Справа № 810/4021/14
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2014-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2014 року 810/4021/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Скрипки
І.М., секретар судового засідання
Маджар О.М., за участю:

представника позивача - Берестецького
Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрпрод-Сервіс» до
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

4 липня 2014 року до Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Укрпрод-Сервіс» (ТОВ
«Укрпрод-Сервіс», товариство,
підприємство) із позовом до Ірпінської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області (ДПІ,
Інспекція) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 27 травня 2014
року №.

Зазначали, що твердження відповідача
про безтоварність операцій між
позивачем і його контрагентом не
відповідає дійсності, а податковий
орган не наділений повноваженнями
визнавати угоди нікчемними. Звертали
увагу на наявність у товариства усіх
необхідних і належно оформлених
первинних документів, що підтверджують
реальність операції. Наголошували, що
платник податку не може нести
відповідальність за порушення
податкового законодавства його
контрагентом, а право такого платника
на формування податкового кредиту у
зв'язку із невиконанням обов'язків його
контрагентами, у тому числі
ненарахування і несплата податкових
зобов'язань останніми, порушує право
особи мирно володіти своїм майном.

Посилаючись на невідповідність
висновків Акта перевірки реальним
обставинам здійснення позивачем
господарської діяльності, згідно з
вимогами чинного законодавства, у тому
числі Податкового кодексу України,
просили визнати оскаржуване податкове
повідомлення-рішення протиправним та
скасувати його.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача направив
клопотання про розгляд справи без його
участі; також подав письмові
заперечення, у яких просив відмовити у
задоволенні позову. Стверджував, що
виявлені у ході перевірки порушення
належним чином відображені в Акті і є
достатньою підставою для прийняття
оскаржуваного рішення про збільшення
суми грошового зобов'язання із податку
на додану вартість, а також стягнення
штрафних санкцій. У запереченнях
відобразив зміст Акта перевірки
позивача, а порушення товариством норм
податкового законодавством
обґрунтовував Актом про неможливість
проведення зустрічної звірки
контрагента позивача.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши інші докази,
зокрема письмові, що містяться в
матеріалах справи, суд дійшов висновку
про обґрунтованість позову і
необхідність його задоволення,
виходячи із такого.

Як вбачається з Акта від 15 травня 2014
року №475/22-4/38007149 (а.с.29-38), у період з 30
квітня 2014 року по 8 травня 2014 року
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ
«Укрпрод-Сервіс» з питань дотримання
вимог податкового законодавства щодо
нарахування та сплати податку на
додану вартість по взаємовідносинах із
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Порт-Ал» за період з
1 квітня 2012 року по 30 квітня 2012 року.

За висновками цього Акта, на
переконання посадових осіб ДПІ,
товариством порушено вимоги пунктів
198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті
201 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість, що підлягає сплаті до бюджету
на загальну суму 10683,95 грн.

Такі висновки обумовлені констатацією
факту нікчемності договору
підприємства із ТОВ «Порт-Ал».

На підставі Акта перевірки 27 травня 2014
року відповідачем прийнято
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
із податку на додану вартість у сумі 10684
грн. за основним платежем і 2671 грн. за
штрафними санкціями (а.с.13).

Зі змісту Акта перевірки, із пояснень
представника позивача, заперечень
відповідача вбачається, що приводом
для перевірки та підставою твердження
про безтоварність угод є
опосередковані дані, зокрема Акт ДПІ у
Шевченківському районі міста
Запоріжжя №659/2214/37255965 від 27 грудня 2012
року «Про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ «Порт-Ал» щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за період із 1
вересня 2010 року по 30 листопада 2012 року».
У такому Акті зазначено про
неможливість проведення зустрічної
звірки у зв'язку із відсутністю
товариства «Порт-Ал» за
місцезнаходженням та про відсутність
об'єктів оподаткування по операціям із
підприємствами-контрагентами ТОВ
«Порт-Ал».

Проте врахування зазначеного
документу у якості єдиного доказу
безтоварності операцій є передчасним.

Як видно із матеріалів справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Укрпрод-Сервіс» є
юридичною особою, зареєстроване 16
грудня 2011 року, тобто є суб'єктом
господарської діяльності (а.с.117-118).

Основними видами діяльності цього
підприємства є: неспеціалізована
оптова торгівля; інша допоміжна
діяльність у сфері транспорту.

У ході судового розгляду встановлено,
що 5 квітня 2012 року позивачем укладено
договір №05042012 із Товариством з
обмеженою відповідальністю «Порт-Ал»
(а.с.45-46), за умовами якого продавець (ТОВ
«Порт-Ал») поставляє та передає харчові
складники, а покупець (ТОВ
«Укрпрод-Сервіс») зобов'язується
прийняти цей товар та своєчасно
здійснити його оплату на умовах
договору. Ціни визначаються згідно
специфікацій, які після підписання
сторонами стають невід'ємними
частинами договору. Сума договору
складає 64103,70 грн., в тому числі податок
на додану вартість 10683,95 грн. Оплата
здійснюється на розрахунковий рахунок
продавця в термін до 90 календарних днів
після поставки.

