Справа № К/9991/7007/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/7007/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

секретар судового засідання Василенко
І.О.,

розглянувши у порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Міністерства
внутрішніх справ України на Одеській
залізниці, Головного управління
Державного казначейства України в
Одеській області, начальника лінійного
відділу на станції Роздільна
управління Міністерства внутрішніх
справ України на Одеській залізниці
Зайца Валерія Володимировича,
управління Міністерства внутрішніх
справ України на залізничному
транспорті, третя особа - лінійний
відділ на станції Роздільна управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Одеській залізниці про скасування
наказів, зобов'язання вчинити певні дії
та стягнення моральної шкоди за
касаційною скаргою управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Одеській залізниці на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 2 липня 2010 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14 грудня 2010
року,

в с т а н о в и л а:

12 жовтня 2009 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що наказом лінійного управління на
Одеській залізниці УМВС України на
залізничному транспорті
(правонаступник УМВС на Одеській
залізниці) від 30 квітня 2009 року №154
позивача звільнено з посади начальника
сектору карного розшуку лінійного
відділу на станції Роздільна Лінійного
управління на Одеській залізниці УМВС
України на залізничному транспорті.
Наказом ЛУ на Одеській залізниці УМВС
України на залізничному транспорті від
7 травня 2009 року № 31 о/с ОСОБА_1
призначено на посаду слідчого Слідчого
відділення ЛВ на станції Роздільна ЛУ
на Одеській залізниці УМВС України на
залізничному транспорті та надано
соціальну відпустку по догляду за
дитиною. На думку позивача, зазначені
накази видані незаконно з наступних
підстав. 21 квітня 2009 року позивач подав
рапорт про надання йому відпустки по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку з 22 квітня 2009 року. 6
травня 2009 року позивача усно
повідомлено про необхідність прибуття
на кадрову комісію, де буде вирішено
питання щодо надання йому відпустки.
Проте 7 травня 2009 року на кадровій
комісії позивача було ознайомлено з
наказом від 30 квітня 2009 року №154 про
його звільнення з посади начальника
сектору карного розшуку ЛВ на станції
Роздільна ЛУ на Одеській залізниці
УМВС України на залізничному
транспорті та висновком атестаційної
комісії від 29 квітня 2009 року про
невідповідність займаній посаді. Крім
цього, позивач дізнався, що на нього
раніше наказом ЛУ на Одеській
залізниці УМВС України на залізничному
транспорті від 12 грудня 2008 року №366
було накладено дисциплінарне
стягнення у вигляді попередження про
неповну посадову відповідність. 13
травня 2009 року ОСОБА_1 отримав копію
наказу від 7 травня 2009 року № 31 о/с, яким
позивача призначено на посаду слідчого
СВ ЛВ на станції Роздільна ЛУ на
Одеській залізниці УМВС України на
залізничному транспорті та надано
соціальну відпустку по догляду за
дитиною з 7 травня 2009 року по 9 грудня 2012
року. Стверджує, що відповідачем при
виданні наказів від 12 грудня 2008 року
№366 та від 30 квітня 2009 року №154
всупереч вимогам статті 14
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України не
проводилось службове розслідування.

Просив з урахуванням уточнення
позовних вимог:

скасувати наказ ЛУ на Одеській
залізниці УМВС України на залізничному
транспорті від 30 квітня 2009 року №154 в
частині звільнення позивача з посади
начальника сектору карного розшуку ЛВ
на станції Роздільна ЛУ на Одеській
залізниці УМВС України на залізничному
транспорті, наказ ЛУ на Одеській
залізниці УМВС України на залізничному
транспорті від 7 травня 2009 року № 31 о/с в
частині призначення позивача на посаду
слідчого СВ ЛВ на станції Роздільна ЛУ
на Одеській залізниці УМВС України на
залізничному транспорті, звільнення з
посади начальника сектору карного
розшуку ЛВ на станції Роздільна ЛУ на
Одеській залізниці УМВС України на
Одеській залізниці та надання
соціальної відпустки по догляду за
дитиною;

