Справа № 826/15862/13-а
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
О 14 годині 26 хвилин в приміщенні
Окружного адміністративного суду
міста Києва за адресою у м. Києві по вул.
Великій Васильківській, 81-а,
Окружний адміністративний суд міста
головуючого Бояринцевої М.А. при
секретарі судового засідання Калайді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу
до 1) Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві,
2) Державного реєстратора Головного
управління юстиції у місті Києві Чайка
Сергія Володимировича
про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (з
урахуванням уточнених позовних вимог)
про визнання протиправними
бездіяльність, яка виразилась у не
розгляді заяви у встановлений Законом
строк, та дії, які виразились у
прийнятті рішення поза межами строку,
встановленого Законом, державного
реєстратора реєстраційної служби
Головного управління юстиції в м. Києві
Чайка Сергія Володимировича, допущені
під час розгляду заяви (реєстраційний
номер заяви 1564309) від 12 червня 2013 року
про реєстрацію права власності на
квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі
рішення Оболонського районного суду
міста Києва; про визнання протиправним
та скасування рішення державного
реєстратора Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Чайка Сергія Володимировича про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень № 3828065 від 10 липня 2013 року,
прийнятого за результатами розгляду
заяви (реєстраційний номер 1564309) від 12
червня 2013 року про реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1 на підставі рішення
Оболонського районного суду міста
Києва та про зобов'язання Реєстраційну
службу Головного управління юстиції в
м. Києві зареєструвати право власності
на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на
підставі рішення Оболонського
районного суду міста Києва у справі №
2/756/948/13.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на Конституцію
України, Цивільний кодекс України,
Закон України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", Порядок державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011 року № 703, та зазначає,
що рішення державного реєстратора
Головного управління юстиції у місті
Києві Чайка Сергія Володимировича про
відмову у державній реєстрації права
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1 є протиправним, оскільки
рішенням Оболонського районного суду
міста Києва витребувано у ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 та
зазначено, що задоволення позову про
повернення майна, переданого за
недійсним правочином, чи витребування
майна із чужого незаконного володіння
є підставою для здійснення державної
реєстрації права власності на майно.
Також позивач вказує на протиправність
вимоги державного реєстратора щодо
надання витягу з реєстру Київського
міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна.
Разом з тим, позивач зазначає про
порушення державним реєстратором
Головного управління юстиції у місті
Києві Чайком С.В. строків прийняття
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень № 3828065
від 10 липня 2013 року.

Представник Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
та державний реєстратор Головного
управління юстиції у місті Києві Чайко
С.В. заперечили по суті заявлених
позовних вимог з огляду на положення
Цивільного кодексу України та
зазначили про правомірність рішення
державного реєстратора Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Чайка С.В. про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 3828065 від 10 липня 2013 року,
оскільки рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 19 лютого 2013
року у справі № 2605/20281/12 не може
розглядатись як правовстановлюючий
документ. Також представник
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві та
державний реєстратор Головного
управління юстиції у місті Києві Чайко
С.В. зазначили, що матеріали справи за
реєстраційним номером 1564309 не містять
документів на посвідчення факту
державної реєстрації правочину за
договором купівлі-продажу квартири №
4656 від 7 червня 2004 року, а саме: витягу з
Державного реєстру правочинів.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.

10 липня 2013 року державним реєстратором
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Чайком Сергієм
Володимировичем прийнято рішення №
3828065 про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень для проведення
державної реєстрації права приватної
власності за ОСОБА_1 на квартиру
АДРЕСА_1

Підставою для відмови в реєстрації
права власності на нерухоме майно у
рішенні державний реєстратор зазначив,
що подані документи не відповідають
вимогам, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують та
вказав, що відповідно до частини першої
статті 334 Цивільного кодексу України
право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом. Пунктом 9
договору купівлі-продажу квартири № 4656
від 7 червня 2004 року визначений момент
набуття заявником у власність об'єкту
нерухомого майна - з моменту підписання
такого договору, за умови його
нотаріального посвідчення та
державної реєстрації даного договору.
Матеріали справи за реєстраційним
номером 1564309 не містять документів на
підтвердження факту державної
реєстрації правочину за договором
купівлі-продажу квартири № 4656 від 7
червня 2014 року, а саме: витягу з
Державного реєстру правочинів.
Неможливість витребування державним
реєстратором відповідного документа
для встановлення даних обставин
визначається відсутністю в переліку
обов'язкових до подачі документів
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 року
№ 703, такого документа, як витяг з
Державного реєстру правочинів. Отже,
зазначений факт проведення державної
реєстрації правочину за договором
купівлі-продажу квартири № 4656 від 7
червня 2004 року залишається не
з'ясованим і, таким чином, не дає змоги
державному реєстратору встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

