Справа № 2а-938/11
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року
Справа № 75726/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді
Костіва М.В.,

суддів:
Савицької Н.В., Шавеля Р.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Кам'янка- Буської РДАна постанову
Кам'янка- Буського районного суду
Львівської області від 21.11.2011 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
праці та соціального захисту населення
Кам'янка- Буської РДА про зобов'язання
виплатити допомогу на оздоровлення, -

В С Т А Н О
В И В:

Позивач 17.05.2010 року звернувся з позовом
в суд до управління праці та
соціального захисту населення Камянка-
Буської РДА(далі-УПФУ) та просив
зобов'язати відповідача провести
перерахунок та виплату допомоги на
оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» .

Постановою Кам'янка- Буського
районного суду Львівської області від
21.11.2011 року адміністративний позов
задоволено частково. Зобов`язано
відповідача провести нарахування та
виплату на користь позивача щорічну
допомогу на оздоровлення, як учаснику
ліквідації аварії на ЧАЕС за 2007-2009 роки
в порядку визначеному ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням УПФУ подано апеляційну
скаргу, в якій просить постанову суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нову, якою в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів, у відповідності до п.3
ч.1 ст.197 КАС України, вважає за можливе
розглядати справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до висновку,
що апеляційну скаргу слід задовольнити
частково, оскаржувану постанову
скасувати та прийняти нову, якою
позовні вимоги задовольнити частково,
з наступних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
при вирішенні даного спору підлягає
застосуванню ч.ч. 1, 4 ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що позивач має
статус учасника ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, 2
категорії, захворювання якого
пов'язане з наслідками аварії на
Чорнобильській АЕС, що підтверджується
відповідним посвідченням.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов`язані діяти дише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У ч. 3 ст. 22 Конституції України
зазначено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України
передбачено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров`я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Позивач у 2009 році отримав щорічну
допомогу на оздоровлення передбачену
ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» .

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», щорічна
допомога виплачуються у розмірі 5
мінімальних заробітних плат. Розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Редакцію статті 48 вищенаведеного
Закону в частині виплати компенсацій у
розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати було змінено, згідно
із Законом України від 28.12.2007 № 107-VI.

Що стосується дії ч.4 ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
у 2009 році, жодних Законів, які б
змінювали зміст даної статті не
виносилося, а тому підстав для її не
застосування в 2009 році не було.

Так, позивач має право на одержання
щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі визначеними ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Всупереч ст.48 Закону, позивачу щорічна
допомога на оздоровлення
виплачувалась відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996р.
№836.

З огляду на те, що Закон України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має вищу юридичну силу в
порівнянні з Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996р. №836,
позивачу неправомірно виплачувалась
щорічна допомога на оздоровлення в
меншому розмірі, ніж це передбачено
ст.48 зазначеного Закону.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» виплат, як на причину
невиконання державою взятих на себе
зобов'язань, до уваги апеляційним судом
не приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Проте, частиною 2 ст. 99 КАС України (в
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС
України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволені
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
судом першої інстанції не враховано ту
обставину, що позивач пропустив строк
звернення до суду, оскільки звернувся з
позовом лише в 2010 році, а на
застосуванні річного строку звернення
до суду наполягав відповідач, тому суд
приходить до висновку про необхідність
застосування строку звернення до суду,
визначеного ст. 99 КАС України щодо
позовних вимог позивача за 2007-2008 роки.

З врахуванням викладеного вище, судом
першої інстанції прийнято рішення
ухвалене не на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин справи, не
підтверджених тими доказами, які були
наявними у матеріалах справи.

Керуючись ст., ст.195, ст.197, п.3 ч.1 ст.198,
ст.202, ч.2 ст.205, ст.207, ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н
О В И В:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення Камянка-
Буської РДА задовольнити частково,
постанову Кам'янка- Буського районного
суду Львівської області від 21.11.2011 року
у справі №2а-938/11 - скасувати та прийняти
нову, якою позовні вимоги задовольнити
частково.

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення Камянка-
Буської РДА здійснити нарахування та
виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу
на оздоровлення за 2009 рік у
відповідності до вимог ст.48 ЗУ«Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з
врахуванням проведених виплат.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
М.В. Костів

Судді
Н.В. Савицька

Р.М. Шавель