Справа № 813/3587/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2014 року
Справа № 876/11442/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Обрізка І.М., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судових засідань
Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Львові
апеляційну скаргу управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
22.07.2013 року у справі за позовом суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_2 до Головного управління
юстиції у Львівській області, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача, публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
про скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд з
адміністративним позовом до Головного
управління юстиції у Львівській
області про скасування постанову про
передачу виконавчого провадження №
37388935 від 12.04.2013 року, винесену
начальником управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області Паничок І.В., та постанову про
прийняття до виконання виконавчого
провадження від 16.04.2013 року, винесену
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Германчук Р.В. у
виконавчому провадженні № 37388935.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач покликається на те, що
відповідач при здійсненні виконавчих
дій не забезпечив належне дотримання
ч.2 ст. 21 Закону України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, оскільки
сума вимог стягувача - ПАТ «Дельта
Банк» є меншою від трьох мільйонів
гривень.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 22.07.2013 року
задоволено позовні вимоги, оскільки
суд погодився з доводами позивача.

Зазначену постанову суду оскаржив
відповідач, який просить скасувати
дану постанову та прийняти нову про
відмову в задоволенні позову в повному
об»ємі.

При цьому апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги тим, що суд першої
інстанції порушив вимоги ч.3 ст.181 КАС
України, оскільки відповідачем
визначено не орган державної
виконавчої служби, а управління
юстиції.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Стаття 6 Конституції України
передбачає, що органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених цією
Конституцією межах та відповідно до
законів України.

Статтею 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Спірні правовідносини, які склались
між позивачем та відповідачем,
регулюються Законом України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 №
606-XIV та Інструкцією з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 року
№606-XIV, виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно частини 1 статті 2 цього Закону,
примусове виконання рішень в Україні
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

У відповідності до п.4 ч.2 ст.17 Закону
України» від 21.04.1999 № 606-XIV примусове
виконання рішень державною виконавчою
службою здійснюється на підставі
виконавчих документів, якими, зокрема,
є виконавчі написи нотаріусів.

Виходячи з вимог зазначеного Закону у
кореспонденції із приписами Закону
України «Про державну виконавчу
службу», державний виконавець
зобов'язаний вживати заходів
примусового виконання рішень,
встановлених Законом України «Про
виконавче провадження», неупереджено,
своєчасно та повно.

Статтею 25 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено,
що державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ч.2,3 ст. 21 Закону України
«Про виконавче провадження» на
відділ примусового виконання рішень
управлінь державної виконавчої служби
Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головного
управління юстиції в області, містах
Києві та Севастополі покладається
виконання рішень, за якими: боржниками
є територіальні підрозділи
центральних органів виконавчої влади,
місцеві суди, міські, районні або
селищні ради чи районні державні
адміністрації та їх структурні
підрозділи, міські, районні,
міжрайонні, інші прирівняні до них
прокуратури, інші територіальні
підрозділи органів державної влади та
їх посадові особи; сума зобов'язання
становить від трьох до десяти
мільйонів гривень або еквівалентну
суму в іноземній валюті.

Інші виконавчі провадження, що
перебувають на виконанні в органах
державної виконавчої служби, можуть
передаватися до відділів примусового
виконання рішень в установленому
Міністерством юстиції України порядку.

Судом встановлено, що, на підставі
виконавчого напису, вчиненого 21.03.2013
року приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу про
звернення стягнення на квартиру №20 по
вул. Сахарова в м. Львові державним
виконавцем Франківського ВДВС ЛМУЮ
Білецьким І.М. шляхом винесення
постанови від 04.04.2013 року відкрито
виконавче провадження №37388935.
Боржником у даному виконавчому
провадженні є ОСОБА_2.

З тексту листів №09-20/704 від 12.04.2013 року
та №09.1-45/851/В6 - 6594 від 16.04.2013 року,
отриманих поштою 19.04.2013 року ОСОБА_2
дізналася про передачу виконавчого
провадження №37388935 та прийняття
головним державним виконавцем відділу
ГІВР управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Германчуком
Романом Васильовичем до виконання
даного виконавчого провадження.