У рішенні також зазначено, що
неможливість розгляду рішення
Оболонського районного суду № 2605/20281/12
від 19 лютого 2013 року у якості
правовстановлюючого документа
пояснюється тим, що абзац п'ятий пункту
10 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
містить припис лише щодо можливості
здійснення державної реєстрації права
власності на майно за власником і
скасування попередньої реєстрації, у
випадку ухвалення відповідного
рішення суду, але не містить будь-яких
приписів щодо визнання такого рішення
суду, як документу, що встановлює право
власності особи на майно
(правовстановлюючий документ). Не
містить рішення Оболонського
районного суду міста Києва приписів
щодо визнання права власності і в
резолютивній частині. Поряд з цим,
ухвалою Облолонського районного суду
міста Києва від 20 травня 2013 року у
справі № 2605/20281/12 відмовлено в
задоволенні заяви про роз'яснення
рішення суду, згідно вимог приписів
частини першої статті 221 Цивільного
процесуального кодексу України, як
таке, що не припускає кількох варіантів
тлумачення. Державний реєстратор
зазначив, що предмет позову за рішенням
Оболонського районного суду м. Києва
від 19 лютого 2013 року у справі № 2605/20281/12
не передбачав визнання права власності
особи на майно та не змінювався. Таким
чином, рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 19 лютого 2013 року
у справі № 2605/20281/12 не передбачає
можливості його розгляду у якості
документу, що встановлює право особи на
об'єкт нерухомого майна.

Законом України від 01.07.2004 № 1952-IV "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" (в
редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин, далі - Закон №
1952-IV) визначено правові, економічні,
організаційні засади проведення
державної реєстрації речових та інших
прав, які підлягають реєстрації за цим
Законом, та їх обтяжень і спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до статті 4 Закону № 1952-IV
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

Систему органів державної реєстрації
прав становлять: Міністерство юстиції
України; центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері державної реєстрації прав;
органи державної реєстрації прав,
утворені Міністерством юстиції
України в установленому
законодавством порядку (стаття 6 Закону
№ 1952-IV).

Відповідно до Указу Президента України
від 6 квітня 2011 року № 401/2011 "Про
затвердження Положення про Державну
реєстраційну службу України" Державна
реєстраційна служба України
(Укрдержреєстр) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра юстиції України та входить до
системи органів виконавчої влади.
Укрдержреєстр є головним органом у
системі центральних органів
виконавчої влади з питань реалізації
державної політики у сферах державної
реєстрації актів цивільного стану,
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, державної реєстрації
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, реєстрації (легалізації)
об'єднань громадян, інших громадських
формувань, статутів фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, якщо їх
реєстрація передбачена законами,
статуту територіальної громади міста
Києва, друкованих засобів масової
інформації та інформаційних агентств
як суб'єктів інформаційної діяльності.

В підпункті 10 пункту 4 вказаного
Положення прямо передбачено, що
Укрдержреєстр здійснює державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно відповідно до закону.

Разом з тим, згідно статті 9 Закону №
1952-IV державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації. Втручання
будь-яких органів, посадових і
службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

При цьому слід звернути увагу, що
статтею 15 Закону № 1952-IV передбачено, в
якому порядку проводиться державна
реєстрація прав та їх обтяжень, а саме:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Відповідно до части п'ятої статті 15
Закону № 1952-IV державна реєстрація прав
(надання відмови в ній) проводиться у
строк, що не перевищує п'яти робочих
днів (крім випадків, установлених
частиною сьомою цієї статті) з дня
надходження до органу державної
реєстрації прав заяви про таку
реєстрацію і передбачених цим Законом
та нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до нього,
документів, необхідних для її
проведення.

Як вбачається з оскаржуваного рішення
державного реєстратора, представник
ОСОБА_1 звернувся до Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень 12 червня
2013 року, проте рішення № 3828065 про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень прийняте державним
реєстратором Головного управління
юстиції у місті Києві Чайком Сергієм
Володимировичем 10 липня 2013 року.

За таких обставин суд приймає до уваги
доводи представника позивача щодо
порушення державним реєстратором
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві Чайком
С.В. терміну розгляду заяви
(реєстраційний номер 1564309) від 12 червня
2013 року про реєстрацію права власності
на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1

Разом з тим суд зазначає, що дія
посадової особи - це здійснення
посадовою особою своїх обов'язків у
межах наданих чинним законодавством
повноважень чи всупереч їм.

Бездіяльність посадової особи - це
певна форма поведінки особи, пов'язана
з невиконанням нею дій, які вона
повинна була і могла вчинити в силу
покладених на неї посадових обов'язків
і згідно з чинним законодавством
України.

