Справа № 815/5447/13-а
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

815/5447/13-а

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

——————————————————————

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 р.

м.Одеса

Справа № 815/5447/13-а

Категорія: 5.2.2

Головуючий в 1 інстанції: Корой С. М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного підприємства «Гарант-Ескалайн» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства «Гарант-Ескалайн» до Південної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання неправомірними дій, визнання протиправними та скасування картки відмови, рішення про коригування митної вартості та стягнення надміру сплачених коштів, –

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду ПП «Гарант-Ескалайн» подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, не повно з'ясовані обставини справи, у зв’язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.04.2013 року між позивачем (покупець) та нерезидентом HUADA TOYS CO.,LTD (Китай) (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт № ND10012803, відповідно до умов якого продавець передає, а покупець купує на умовах України дитячі іграшки китайського виробництва (товар). Товар поставляється окремими партіями фірмою-виробником у кількості згідно з заявкою на поставку, направленої продавцю покупцем. Умовами контракту передбачено, що загальна вартість товару, який підлягає поставці за цим контрактом, складає 1000000 доларів США, оплата за товар здійснюється покупцем протягом 90 календарних днів з дати ввезення товару на митну територію України. Поставка товару за контрактом здійснюється на умовах CIF Іллічівськ або CIF Одеса згідно з Інкотермс-2000.

07.06.2013 року декларантом ПП «Гарант-Ескалайн» до митного оформлення заявлена партія товару, яка надійшла на митну територію України за вказаним контрактом, відповідно до митної декларації (МД) № 500040001/2013/013538.

Не погодившись із прийнятим митним органом рішенням, позивач звернувся до начальника Південної митниці із скаргою, за результатом розгляду якої листом від 20.06.2013 року № 31/1.1-9/927 Південною митницею повідомлено про відмову у визнанні заявленої декларантом митної вартості товару.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що митним органом правомірно з метою визначення митної вартості товару використано наявну у нього інформацію щодо митної вартості на товари, митне оформлення яких вже було здійснено митним органом.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України, Митного кодексу України.

На підставі пунктів 23, 24 ч.1 ст.4 Митного кодексу України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За правилами ст. 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно вимог ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Водночас відповідно до п. 2 ч. 3 цієї статті декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст.53 Митного кодексу України визначений перелік документів, які декларант подає митному органу щодо підтвердження митної вартості товарів і обраний метод її визначення, а саме:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

На підставі ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

За правилами частин 2, 3 цієї статті контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

У відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Наказом Державної митної служби України від 13.12.2010 року №1467 з метою практичної реалізації положень стандартних правил 6.3, 6.4, 6.9 Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур від 18.05.1973 року, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом Держмитслужби від 20.04.2005 № 314 затверджено Порядок застосування автоматизованої системи аналізу та управління ризиками під час митного контролю та митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації.

Зазначеним Порядком передбачено необхідність здійснення оцінки ризику за ВМД за допомогою автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (далі - АСАУР), що відбувається шляхом перевірки електронної копії ВМД. Така перевірка здійснюється в автоматизованому режимі після прийняття ВМД до митного оформлення і внесення електронної копії ВМД до бази даних митного органу. Пунктами 1.4., 1.6 Порядку передбачено, що за результатами оцінки ризику за ВМД формується перелік митних процедур, вказівки щодо яких здійснюються посадовими особами митних органів при проведенні митного контролю та митного оформлення, з урахуванням виду митної процедури та повідомлення до митної процедури, та відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють порядок проведення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів.

В ході судового розгляду встановлено, що за результатами проведення посадовими особами митного органу процедури оцінки ризиків за допомогою АСАУР було сформовано перелік необхідних митних процедур, до якого віднесено контроль правильності визначення митної вартості із коментарем «Можливе заниження митної вартості товару. Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості, звернувши увагу на вартість ідентичних або подібних товарів». Формування такого переліку форм митного контролю підтверджується відповідним документальним доказом у справі.

В ході проведення рекомендованої процедури контрою правильності визначення митної вартості відповідачем були встановлені розбіжності у поданих документах, про які ним визначено у прийнятому рішенні про коригування митної вартості.

Водночас посилання позивача на те, що до митного оформлення ним надавався інвойс від 12.04.2013 року № 02, копія якого надана ним до матеріалів справи спростовується, оскільки у поданих ним митній декларації, декларації митної вартості, а також у скарзі, що надавалась за результатами прийнятого рішення про коригування митної вартості, позивачем у переліку документів, що надавались для митного оформлення, згадується саме інвойс від 20.04.2013 року, а не від 12.04.2013 року. Вказане також кореспондується із фактом надання відповідачем до суду копії інвойсу від 20.04.2013 року № 02, отриманого ним у складі поданих декларантом для митного оформлення товару документів.

