Справа № 742/2610/14
Суддя: Бездідько В. М.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/742/122/14
Єдиний унікальний № 742/2610/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року Прилуцький
міськрайонний суд Чернігівської
області у складі:

головуючого - судді Бездідько В.М.,

при секретарі Карпенко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Чернігівській області про визнання
рішень і дій Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Чернігівській
області незаконними,-

В С Т А Н О
В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із
вказаним позовом, в якому просить
визнати незаконною та скасувати
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 29 травня 2014 року
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Чернігівській області по виконанню
виконавчого листа, що виданий 24.02.2011
року на підставі постанови Прилуцького
міськрайонного суду, якою зобов'язано
Управління праці та соціального
захисту населення Прилуцької міської
ради Чернігівської області
перерахувати та виплатити позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення за 2010
рік, у розмірі 5-мінімальних заробітних
плат, відповідно до ст. 48 ч. 4 Закону
України « Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
посилаючись на ті обставини, що до
даного часу вказане рішення суду було
виконане тільки в частині здійснення
перерахунку, в частині виплати не
виконане і визначених судом коштів
він не отримував, а державний
виконавець безпідставно виніс
постанову про закінчення виконавчого
провадження, а тому разом із
скасуванням такої постанови позивач
просить суд зобов'язати відповідача
вчинити дії щодо виконання в цілому
вимог виконавчого листа.

У судове засідання позивач не
з'явився, однак в його позовній заяві
міститься вимога про розгляд справи за
його відсутності.

Відповідач в судове засідання не
з'явився і не надав письмових
заперечень, але повідомлений належним
чином і про це є в справі почтове
повідомлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть
участь у справі, чи якщо відповідно
до положень цього Кодексу розгляд
справи здійснюється за відсутності
осіб, які беруть участь у справі (у тому
числі при розгляді справи в порядку
письмового провадження), фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Суд вважає можливим розглянути
справу в порядку письмового
провадження на основі наявних у справі
матеріалів, оскільки позивач та
відповідач в судове засідання не
з'явились, і неприбуття у судове
засідання осіб не перешкоджає
розгляду справи.

Дослідивши наявні докази по справі
суд приходить до наступного висновку:

Судом було достовірно встановлено,
що постановою Прилуцького
міськрайонного суду зобов'язано
Управління праці та соціального
захисту населення Прилуцької міської
ради Чернігівської області провести
перерахунок та здійснити виплату
ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги на
оздоровлення за 2010 рік, відповідно до
ст. 48 ч. 4 Закону України « Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат з урахуванням
виплаченої грошової допомоги. На
підставі вказаної постанови судом був
виданий виконавчий лист № 2-а-885 від
24.02.2011 року, що був пред'явлений
позивачем до виконання.

18.04.2013 року позивач отримав
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 27.12.2012 року, однак
постанова суду в частині проведення
виплати залишилася не виконана, в
зв»язку з чим, 26.04.2013 року останнім був
поданий адміністративний позов про
скасування постанови про закінчення
виконавчого провадження. Постановою
Прилуцького міськрайонного суду від
14.05.2013 року визнано незаконною та
скасовано постанову про закінчення
виконавчого провадження від 27.12.2012
року, а ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13.02.2014 року апеляційну скаргу
представника управління ДВС Головного
управління юстиції в Чернігівській
області залишено без задоволення, а
постанову Прилуцького міськрайонного
суду без змін.

Проте, 29 травня 2014 року тим же
державним виконавцем Петренко С.В.
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження, посилаючись
на неможливість виконання рішення суду
через незалежні від боржника
обставини, а саме відсутність коштів
на рахунках для даного виду виплати та
на підставі п.11 ч.1 ст.49 ЗУ «Про
виконавче провадження». Скориставшись
своїм правом на оскарження стягувач
звернувся до суду, оскаржуючи
незаконність такої.

Відповідно до ст.181 КАС України
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до суду із
позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси.

