Справа № 802/2357/14-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 липня 2014 р.
Справа № 802/2357/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання:
Медяної Н.А.

позивача: ОСОБА_1

відповідача: не
з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18

до: Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області

про: визнання протиправною відмову та
зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В червні 2014 року ОСОБА_2 та інші
звернулись в суд з адміністративним
позовом до Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області
про визнання протиправною відмову та
зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.03.2014
року позивачі звернулись до ГУ
Держземагенства у Вінницькій області
із заявами про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою для
передачі земельних ділянок у власність
для ведення особистого селянського
господарства на території Конівської
сільської ради Могилів-Подільського
району. Однак, відповідач відмовив у
наданні дозволу на розробку проекту
землеустрою. Свою відмову відповідач
мотивував тим, що до клопотань
позивачами не додано належним чином
оформлених графічних матеріалів.
Позивачі вважають, що такі дії
відповідача суперечать статті 118
Земельного кодексу України. У зв'язку з
чим, просять суд визнати таку відмову
протиправною, а також зобов'язати
відповідача повторно розглянути
клопотання про надання їм дозволу на
розроблення проекту землеустрою для
передачі земельних ділянок у власність
для ведення особистого селянського
господарства на території Конівської
сільської ради Могилів-Подільського
району.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча про час та
місце розгляду справи був завчасно та
належним чином повідомлений, про що
свідчить розписка про отримання
судової повістки (а.с.139). Письмових
заперечень на адміністративний позов
суду не надано, заяв та клопотань про
неможливість прибуття у судове
засідання також суду не надано.

Згідно із частиною 4 статті 128 КАС
України у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Заслухавши пояснення позивача,
об'єктивно дослідивши докази, якими
вони обґрунтовуються суд дійшов
висновку, що позов підлягає
задоволенню, з огляду на наступне.

Судом з'ясовано, що 18.03.2014 року ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18 звернулись до ГУ
Держземагенства у Вінницькій області
із заявами про надання дозволу на
розробку проектів землеустрою щодо
відведенням їм земельних ділянок
орієнтовною площею 2,0000 га. (кожному),
для відведення особистого селянського
господарства на території Конівської
сільської ради Могилів-Подільського
району. До вказаних заяв позивачами
також були додані графічні матеріали.

Листами від 30.04.2014 року №31-2-0.3-3714/2-14,
№31-2-0.3-3712/2-14, №31-2-0.3-3713/2-14, від 05.05.2014 року
за №31-2-0.3-3899/2-14, №31-2-0.3-3904/2-14,
№31-2-0.3-3896/2-14, №31-2-0.3-3895/2-14, №31-2-0.3-3897/2-14,
№31-2-0.3-3901/2-14, №31-2-0.3-3898/2-14, №31-2-0.3-3903/2-14,
№31-2-0.3-3900/2-14 та від 06.05.2014 року
№31-2-0.3-3827/2-14, №31-2-0.3-3928/2-14, №31-2-0.3-3940/2-14,
№31-2-0.3-3942/2-14, №31-2-0.3-3941/2-14 ГУ
Держземагенства у Вінницькій області
відмовило позивачам у надані таких
дозволів з посиланням на ч.6 ст.118
Земельного кодексу України та просить
надати на розгляд до ГУ
Держземагенства у Вінницькій області
оформленні належним чином графічні
матеріали із зазначенням на них чіткої
ідентифікації орієнтовних меж
земельної ділянки стверджені
оригіналами підпису та печаткою
начальника управління Держземагенства
у Могилів-Подільському районі та
Конівського сільського голови (а.с.15,
17,20, 23, 26, 29, 31, 34, 37, 40, 43, 46, 49, 52, 55, 58, 60).

Суд вважає, що дії відповідача
суперечать приписам частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, з огляду на наступне.

Повноваження органів виконавчої влади,
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим, органів місцевого самоврядування
щодо передачі земельних ділянок у
власність або у користування визначено
статтею 122 Земельного кодексу України.