Таким чином, враховуючи, що державним
реєстратором Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Чайком С.В. не вчинено дій щодо
своєчасного розгляду заяви про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно суд приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог щодо
визнання протиправною бездіяльність
державного реєстратора Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Чайка С.В. щодо порушення
терміну розгляду заяви (реєстраційний
номер 1564309) від 12 червня 2013 року про
реєстрацію права власності на квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі рішення
Оболонського районного суду міста
Києва.

Відносно підстав для прийняття
державним реєстратором оскаржуваного
рішення суд зазначає про наступне.

У відповідності до пункту 5 частини
першої статті 19 Закону № 1952-IV державна
реєстрація прав проводиться на
підставі рішень судів, що набрали
законної сили.

Відповідно до пункту 10 Порядку
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 року
№ 703 (яка була чинна на час виникнення
спірних правовідносин), заявник разом
із заявою про державну реєстрацію
подає органові державної реєстрації
прав, нотаріусові необхідні для такої
реєстрації документи, визначені
Порядком, їх копії, документ, що
підтверджує внесення плати за надання
витягу з Державного реєстру прав, та
документ про сплату державного мита.

Згідно пункту 25 Порядку державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, у разі проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
заінтересованою особою є власник
(власники), інший правонабувач
(правонабувачі), сторона (сторони)
правочину, відповідно до якого виникло
право власності та інше речове право.

Для проведення державної реєстрації
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком
(пункт 26 Порядку).

Відповідно до підпунктів 10 пункту 27
Порядку документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є рішення суду, що
набрало законної сили, щодо права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно.

Статтею 24 Закону № 1952-IV встановлено
виключний перелік підстав для відмови
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Згідно пункту 4 частини першої статті 24
Закону № 1952-IV у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Оболонського районного суду
міста Києва від 19 лютого 2013 року у
справі № 2605/20281/12 (провадження № 2/756/948/13)
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_4,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору:
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири, витребування майна, яке
набрало законної сили, позов ОСОБА_1
задоволено, визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири від 22 грудня
2010 року, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстрований в реєстрі за № 2360 та
витребувано у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
квартиру АДРЕСА_1

Вказаним рішенням встановлено, що за
договором купівлі-продажу квартири від
7 червня 2004 року, посвідченим приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_10, ОСОБА_1,
як покупець придбав у ОСОБА_11, як
продавця квартиру АДРЕСА_1

Після укладення договору ОСОБА_1 у
встановленому порядку зареєстрував
право власності на вказану квартиру.

За час перебування у Російській
Федерації, ОСОБА_1 вироком Центрального
міського суду м. Красноярська
(Російська Федерація) від 14 лютого 2008
року був засуджений до покарання у
вигляді позбавлення волі строком на 8,5
років.

Після звільнення від відбування
покарання на підставі постанови
Залізничного районного суду м.
Красноярська від 2 грудня 2011 року
ОСОБА_1 прибув до м. Києва, однак не зміг
потрапити до квартири АДРЕСА_1,
оскільки там уже мешкала ОСОБА_4, яка
повідомила, що є власником вказаного
житла.

Судом встановлено, що на підставі
договору купівлі-продажу квартири від
22 грудня 2010 року, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстрованого у реєстрі за № 2360,
ОСОБА_1, як продавець, від імені якого за
довіреністю від 6 грудня 2010 року,
посвідченою приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, зареєстрованою у
реєстрі за №2170, діяв представник
ОСОБА_6, продав, а ОСОБА_5, як покупець
придбав квартиру АДРЕСА_1. У подальшому
ОСОБА_5 у встановленому порядку
зареєстрував право власності на спірну
квартиру у комунальному підприємстві
"Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна".

2 грудня 2011 року між ОСОБА_12, як
дарувальником, та ОСОБА_4, як
обдарованою, укладено договір
дарування, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_13,
зареєстрований у реєстрі за № 1931,
відповідно до умов якого ОСОБА_12
подарував ОСОБА_4. квартиру АДРЕСА_1.
Після укладення договору дарування,
право власності на спірну квартиру
було зареєстровано за відповідачем
ОСОБА_4

Разом з тим, судом встановлено, що
ОСОБА_1 власноручно не підписував
договір купівлі-продажу квартири від 22
грудня 2010 року та не видавав ОСОБА_6
довіреність з правом укладення цього
договору від його імені, а тому суд
прийшов до висновку про необхідність
визнання недійсним договір
купівлі-продажу квартири від 22 грудня
2010 року, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстрований в реєстрі за № 2360.

Відповідно до частини першої статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно з практикою Європейського суду
з прав людини одним з основних
елементів верховенства права є принцип
правової певності, який серед іншого
передбачає, що рішення суду з будь-якої
справи, яке набрало законної сили, не
може бути поставлено під сумнів (див.
рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v., no.
48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no.
22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007). Таким чином,
суд приймає до уваги позицію, наведену
у рішенні Оболонського районного суду
міста Києва від 19 лютого 2013 року.