Товар поставляється окремими партіями
в кількостях та асортименті згідно
специфікацій до цього договору.
Транспортування проводиться
автомобільним транспортом зі складу
продавця за рахунок покупця (пункт 5
договору).

З метою підтвердження виконання умов
вказаного договору та реальності
операції позивачем подано до суду
належним чином засвідчені копії
наступних документів:

- податкова накладна №18 від 6 квітня 2012
року на загальну суму 64103,70 грн., у тому
числі податок на додану вартість 10683,95
грн. (а.с.47);

- видаткова накладна №РН-0406/02 від 6
квітня 2012 року на загальну суму 64103,70
грн. (а.с.48);

- специфікація №1-6/04/12 від 6 квітня 2012
року на поставку товарів на загальну
суму 64103,70 грн., у тому числі податок на
додану вартість 10683,95 грн. (а.с.49);

- товарно-транспортна накладна №6/4/12
від 6 квітня 2012 року (а.с.50);

- платіжне доручення №85 від 24 квітня 2012
року на суму 5448,81 грн. (а.с.56);

- платіжне доручення №113 від 4 травня 2012
року на суму 4848,52 грн. (а.с.57);

- платіжне доручення №526 від 18 жовтня 2012
року на суму 53806,37 грн. (а.с.58).

Оригінали договору №05042012 від 5 квітня
2012 року, видаткової накладної,
специфікації, товарно-транспортної
накладної оглянуто у судовому
засіданні, встановлено відповідність
їм залучених до матеріалів справи
копій таких документів.

Крім того, позивачем подано копію
договору суборенди нерухомого майна
загальною площею 300 кв. м. у смт. Макарів
по вул. Фрунзе, 42 (а.с.109-111), як доказ
наявності складських приміщень.

З метою засвідчення відображення
відповідних операцій із ТОВ «Порт-Ал» у
бухгалтерському обліку надано картки
рахунку 281 та оборотно-сальдові
відомості по рахунку 631 (а.с.122-123).

На підтвердження декларування
названої операції із ТОВ «Порт-Ал» у
податковому обліку позивачем подано
декларацію із податку на додану
вартість за квітень 2012 року із додатком
5 та квитанції №2 про прийняття
Інспекцією таких документів (а.с.51-55).

У судовому засіданні представник
позивача пояснив, що придбана у ТОВ
«Порт-Ал» продукція використовувалась
підприємством у господарській
діяльності, зокрема у подальшому була
реалізована товариствам «Сандора» та
«Напої Плюс». На підтвердження цього
товариством «Укрпрод-Сервіс» надані
засвідчені копії податкових накладних
№1 від 9 квітня 2012 року (а.с.59), №5 від 11
квітня 2012 року (а.с.60); №6 від 17 квітня 2012
року (а.с.61).

Як видно із витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців видами діяльності
товариства «Порт-Ал» є: діяльність
посередників у торгівлі товарами
широкого асортименту; оптова торгівля
іншими офісними машинами та
устаткуванням; оптова торгівля
металами та металевими рудами;
неспеціалізована оптова торгівля
(а.с.113).

Суд підкреслює, що недоліків як у
первинних документах, так і в
податкових накладних, які
оформлювалися на виконання договору
від 5 квітня 2012 року із ТОВ «Порт-Ал»,
під час перевірки не встановлено, не
зазначено їх і у ході судового розгляду
справи. При цьому усі зазначені
документи підписані уповноваженими
особами та скріплені їх печатками.

За таких обставин вбачається, що
твердження про відсутність факту
поставки товару ґрунтуються на
припущеннях та спростовуються
наявними у матеріалах справи доказами.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд констатує, що за
визначенням пункту 185.1 статті 185
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість є операції платників податку,
зокрема, з постачання товарів, послуг
місце постачання яких розташоване на
митній території України, відповідно
до статті 186 цього Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
передбачено статтею 198 Податкового
кодексу України, згідно з якою право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема, з придбання або
виготовлення товарів та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу
України на час вчинення спірних
операцій та видачі податкової
накладної).