Зокрема, частиною 4 цієї статті
передбачено, що центральний орган
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів у галузі земельних відносин
та його територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Відповідно до частини 2 статті 123
Земельного кодексу України, особа,
зацікавлена в одержанні у користування
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності за проектом
землеустрою щодо її відведення,
звертається з клопотанням про надання
дозволу на його розробку до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
які відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу,
передають у власність або користування
такі земельні ділянки.

Так, наказом Міністерства аграрної
політики та продовольства України від
25.01.2013 року №40, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 14.02.2013
року за №260/22792, внесено зміни до
Положення про Головне управління
Держземагентства в області, яким
передбачено, що Головне управління
відповідно до покладених на нього
завдань: передає відповідно до закону
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності у власність або в
користування для всіх потреб в межах
області.

Відповідно до частини 6 статті 118
Земельного кодексу України громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності для ведення фермерського
господарства, ведення особистого
селянського господарства, ведення
садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У такому клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб)
та документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві
або наявність освіти, здобутої в
аграрному навчальному закладі (у разі
надання земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі
якщо земельна ділянка державної
власності розташована за межами
населених пунктів і не входить до
складу певного району, заява подається
до Ради міністрів Автономної
Республіки Крим. Верховній Раді
Автономної Республіки Крим, Раді
міністрів Автономної Республіки Крим,
органам виконавчої влади або органам
місцевого самоврядування, які
передають земельні ділянки державної
чи комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу,
забороняється вимагати додаткові
матеріали та документи, не передбачені
цією статтею.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу
України визначено, що відповідний
орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні.

Суд окремо зазначає, що підставою
відмови у наданні такого дозволу, може
бути лише невідповідність місця
розташування об'єкта вимогам законів,
прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Аналіз зазначених норм Кодексу дає
підстави для висновку, що для одержання
у користування земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності особі достатньо подати
відповідне клопотання із зазначенням
орієнтовного розміру земельної
ділянки та її цільового призначення, а
також графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування та
розмір земельної ділянки. Перелік
даних документів є виключним та
розширеному тлумаченню не підлягає.
Крім того, дана норма містить пряму
заборону вимагати додаткові документи.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач відмовив позивачам у
задоволенні їх клопотань, у зв'язку з
тим, що у останніх були відсутні
належним чином оформленні графічні
матеріали, а саме без зазначення на них
чіткої ідентифікації орієнтовних меж
земельних ділянок та не ствердженні
оригіналами підпису та печаткою
начальника управління Держземагентсва
у Могилів-Подільському районі та
Конівського сільського голови з
посиланням на порушення норм ст..48
Закону України «Про землеустрій» та ч.6
ст.118 Земельного кодексу України.

Як вбачається із положень ст. 48 Закону
України "Про землеустрій", з метою
врахування громадських інтересів при
здійсненні землеустрою органи
виконавчої влади та органи місцевого
самоврядування відповідно до своїх
повноважень: а) інформують у разі
необхідності населення через засоби
масової інформації про заходи,
передбачені землеустроєм; б) залучають
представників громадських організацій
та об'єднань громадян до участі в
обговоренні загальнодержавних і
регіональних програм використання та
охорони земель, схем землеустрою
адміністративно-територіальних
одиниць; в) готують пропозиції щодо
врахування інтересів територіальних
громад при здійсненні землеустрою.

Отже, даною нормою не передбачений
обов'язок позивачів погоджувати
питання надання земельних ділянок із
Конівською сільською радою.

Разом з тим, суд зазначає, що в судовому
засіданні встановлено, що в 18.03.2014 року
до ГУ Держземагентсва у Вінницькій
області звернувся із аналогічним
клопотання, що і позивачі, громадянин
ОСОБА_21, який проживає у с. Конева,
Могилів-Подільського району (а.с.141).
Так, 15.04.2014 року відповідачем видано
наказ №2-277/15-14-СГ, яким надано ОСОБА_21
дозвіл на розроблення документації із
землеустрою щодо відведення у
власність земельної ділянки площею 2,0000
га із земель державної власності
сільськогосподарського призначення
(земель запасу) на території Конівської
сільської ради Могилів-Подільського
району Вінницької області, із цільовим
призначенням - для ведення особистого
селянського господарства (а.с.140).