Отже, зважаючи на подання позивачем до митного оформлення банківських платіжних документів, що підтверджують сплату товару за іншим рахунком-фактурою (інвойсом), тобто таких, що не стосуються оцінюваного товару, позивачем під час митного оформлення документально не підтверджено оплату ним товару за товар згідно з поданим до митної декларації інвойсом від 20.04.2013 року.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивач не скористався встановленим у п. 1 ч. 3 ст. 52 Митного кодексу України правом декларанта або уповноваженої ним особи надавати органу доходів і зборів (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації, зокрема, не надав до митного органу інвойс від 12.04.2013 року № 02 замість поданого ним раніше інвойсу від 20.04.2013 року № 02.

Також, з копії наданого позивачем до митного органу прайс-листа, вюачається, що у ньому відсутня печатка і підпис виробника товару, про що об'єктивно зазначено відповідачем у рішенні про коригування митної вартості товару.

До суду також наданий акт про невідповідність товарів відомостям, зазначеним у потрібних для здійснення митного контролю документах, про пошкодження товарів чи їх упаковки або маркування від 04.06.2013 року, яким встановлено фактичну невідповідність товарів ваговим характеристикам товару, зазначеним в інвойсі від 20.04.2013 року № 02.

З цього приводу варто зазначити про безпідставність викладеного відповідачем у рішенні про коригування митної вартості висновку про невідповідність заявлених позивачем вагових характеристик товару даним, вказаним в інвойсі від 20.04.2013 року № 02, а також у копії ВМД країни відправлення від 11.04.2013 року № 048627922, оскільки така невідповідність вагових характеристик спостерігається не між заявленими позивачем відомостями та поданими ним документами, а між заявленими відомостями та фактичними ваговими характеристиками. Водночас, позивачем не спростований факт встановленої вищенаведеним актом невідповідності фактичних вагових характеристик відомостям, поданих ним у складі документації для митного оформлення відповідного товару.

За змістом ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

На підставі ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.

За правилами п. 2.3. Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 599, запис щодо рішення, яке прийняте посадовою особою митного органу за результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів, учиняється таким чином: якщо за результатами аналізу, виявлення та оцінки ризиків посадовою особою митного органу встановлено ризик заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість, у тому числі невірне визначення митної вартості, або якщо за результатом розгляду поданих декларантом або уповноваженою ним особою документів, які підтверджують митну вартість товарів, встановлені підстави для запиту документів, перелік яких визначений частинами третьою та/або четвертою статті 53 Кодексу, посадова особа митного органу у графі «Для відміток митного органу» ДМВ на паперовому носії робить запис про необхідність подання документів для підтвердження митної вартості товарів із складенням переліку таких документів, зазначає час, дату і прізвище, ставить свій підпис та проставляє відбиток особистої номерної печатки.

Згідно зазначених норм законодавства посадовою особою відповідача зроблений запис про необхідність надання додаткових документів, а саме, виписки з бухгалтерської документації, каталогів, специфікацій, прейскурантів виробника товару, калькуляцію виробника товару, а також вказано на право декларанта за своїм власним бажанням надати додаткові документи.

На виконання вказаної вимоги позивачем наданий прайс-лист із печаткою та підписом виробника товару, що відрізнявся від раніше поданого до митного органу прайс-листа, а також листи виробника про неможливість надання калькуляції, оскільки ця інформація становить комерційну таємницю. Інші документи позивачем до митного органу не надані, поряд з цим, представником декларанта здійснено запис про те, що подані документи не містять будь-яких розбіжностей, не підроблені та містять усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомості про ціну, яка фактично сплачена за ці товари, взаємозв'язок між продавцем та покупцем не існує, поставка відбувалась без посередників, а також прохання у разі збільшення митної вартості товару випустити товар у вільний обіг за умови сплати митних платежів у порядку, встановленому ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України.

У відповідності до ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними методами: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частинами 3,6 цієї статті визначено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Частиною 8 статті 57 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу

За змістом частин 2, 3 ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

За правилами ч. 9 цієї статті розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

В ході судового розгляду встановлено, що позивачем не надано до Південної митниці всіх необхідних документів, в тому числі й тих, що нею у встановленому законодавством запитувались від декларанта для підтвердження митної вартості товару, тоді як у наявних документах містяться розбіжності, у зв'язку з чим вони не можуть розглядатись як належне документальне підтвердження митної вартості, визначеної за ціною договору.