зобов'язати УМВС України на Одеській
залізниці видати наказ про надання
позивачу відпустки по догляду за
дитиною з 22 квітня 2009 року на строк,
передбачений статтею 18 Закону України
«Про відпустки», та наказ про
поновлення позивача на посаді
начальника сектора карного розшуку ЛВ
на станції Роздільна УМВС України на
Одеській залізниці з відповідним на
час видання протиправних наказів (№ 154
від 30 квітня 2009 року, № 31 о/с від
7 травня 2009 року) грошовим та
матеріальним забезпеченням;

скасувати наказ УМВС України на
залізничному транспорті від 12 грудня
2008 року № 366 в частині
притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності в
виді попередження про неповну посадову
відповідність;

зобов'язати УМВС України на Одеській
залізниці вилучити з особової справи
позивача, яка знаходиться в кадровому
підрозділі УМВС України на Одеській
залізниці, записи про накази № 154 від 30
квітня 2009 року, № 31 о/с від 7 травня 2009
року, видані УМВС України на Одеській
залізниці, та наказ № 366 від 12 грудня 2008
року, виданий УМВС України на
залізничному транспорті;

стягнути з УМВС України на Одеській
залізниці на користь позивача моральну
шкоду в розмірі 100 000 грн;

стягнути з начальника ЛВ на станції
Роздільна УМВС України на Одеській
залізниці майора міліції Зайца В.В. на
користь позивача моральну шкоду в
розмірі 150 000 грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 2 липня 2010
року з урахуванням виправлень,
внесених ухвалою Одеського окружного
адміністративного суду від 13 квітня 2011
року, позов ОСОБА_1 задоволено
частково.

Скасовано наказ ЛУ на Одеській
залізниці УМВС України на залізничному
транспорті від 30 квітня 2009 року № 154 в
частині звільнення ОСОБА_1 з посади
начальника сектору карного розшуку ЛВ
на станції Роздільна ЛУ на Одеській
залізниці УМВС України на залізничному
транспорті.

Скасовано наказ ЛУ на Одеській
залізниці УМВС України на залізничному
транспорті від 7 травня 2009 року № 31 о/с в
частині призначення ОСОБА_1 на посаду
слідчого СВ ЛВ на станції Роздільна ЛУ
на Одеській залізниці УМВС України на
залізничному транспорті; звільнення
ОСОБА_1 з посади начальника сектору
карного розшуку цього відділу; надання
ОСОБА_1 відпустки по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку з 7
травня 2009 року по 9 грудня 2012 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника
сектора карного розшуку ЛВ на станції
Роздільна УМВС України на Одеській
залізниці з відповідним на час видання
наказу №31 о/с від 7 травня 2009 року
грошовим та матеріальним
забезпеченням.

Зобов'язано УМВС України на Одеській
залізниці видати наказ про надання
ОСОБА_1 відпустки по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку з
5 травня 2009 року на строк, передбачений
статтею 18 Закону України «Про
відпустки», за заявою (рапортом) ОСОБА_1
від 21 квітня 2009 року (вх. № 1226 від 21
квітня 2009 року).

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14 грудня 2010
року апеляційну скаргу УМВС України на
Одеській залізниці залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 2
липня 2010 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку УМВС
України на Одеській залізниці, судами
неповне з'ясування обставин, які мають
значення у справі, та порушення норм
чинного процесуального та
матеріального законодавства, що
призвело до неправильного вирішення
даного спору, відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
судове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Суди першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи по суті встановили,
що ОСОБА_1 з 1994 року проходив службу в
органах внутрішніх справ та до 7 травня
2009 року займав посаду начальника
сектору карного розшуку ЛВ на станції
Роздільна ЛУ на Одеській залізниці
УМВС України на залізничному
транспорті.

Наказом УМВС України на залізничному
транспорті «Про покарання працівників
ЛУ на Одеській залізниці Управління
МВС України на залізничному
транспорті» від 12 грудня 2008 року
№366 за неналежну організацію роботи з
розкриття та розслідування тяжких та
особливо тяжких злочинів, пов'язаних з
розкраданням вантажів, у тому числі
низький рівень організації
оперативного супроводження
кримінальних справ №39 та
№00007, начальника сектору карного
розшуку ЛВ на станції Роздільна ЛУ на
Одеській залізниці УМВС України на
залізничному транспорті ОСОБА_1
попереджено про неповну посадову
відповідність.