Даючи правову оцінку такій
постанові, суд вважає за необхідне
зазначити наступне:

Основним нормативно-правовим актом,
яким регулюються спірні
правовідносини є Закон України "Про
виконавче провадження" від 21.04.1999 року
№606-ХІV (у редакції, чинній на час
прийняття оскаржуваної постанови
державним виконавцем).

Згідно з п.11 ч.1 ст.49 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
повернення виконавчого документу до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому частиною 3 ст.75 цього
Закону.

Частиною 3 статті 75 названого
Закону передбачено, що у разі якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Згідно ст.89 цього Закону у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, які можуть бути
виконані лише боржником, державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника -
юридичну особу - від сорока до
шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
призначає новий строк для виконання. У
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає штраф у подвійному розмірі та
звертається до правоохоронних органів
з подання про притягнення боржника до
кримінальної відповідальності по
закону.

Зазначені правові норми
збігаються із приписами пункту 8.1
Інструкції про проведення виконавчих
дій, затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15 грудня 1999 року
№74/5.

Із матеріалів справи не
вбачаться доказів застосування
відповідачем до боржника по
виконавчому провадженню передбачених
вищенаведеними нормами санкцій.

Статтею 50 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачені
наслідки закінчення виконавчого
провадження. У разі закінчення
виконавчого провадження припиняється
чинність арешту майна боржника,
скасовуються інші здійснені державним
виконавцем заходи примусового
виконання рішення, а також провадяться
інші дії, необхідні у зв'язку з
завершенням виконавчого провадження.
Завершене виконавче провадження не
може бути розпочате знову крім
випадків, передбачених цим Законом.

Відповідач у винесеній ним
постанові вказує про обставини
часткового виконання рішення суду, а
саме проведення перерахунку
необхідної виплати. Проте у
досліджених матеріалах справи, не
вбачається обставин такого часткового
виконання та неможливості виконання
рішення без участі боржника, оскільки
постановою суду визначено дві вимоги:
здійснити перерахунок та здійснити
виплату. Із наданих доказів не
вбачається, що боржник здійснив
перерахунок чи здійснив виплату, і
якщо часткову, то який саме розмір,
виходячи з попередньо проведеного
перерахунку, який має провести
відповідна посадова особа боржника, а
тому винесена відповідачем постанова
про закриття виконавчого провадження
має бути визнана незаконною та
скасована.

Зважаючи на положення ст. 51 Закону
України "Про виконавче провадження", у
випадку визнання судом постанови про
закінчення виконавчого провадження
незаконною, виконавче провадження
підлягає відновленню в силу закону, в
порядку та строки, визначені даною
статтею та не потребує додаткового
врегулювання судовим рішенням, а тому
вимога позивача в частині зобов'язання
відповідача по справі вчинити дії, щодо
виконання в цілому вимог виконавчого
листа чітко визначені Законом України
"Про виконавче провадження" та не
потребують додаткового врегулювання
судовим рішенням.

На підставі ст.ст. 5,11, 12, 20,
31,32,49,75,82 ЗУ "Про виконавче провадження",
керуючись ст.ст. 6,17,-19,99, 159-163,181 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Визнати незаконною та
скасувати постанову про закінчення
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа №2-а-885,
виданого 24 лютого 2011 року про
зобов'язання Управління праці та
соціального захисту населення
Прилуцької міської ради Чернігівської
області провести перерахунок та
здійснити виплату ОСОБА_1 щорічної
грошової допомоги на оздоровлення за
2010 рік, відповідно до ст. 48 ч. 4 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
у розмірі п»яти мінімальних заробітних
плат з урахуванням виплаченої грошової
допомоги, винесену 29 травня 2014 року
Відділом примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Чернігівській області.

В іншій частині позову ОСОБА_1
- відмовити.

Постанова суду може бути
оскаржена до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Прилуцький міськрайонний суд шляхом
подачі подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя:

В.Бездідько