Крім того, в судовому засіданні
досліджено викопіювання з кадастрової
карти (графічні матеріали) наданої гр.
ОСОБА_21 відповідачу для отримання
дозволу на розробку проекту
землеустрою (а.с.142). Так, судом
встановлено, що останній засвідчений
лише начальником управління
Держземагенства у
Могилів-Подільському районі та не
містить підпису Конівського
сільського голови. В той час, як
відмовляє іншим громадянам (позивачам)
у наданні відповідного аналогічного
дозволу з обґрунтуванням відсутності в
доданих до заяв графічних матеріалах
підпису Конівського сільського голови.

Тобто, в даному випадку, відповідач
надав перевагу лише одному громадянину
надавши дозвіл на розроблення проекту
землеустрою, в той час як, безпідставно
відмовляє позивачам, які вже
неодноразово звертались із
аналогічними заявами до останнього та
які містяться в матеріалах даної
справи.

Відтак, підстав для відмови у наданні
дозволу позивачам на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельних ділянок для них, у
відповідача не було.

Суд, надаючи правову оцінку такій
відмові відповідача, виходив з того, що
вищезазначені підстави відмови
суперечать нормам чинного
законодавства, зокрема приписам ч.7
ст.118 Земельного Кодексу України та ст.48
Закону України "Про землеустрій".

Таким чином, не розглянувши належним
чином зазначені вище заяви ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18 та не прийнявши рішення
відповідно до законодавства,
відповідач порушив право позивачів на
отримання дозволів на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок.

З огляду на викладене, суд вважає за
необхідне зобов'язати відповідача
повторно розглянути заяву ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18 та прийняти рішення
відповідно до законодавства.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, з урахуванням
вищезазначених норм законодавства, суд
дійшов висновку, що відповідач,
приймаючи оскаржуване рішення, діяв не
на підставі та не у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, а відтак оскаржувана відмова є
протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно із ст. 2 КАС України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Головним управлінням Держземагенства
у Вінницькій області не надано суду
жодних доказів в підтвердження
правомірності відмов від 30.04.2014 року
№31-2-0.3-3714/2-14, №31-2-0.3-3712/2-14, №31-2-0.3-3713/2-14,
від 05.05.2014 року за №31-2-0.3-3899/2-14,
№31-2-0.3-3904/2-14, №31-2-0.3-3896/2-14, №31-2-0.3-3895/2-14,
№31-2-0.3-3897/2-14, №31-2-0.3-3901/2-14, №31-2-0.3-3898/2-14,
№31-2-0.3-3903/2-14, №31-2-0.3-3900/2-14 та від 06.05.2014
року №31-2-0.3-3827/2-14, №31-2-0.3-3928/2-14,
№31-2-0.3-3940/2-14, №31-2-0.3-3942/2-14, №31-2-0.3-3941/2-14.

Відповідно до частини третьої статті 2
КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повно важення надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог.

Питання про розподіл судових витрат у
справі вирішується судом відповідно до
вимог частини 1 статті 94 КАС України та
частини 3 статті 4 Закону України "Про
судовий збір".

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправними відмови
Головного управління Держземагенства
у Вінницькій області:

від 05.05.2014 року №31-2-0.3.-3899/2-14 щодо
розгляду заяви ОСОБА_2 від 18.03.2014 року;

від 06.05.2014 року №31-2-0.3.-3927/2-14 щодо
розгляду заяви ОСОБА_3 від 18.03.2014 року;

від 05.05.2014 року №31-2-0.3.-3904/2-14 щодо
розгляду заяви ОСОБА_4 від 18.03.2014 року;

від 06.05.2014 року №31-2-0.3.-3928/2-14 щодо
розгляду заяви ОСОБА_5 від 18.03.2014 року;

від 05.05.2014 року №31-2-0.3.-3896/2-14 щодо
розгляду заяви ОСОБА_6 від 18.03.2014 року;

від 06.05.2014 року №31-2-0.3.-3940/2-14 щодо
розгляду заяви ОСОБА_7 від 18.03.2014 року;

від 05.05.2014 року №31-2-0.3.-3895/2-14 щодо
розгляду заяви ОСОБА_8 від 18.03.2014 року;

від 05.05.2014 року №31-2-0.3.-3897/2-14 щодо
розгляду заяви ОСОБА_9 від 18.03.2014 року;

від 05.05.2014 року №31-2-0.3.-3901/2-14 щодо
розгляду заяви ОСОБА_10 від 18.03.2014 року;

від 06.05.2014 року №31-2-0.3.-3942/2-14 щодо
розгляду заяви ОСОБА_11 від 18.03.2014 року;

від 05.05.2014 року №31-2-0.3.-3898/2-14 щодо
розгляду заяви ОСОБА_12 від 18.03.2014 року;

від 05.05.2014 року №31-2-0.3.-3903/2-14 щодо
розгляду заяви ОСОБА_13 від 18.03.2014 року;

від 30.04.2014 року №31-2-0.3.-3714/2-14 щодо
розгляду заяви ОСОБА_14 від 18.03.2014 року;

від 05.05.2014 року №31-2-0.3.-3900/2-14 щодо
розгляду заяви ОСОБА_15 від 18.03.2014 року;

від 30.04.2014 року №31-2-0.3.-3712/2-14 щодо
розгляду заяви ОСОБА_16 від 18.03.2014 року;

від 30.04.2014 року №31-2-0.3.-3713/2-14 щодо
розгляду заяви ОСОБА_17 від 18.03.2014 року;

від 06.05.2014 року №31-2-0.3.-3941/2-14 щодо
розгляду заяви ОСОБА_18 від 18.03.2014 року.

3. Зобов'язати Головне управління
Держземагенства у Вінницькій області
вчинити дії щодо повторного розгляду
заяв про надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельних ділянок:

ОСОБА_2 від 18.03.2014 року;

ОСОБА_3 від 18.03.2014 року;

ОСОБА_4 від 18.03.2014 року;

ОСОБА_5 від 18.03.2014 року;

ОСОБА_6 від 18.03.2014 року;

ОСОБА_7 від 18.03.2014 року;

ОСОБА_8 від 18.03.2014 року;

ОСОБА_9 від 18.03.2014 року;

ОСОБА_10 від 18.03.2014 року;

ОСОБА_11 від 18.03.2014 року;

ОСОБА_12 від 18.03.2014 року;

ОСОБА_13 від 18.03.2014 року;

ОСОБА_14 від 18.03.2014 року;

ОСОБА_15 від 18.03.2014 року;

ОСОБА_16 від 18.03.2014 року;

ОСОБА_17 від 18.03.2014 року;

ОСОБА_18 від 18.03.2014 року.

4. Стягнути з Державного бюджету
України судовий збір на користь:

ОСОБА_2 у розмірі 73 грн. 08 коп;

ОСОБА_3 у розмірі 73 грн. 08 коп;

ОСОБА_4 у розмірі 73 грн. 08 коп;

ОСОБА_5 у розмірі 73 грн. 08 коп;

ОСОБА_6 у розмірі 73 грн. 08 коп;

ОСОБА_7 у розмірі 73 грн. 08 коп;

ОСОБА_8 у розмірі 73 грн. 08 коп;

ОСОБА_9 у розмірі 73 грн. 08 коп;

ОСОБА_10 у розмірі 73 грн. 08 коп;

ОСОБА_11 у розмірі 73 грн. 08 коп;

ОСОБА_12 у розмірі 73 грн. 08 коп;

ОСОБА_13 у розмірі 73 грн. 08 коп;

ОСОБА_14 у розмірі 73 грн. 08 коп;

ОСОБА_15 у розмірі 73 грн. 08 коп;

ОСОБА_16 у розмірі 73 грн. 08 коп;

ОСОБА_17 у розмірі 73 грн. 08 коп;

ОСОБА_18 у розмірі 73 грн. 08 коп.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя: Томчук Андрій
Валерійович