Справа № 2а-12840/11
Суддя: Хобор Р.Б.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 рокум. Львів№ 91744/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді:
Хобор Р.Б.

суддів:
Іщук Л.П., Левицької Н.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі на постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 08 серпня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
про зобов'язання здійснити нарахування
та виплату підвищення до пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

30.05.2011 року позивач ОСОБА_1 звернулася в
суд із позовом до управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
про визнання дій протиправними та
зобов'язання до вчинення дій.

Позивач у заявленому позові просив суд
зобов'язати пенсійний орган провести
нарахування та виплатити йому
підвищення до пенсії як члену сім'ї,
якого було примусово переселено у
розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії
за віком відповідно до п. "г" ст. 77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 08.08.2011 року позов
задоволено. Суд зобов'язав відповідача
провести позивачу перерахунок пенсії з
01.01.2011 року відповідно до ст. 77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
виходячи із розміру 25 відсотків
мінімальної пенсії за віком з
врахуванням вимог ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Постанову
допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із даною постановою,
апелянт управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі подав апеляційну
скаргу покликаючись на те, що постанова
суду першої інстанції постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, прийнята з
неповним з'ясуванням обставин справи,
висновки суду не відповідають
обставинам справи. Зокрема, суд першої
інстанції не врахував ту обставину, що
відповідно до п.п. 2 п.4 Постанови
Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 р.
№ 654 «Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» з 01.09.2008 р.
громадянам які необґрунтовано зазнали
політичних репресій і згодом були
реабілітовані, до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачують замість пенсії,
підвищення проводиться в розмірі 54,4
грн., а членам їх сімей, яких було
примусово переселено - 43,52 грн.

Апелянт просить постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 08.08.2011 року
скасувати та прийняти нову якою
відмовити в задоволенні
адміністративного позову.

Враховуючи те, що постанова суду першої
інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, законність
і обґрунтованість постанови суду,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення виходячи з наступних
підстав.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач будучи членом сім'ї, якого було
примусово переселено, має право на
виплату спірного підвищення до пенсії,
проте відповідач всупереч п. «г» Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
не здійснив дані виплати.

Такі висновки суду першої інстанції, на
переконання колегії суддів,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права та фактичним
обставинам справи і є правильними
виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено те,
що позивач перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
м. Тернополі як одержувач пенсії за
віком відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Як вбачається з матеріалів справи
позивач являється членом сім'ї, якого
було примусово переселено та особою
яка підпадає під дію ст. 1 Закону
України «Про реабілітацію жертв
політичних репресій в Україні».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Згідно п. «г» ч.1 ст.77 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
громадянам, які необґрунтовано зазнали
політичних репресій і згодом були
реабілітовані, призначені пенсії
підвищуються на 50%, а членам їх сімей,
яких було примусово переселено, - на 25%
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п.6 Розділу XV Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що до
прийняття відповідного закону до
пенсій, передбачених цим Законом,
установлюються надбавки та
здійснюється їх підвищення згідно із
Законом України «Про пенсійне
забезпечення». Зазначені надбавки та
підвищення встановлюються в розмірах,
що фактично виплачувалися на день
набрання чинності цим Законом з
наступною індексацією відповідно до
законодавства про індексацію грошових
доходів населення. Виплата їх
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

У відповідності до ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
мінімальна пенсія за віком дорівнює
прожитковому мінімуму, встановленому
для осіб, що втратили працездатність.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України
«Про пенсійне забезпечення» має вищу
юридичну силу в порівнянні з
Постановою Кабінету Міністрів України
від 16.07.2008 року №654 «Про підвищення
рівня пенсійного забезпечення
громадян», на яку покликається
відповідач.

Отже, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку задовольняючи
позов оскільки, пенсійний орган
протиправно не здійснив позивачу
виплату належної соціальної виплати,
чим порушив права останнього.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Статтею 200 КАС України передбачено, що
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Із врахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції є законною, доводи
апеляційної скарги зроблених судом
першої інстанції висновків не
спростовують і при ухваленні
оскарженого судового рішення порушень
норм матеріального та процесуального
права ним допущено не було тому,
відсутні підстави для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 195, ст. 196, ч.1 ст.197, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
-залишити без задоволення, а постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 08 серпня 2011
року -залишити без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не
підлягає.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Головуючий-суддя : Хобор Р.Б.Судді
:Іщук Л.П. Левицька Н.Г.