Наказ від 12 грудня 2008 року №366 був
зареєстрований в журналі №29 обліку
вказівок, рішень колегії ЛУ та МВС (№100
від 24 грудня 2008 року) ЛВ на станції
Роздільна, обговорювався на
оперативній нараді при т.в.о.
начальника ЛВ на станції Роздільна
Зайця В.В. 25 грудня 2008 року, про що
складено протокол №252 оперативної
наради при начальнику ЛВ від 25 грудня
2008 року, з якого вбачається що ОСОБА_1
був присутній при доповіді заступника
начальника ЛВ про притягнення його до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді попередження про неповну
посадову відповідність, виступав на
цій нараді та був обізнаний про
прийняте на нараді рішення.

Суди першої та апеляційної інстанцій
прийшли до обґрунтованого висновку про
пропущення позивачем строку звернення
до суду щодо позовної вимоги про
скасування наказу УМВС України на
залізничному транспорті від 12 грудня
2008 року № 366 та про відсутність підстав
для його поновлення, оскільки
встановлений статтею 233 Кодексу
законів про працю України тримісячний
строк звернення до суду з позовом про
скасування зазначеного наказу
обчислюється з 25 грудня 2008 року і на час
звернення позивача до суду з позовом, 12
грудня 2009 року, сплинув.

Крім цього, судами попередніх
інстанцій при розгляді справи
встановлено наступне.

8 квітня 2009 року відбулася оперативна
нарада з підведення підсумків за І
квартал 2009 року за участі начальника ЛВ
на станції Роздільна ЛУ на Одеській
залізниці УМВС України на залізничному
транспорті, за результатами якої було
ухвалено рішення клопотати перед
керівництвом ЛУ на Одеській залізниці
УМВС України на залізничному
транспорті про усунення позивача від
займаної посади з підстав допущених
прорахунків в роботі, відсутності
показників з виявлення злочинів,
відсутність контролю тощо (протокол №74
від 8 квітня 2009 року).

10 квітня 2009 року т.в.о. начальника ЛВ на
станції Роздільна ЛУ на Одеській
залізниці Заяц В.В. видав наказ №51 «Про
покарання працівників ЛВ на станції
Роздільна ЛУ на Одеській залізниці по
підсумкам оперативно-службової
діяльності за перший квартал 2009 року»,
пунктом 1 якого вирішено клопотати
перед керівництвом ЛУ на Одеській
залізниці УМВС України на залізничному
транспорті щодо увільнення позивача
від займаної посади.

21 квітня 2009 року ОСОБА_1 подав рапорт на
ім'я начальника ЛУ на Одеській
залізниці про надання йому на підставі
частини третьої статті 18 Закону
України «Про відпустки» з 22 квітня 2009
року відпустки по догляду за його
дитиною, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до
досягнення нею трирічного віку у
зв'язку з сімейними обставинами.

30 квітня 2009 року т.в.о. начальника ЛУ на
Одеській залізниці Ковальов В.Є. на
рапорт позивача надав відповідь, що
питання надання соціальної відпустки
буде вирішено після виходу ОСОБА_1 на
службу з лікарняного.

З 21 квітня 2009 року по 30 квітня 2009 року
позивач перебував на лікарняному.

Відповідно до атестаційного листа за
період з квітня 2008 року до квітня 2009
року, затвердженого начальником ЛУ на
Одеській залізниці УМВС України на
залізничному транспорті 7 травня 2009
року, майор міліції ОСОБА_1, який займає
посаду начальника сектору карного
розшуку ЛВ на станції Роздільна ЛУ на
Одеській залізниці УМВС України на
залізничному транспорті з лютого 2008р.,
не відповідає займаній посаді,
заслуговує усунення від займаної
посади та призначення на посаду з
меншим обсягом роботи.