Згідно ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску приймається рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту.

На підставі приписів ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.

За правилами ст. 49 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Використання вказаного методу під час визначення митної вартості заявленого позивачем до митного оформлення товару було неможливим в силу відсутності інформації щодо вартості операцій з ідентичними товарами - даних стосовно фізичних характеристик товару та якості репутації на ринку, що, в свою чергу, не спростовується позивачем.

В контексті приписів ст. 60 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Вказаний метод не було можливості застосувати, у зв'язку з відсутністю у митного органу інформації щодо вартості операцій з подібними (аналогічними) товарами - даних стосовно схожих складових компонентів товару, що не спростовано позивачем у справі.

Відповідно до ст. 62 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена відповідно до положень статей 58-61 цього Кодексу, їх митна вартість визначається згідно з положеннями цієї статті на основі віднімання вартості, крім випадків, коли на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи послідовність застосування цієї статті та статті 63 цього Кодексу може бути зворотною.

У разі якщо оцінювані або ідентичні чи подібні (аналогічні) імпортні товари продаються (відчужуються) на митній території України у незмінному стані, для визначення митної вартості товарів за цим методом за основу береться ціна одиниці товару, за якою оцінювані або ідентичні чи подібні (аналогічні) імпортовані товари продаються на території України у найбільших загальних кількостях покупцю, який не є пов'язаною з продавцем особою, одночасно або у час, наближений до дати ввезення оцінюваних товарів, за умови вирахування, якщо вони можуть бути виділені, таких компонентів: 1) витрат на виплату комісійних, що звичайно сплачуються або підлягають сплаті, чи звичайних торговельних надбавок, які робляться для одержання прибутку та покриття загальних витрат у зв'язку з продажем на митній території України товарів того ж класу та виду; 2) звичайних витрат, понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування, та інших пов'язаних з такими операціями витрат; 3) сум податків, що підлягають сплаті в Україні у зв'язку з ввезенням (імпортом) чи продажем (відчуженням) товарів.

Застосування цього методу унеможливлюється відсутністю у відповідача інформації щодо обчисленої вартості наданої виробником товарів стосовно витрат на виплату комісійних, що звичайно сплачуються або підлягають сплаті, чи звичайних торговельних надбавок, які робляться для одержання прибутку та покриття загальних витрат у зв'язку з продажем на митній території України товарів того ж класу та виду, звичайних витрат, понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування, та інших пов'язаних з такими операціями витрат, що не спростовано позивачем у справі відповідними доказами.

На підставі ст. 63 Митного кодексу України для визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) за основу береться надана виробником товарів, що оцінюються, або від його імені інформація про їх вартість, яка повинна складатися із сум: 1) вартості матеріалів та витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів. Така інформація повинна базуватися на комерційних рахунках виробника за умови, що такі рахунки сумісні із загальновизнаними принципами бухгалтерського обліку, які застосовуються в країні, де ці товари виробляються; 2) обсягу прибутку та загальних витрат, що дорівнює сумі, яка звичайно відображається при продажу товарів того ж класу або виду, що й оцінювані товари, які виготовляються виробниками у країні експорту для експорту в Україну; 3) загальних витрат при продажу в Україну з країни вивезення товарів того ж класу або виду, тобто витрат на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, їх транспортування до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрат на страхування цих товарів.

Використання цього методу під час визначення митної вартості заявленого позивачем до митного оформлення товару було неможливим в силу відсутності у митного органу наданої виробником товарів обчисленої вартості вищенаведених показників, що також позивачем не заперечувалось та не отримало відповідного спростовання належними доказами у справі.

За правилами ст. 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ) .

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.

На підставі викладеного колегія суддів зазначає, що митним органом правомірно з метою визначення митної вартості товару використано наявну у нього інформацію щодо митної вартості на товари, митне оформлення яких вже було здійснено митним органом, а саме дані МД від 21.05.2013 року № 500040001/2013/011970, інформація про що наведена відповідачем у відповідному рішенні про коригування митної вартості, внаслідок чого митна вартість товару збільшена до рівня 7,23 доларів США/кг.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги приватного підприємства «Гарант-Ескалайн» є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, –

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Гарант-Ескалайн» залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року у справі № 815/5447/13-а – залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п’ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян