОСОБА_3 у відповідності до
ст. 23 Закону України «Про міліцію» та п.
п. 1, 7 постанови КМУ № 707 від 12.05.2007 «Про
затвердження Порядку та умови виплати
одноразової грошової допомоги у разі
загибелі (смерті) або інвалідності
працівника міліції, податкової
міліції».

Міністерство внутрішніх справ України
як у листі до відповідача, так і у заяві
про встановлення способу і порядку
виконання судового рішення
посилається на обставини, які
унеможливлюють виконання судового
рішення саме Міністерством, оскільки
за постановою Кабінету Міністрів
України № 707 від 12 травня 2007 року «Про
затвердження Порядку та умови виплати
одноразової грошової допомоги у разі
загибелі (смерті) або інвалідності
працівника міліції, податкової
міліції» для прийняття такого рішення
до Міністерства внутрішніх справ
України повинні надійти документи від
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Донецькій
області, частина таких документів
подається потерпілим за місцем служби,
а не безпосередньо до Міністерства
внутрішніх справ України, й позивач
позбавлений права самостійно вимагати
документи, які необхідні для прийняття
рішення.

Таким чином, на думку суду, позивачем
самостійно не виконано рішення суду з
поважних причин, з огляду на що суд
приходить до висновку про наявність
підстав для скасування постанови
державного виконавця про накладення
штрафу ВП № 41410266 від 05 червня 2014 року в
розмірі 680,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно частини другої статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог.

Відповідно до частин першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про наявність
підстав для часткового задоволення
позову.

На стягненні судових витрат позивач ні
у позовній заяві, ні представник
позивача у судовому засіданні не
наполягала.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 181
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Міністерства внутрішніх справ
України задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову державного виконавця
Борейка М.В. відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України ВП № 41410266 від 05 червня
2014 року про стягнення з Міністерства
внутрішніх справ України штрафу у сумі
680,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя
В.П. Катющенко

Судді
О.В.
Дегтярьова

Н.А. Добрівська