З урахуванням наведеного та з огляду на
те, що рішенням Оболонського районного
суду міста Києва від 19 лютого 2013 року
встановлено, що ОСОБА_1 після укладення
договору купівлі-продажу квартири від 7
червня 2004 року у встановленому порядку
зареєстрував право власності на
квартиру АДРЕСА_1 судом визнаються
необґрунтованими висновки державного
реєстратора відносно того, що
матеріали справи за реєстраційним
номером 1564309 не містять документів на
підтвердження факту державної
реєстрації правочину за договором
купівлі-продажу квартири № 4656 від 7
червня 2014 року.

Відносно висновків державного
реєстратора про те, що рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 19 лютого 2013 року у справі № 2605/20281/12
не передбачає можливості його розгляду
в якості документу, що встановлює право
особи на об'єкт нерухомого майна, суд
зазначає про наступне.

Як встановлено під час розгляду справи
позивач звернувся до державного
реєстратора з метою реєстрації права
власності на квартиру АДРЕСА_1 на
підставі рішення Оболонського
районного суду міста Києва від 19 лютого
2013 року у справі № 2605/20281/12, яким
витребувано у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
квартиру АДРЕСА_1.

При цьому, у травні 2013 року ОСОБА_1
звернувся до Оболонського районного
суду м. Києва із заявою про роз'яснення
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 19 лютого 2013 року в зв'язку з
тим, що рішення суду є незрозумілим для
нього та працівників державної
реєстраційної служби України в частині
того, чи є підставою для скасування
державної реєстрації права власності
на квартиру АДРЕСА_1 за попереднім
власником ухвалення рішення про
витребування цього майна на користь
ОСОБА_1

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 20 травня 2013 року відмовлено у
задоволенні заяви представника ОСОБА_1
про роз'яснення рішення суду у
цивільній справі.

В ухвалі суду зазначено, що рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 19 лютого 2013 року є чітким та
зрозумілим, його резолютивна частина
не припускає кількох варіантів
тлумачення, а тому рішення суду не
потребує роз'яснення.

При цьому, в мотивувальній частині
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 19 лютого 2013 року та ухвалі
Оболонського районного суду м. Києва
від 20 травня 2013 року з посиланням на
пункт 10 постанови Пленуму Верховного
суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
зазначено, що витребування майна з
чужого незаконного володіння є
підставою для здійснення державної
реєстрації права власності на майно, що
підлягає державній реєстрації, за
власником, а також скасування
попередньої реєстрації.

З огляду на встановлене суд приходить
до висновку про необґрунтованість
висновків державного реєстратора
відносно того, що не підлягає
реєстрації право власності на квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 з підстав не
визнання в рішенні Оболонського
районного суду м. Києва права власності
ОСОБА_1 на майно.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про протиправність відмови
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Чайка С.В. щодо здійснення державної
реєстрації права приватної власності
за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 з підстав
подання документів, які не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Таким чином, відмовляючи у державній
реєстрації права, державний реєстратор
прав на нерухоме майно вийшов за межі
наданих Законом повноважень.

Враховуючи встановлення судом
протиправності відмови щодо
здійснення державної реєстрації права
приватної власності за ОСОБА_1 на
нерухоме майно, суд має право
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень зареєструвати право
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1 на підставі рішення
Оболонського районного суду міста
Києва у справі № 2/756/948/13.

Виходячи з системного аналізу
наведених норм права та обставин
справи, суд приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог, тому
позов визнається таким, що підлягає
задоволенню повністю.

Відповідно до частини третьої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність
державного реєстратора Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Чайка Сергія Володимировича
щодо порушення терміну розгляду заяви
(реєстраційний номер 1564309) від 12 червня
2013 року про реєстрацію права власності
на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на
підставі рішення Оболонського
районного суду міста Києва.

3. Скасувати рішення державного
реєстратора Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Чайка Сергія Володимировича про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень № 3828065 від 10 липня 2013 року,
прийнятого за результатами розгляду
заяви (реєстраційний номер 1564309) від 12
червня 2013 року про реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1 на підставі рішення
Оболонського районного суду міста
Києва.

4. Зобов'язати Реєстраційну
службу Головного управління юстиції в
м. Києві зареєструвати право власності
на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на
підставі рішення Оболонського
районного суду міста Києва у справі №
2/756/948/13.

5. Присудити з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 судові
витрати у розмірі 34 (тридцять чотири)
грн. 41 коп.

Покласти на відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України виконання постанови суду в
частині стягнення судових витрат за
рахунок бюджетних асигнувань
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленим статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя

М.А.Бояринцева

Повний текст постанови складений 28
липня 2014 року.