Суд першої інстанції аналізуючи
зазначені приписи Закону України» від
21.04.1999 № 606-XIV, вірно встановив, що
виконавче провадження з виконання
виконавчого напису № 614, вчиненого
21.03.2013 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу, підсудне Франківському відділу
ДВС ЛМУЮ.

Передача виконавчого провадження з
виконання виконавчого напису № 614,
вчиненого 21.03.2013 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу про звернення
стягнення на квартиру №20 по вул.
Сахарова в м. Львові відбулась за
оскаржуваною постановою начальника
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області від 12.04.2013 року, яка
обумовлена необхідністю забезпечення
належного, своєчасного, повного,
неупередженого та об'єктивного
виконання вимог виконавчого документа
та недопущення порушення інтересів
сторін зазначеного виконавчого
провадження.

При цьому, суд прийшов до висновку, що
відповідач у постанові від 12.04.2013 року
про передачу виконавчого провадження
наводить формальні та необґрунтовані
підстави для передачі виконавчого
провадження, а відтак така прийнята з
порушенням наведених вимог Закону
України» від 21.04.1999 № 606-XIV.

Відповідно суд вважав і протиправною
постанову про прийняття до виконання
виконавчого провадження від 16.04.2013
року, винесену державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Германчук Р.В. у
виконавчому провадженні № 37388935.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги не звернув увагу на те,
що відповідачем у даній справі є
Головного управління юстиції у
Львівській області, а не орган
державної виконавчої служби, як цього
вимагає КАС України.

Так, у відповідності до ч.3 ст.181 КАС
України відповідачем у справах з
приводу рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби.

Частиною першою ст.3 Закону України
«Про державну виконавчу службу» від
24.03.1998 № 202/98-ВР передбачено, що органами
державної виконавчої служби є, зокрема
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях,
містах Києві та Севастополі, до
складу яких входять відділи
примусового виконання рішень.

Отже з наведеного необхідно зробити
висновок, що суд першої інстанції не
виконав вимоги ч.1 ст.52 КАС України, а
саме встановивши, що з
адміністративним позовом звернулася
не та особа, якій належить право вимоги,
або не до тієї особи, яка повинна
відповідати за адміністративним
позовом, може за згодою позивача
допустити заміну первинного позивача
або відповідача належним позивачем або
відповідачем, якщо це не потягне за
собою зміни підсудності
адміністративної справи, що призвело
до помилкового задоволення позовних
вимог стосовно неналежного
відповідача - Головного управління
юстиції у Львівській області.

Даний висновок узгоджується з
Постановою Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
14.09.2012 N 10 «Про доповнення постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 13 грудня 2010 року N 3 "Про
практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах з приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби", із змінами, внесеними згідно з
постановою Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 21
травня 2012 року N 5.

За наведеними приписами ст.52 КАС
України, суд апеляційної інстанції не
наділений повноваженнями заміни
неналежної сторони.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Також, відповідно до ст. 202 КАС України
суд апеляційної інстанції скасовує
судове рішення та ухвалює нове, коли
має місце, зокрема, неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи чи питання.

З огляду на вищевикладене, доводи
апеляційної скарги є суттєвими і
складають підстави для висновку про
порушення судом норм процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи тому, колегія суддів
приходить до висновку, що постанову
необхідно скасувати та прийняти нову.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.196, п.3 ч.1 ст. 198,
ст.202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області - задовольнити.

Скасувати постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
22.07.2013 року у справі №813/3587/13-а та
прийняти нову постанову.

Відмовити в задоволенні позовних вимог
суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 до
Головного управління юстиції у
Львівській області про скасування
постанов.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом 20-ти
днів.

Головуючий суддя :
В.П. Сапіга

Судді:
Р.Б. Хобор

І.М. Обрізко

Повний текст виготовлено 22.07.2014р.