Наказом ЛУ на Одеській залізниці УМВС
України на залізничному транспорті
«Про покарання працівників лінійного
відділу на станції Роздільна лінійного
управління на Одеській залізниці УМВС
України на залізничному транспорті по
підсумкам оперативно-службової
діяльності за перший квартал 2009 року»
від 30 квітня 2009 року №154 за допущені
прорахунки в організації роботи
сектору карного розшуку ЛВ на станції
Роздільна за перший квартал поточного
року, відсутність показників по
виявленню злочинів, пов'язаних з
незаконним обігом зброї та
боєприпасів, безвідповідальне
ставлення до виконання своїх службових
обов'язків, відсутність контролю за
роботою підлеглих, начальника сектору
карного розшуку ЛВ на станції
Роздільна ЛУ на Одеській залізниці
УМВС України на залізничному
транспорті майора міліції ОСОБА_1
увільнено від займаної посади, після
виходу з лікарняного.

Копія зазначеного наказу отримана
позивачем 7 травня 2009 року.

Наказом ЛУ на Одеській залізниці УМВС
України на залізничному транспорті «По
особовому складу» від 7 травня 2009 року
№31 о/с майора міліції ОСОБА_1
призначено на посаду слідчого СВ ЛВ на
станції Роздільна ЛУ на Одеській
залізниці УМВС України на залізничному
транспорті з 7 травня 2009 року,
увільнивши від посади начальника
сектору карного розшуку цього відділу
(на підставі наказу ЛУ на Одеській
залізниці УМВС України на залізничному
транспорті від 30 квітня 2009 року №154,
рішення кадрової комісії лінійного
управління від 7 травня 2009 року №15);
позивачу надано відпустку по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку з 7 травня 2009 року по 9
грудня 2012 року.

Копія наказу отримана позивачем 13
травня 2009 року.

Відповідно до частин першої, другої та
третьої статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими
законами можуть встановлюватися інші
строки для звернення до
адміністративного суду, які, якщо не
встановлено інше, обчислюються з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

У постанові Верховного Суду України
від 6 листопада 2013 року (справа № 21-389а13),
рішення якого відповідно до положень
244-2 Кодексу адміністративного
судочинства України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх судів України,
висловлена наступна правова позиція:
ураховуючи те, що перебування
військовослужбовця на державній
службі є однією з форм реалізації
закріпленого у статті 43 Конституції
України права на працю, то посилання на
статтю 233 Кодексу законів про працю
України як таку, що врегульовує строки
звернення до адміністративного суду
при вирішенні питання щодо звільнення
з публічної, у даному випадку
військової, служби є правильним
застосуванням норм матеріального
права.

Частиною першою статті 233 Кодексу
законів про працю України встановлено,
що працівник може звернутися з заявою
про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до частини першої статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.
Відповідач у запереченнях на позов
наполягав на застосуванні положень
статей 99 та 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
(а.с.189).

Враховуючи викладене, позивач
пропустив тримісячний строк звернення
до суду, встановлений статтею 233
Кодексу законів про працю України,
оскільки копії оскаржуваних наказів
від 30 квітня 2009 року №154 та від 7 травня
2009 року №31 о/с позивач отримав 7 травня
2009 року та 13 травня 2009 року відповідно,
а до суду звернувся з позовом 12 жовтня
2009 року, клопотання про поновлення
пропущеного строку звернення до
адміністративного суду позивач не
заявляв.

Звернення позивача до відповідача із
скаргами про вирішення трудового спору
до інших органів не зупиняє та не
перериває перебіг встановленого
тримісячного строку звернення до суду.

Відповідно до положень статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Оскільки зазначені порушення норм
процесуального права, допущені судами
першої та апеляційної інстанцій
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
згідно з положеннями частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України це є підставою для скасування
рішень судів першої та апеляційної
інстанцій і направленням справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Одеській залізниці задовольнити
частково.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 2 липня 2010
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14 грудня 2010
року скасувати, а справу направити на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В. В.

Судді
Амєлін С. Є.

Кобилянський М. Г.