За приписами пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

За нормами пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг (пункт 201.4
статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (пункт 201.6 статті 201
Податкового кодексу України).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України передбачено, що
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

У силу положень статей 185, 187, 198, 200, 201
Податкового кодексу України право на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість виникає у
платника податків за сукупності таких
елементів: наявності у сторін
спеціальної податкової
правосуб'єктності (особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник податку на
додану вартість); фактичного
здійснення оподатковуваних операцій
постачальником на користь покупця;
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між операцією з придбання
товарів чи послуг та потребою
використання в господарській
діяльності; документального
підтвердження факту здійснення
господарської операції сукупністю
належним чином складених (оформлених)
первинних та інших документів, які
зазвичай супроводжують операції
певного виду та підтверджують їх
фактичне виконання; наявності у
покупця належним чином складеної
податкової накладної (має усі
обов'язкові реквізити).

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції судом
з'ясовувалися, зокрема, такі обставини:
рух активів у процесі здійснення такої
операції; установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції;
зв'язок між фактом придбання товарів,
понесенням інших витрат і
господарською діяльністю позивача.

Крім того, суд наголошує, що факт
визнання правочину нікчемним має
наслідком застосування негативних
наслідків за цивільним законодавством,
а не донарахування податкових
зобов'язань.

Наявність укладеного між учасниками
господарської операції
цивільно-правового договору або
відсутність визнання такого договору
недійсним або нікчемним сама собою не
свідчить про реальність вчинення
відповідної операції та навпаки.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4
Податкового кодексу України
встановлено презумпцію правомірності
рішень платника податку в разі, якщо
норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків.

Зазначена норма поширюється також і на
кваліфікацію господарських операцій з
метою формування платником податків
податкового кредиту з податку на
додану вартість; податковий кредит
вважається сформованим правомірно,
однак контролюючий орган не
позбавлений можливості довести в
установленому порядку факт
невідповідності задекларованих
наслідків господарської операції
платника податків у податковому обліку
фактичним обставинам.

При цьому з урахуванням норм статей 61
та 44 Податкового кодексу України саме
на контролюючі органи покладається
обов'язок контролювати правильність
формування даних податкового обліку
платників податків, у тому числі щодо
правильності складення та
достовірності первинних документів.

Законом України «Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій визначено
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій та
підтверджують їх здійснення.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(стаття 9 Закону України «Про
бухгалтерський обік та фінансову
звітність в Україні»).

Витрати для цілей визначення
податкового кредиту і об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість мають бути фактично здійснені
та підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів, робіт чи послуг або
в разі якщо придбані товари, роботи чи
послуги не призначені для використання
у господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Суд зазначає, що податкове
повідомлення-рішення, на підставі
якого визначаються податкові
зобов'язання платника податків,
приймається податковим органом за
результатами безпосередньої оцінки
фінансово-господарських документів,
активів та інших обставин
господарської діяльності особи, з
дотриманням визначеної законом
процедури, висновки податкового органу
не можуть ґрунтуватися на
неперевірених припущеннях чи
суб'єктивних думках посадових осіб
інших податкових органів, а повинні
доказуватись як факт і
підтверджуватись документально.

Наявність певної інформації, одержаної
від інших підрозділів податкової
служби чи з інформаційних систем
держаної податкової служби, що не
оформлена рішеннями суб'єкта владних
повноважень і не є юридичним фактом,
утворює лише підставу для перевірки
такої інформації, може породжувати
певні сумніви щодо законності
господарських операцій платника
податків, однак не є беззаперечним
доказом того факту, що в дійсності
платнику податків його контрагентом
ніякі товари не постачались.

Суд звертає увагу, що обов'язок
сплачувати податки і збори та
відповідальність за порушення
податкового законодавства є
персоніфікованими. Визначення
податкових зобов'язань платнику
податків не може ставитись у пряму
залежність від виконання податкових
обов'язків його контрагентом. Тобто, в
основу притягнення позивача до
податкової відповідальності не може
бути покладено висновок акта про
неможливість проведення зустрічної
звірки його контрагента без фактичного
встановлення порушень податкового
законодавства самим позивачем.

Також суд враховує положення статті 18
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», згідно з якою
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, були
внесені до нього, вважаються
достовірними і можуть бути використані
у спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін. Якщо
відомості, які підлягають внесенню до
цього реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні, за винятком випадків, коли
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Судом з'ясовано, що на час укладання і
виконання договору із позивачем ТОВ
«Порт-Ал» було належно зареєстрованою
юридичною особою, а також платником
податку на додану вартість та мало
право виписувати податкові накладні.

Суд звертає увагу, що відповідач жодних
заперечень щодо форми і змісту наданих
позивачем письмових документів як під
час проведення перевірки, так і у ході
судового розгляду справи - не зазначив.
Доказів, які б вказували на недійсність
чи підробку первинних документів або
їх невідповідність
нормативно-правовим актам Інспекція
суду не надала.

Суд, на підставі оцінки наявних у
справі матеріалів та доказів у їх
сукупності, встановив, що факт
здійснення операцій із поставки
товарів, оплати їх вартості,
використання у господарській
діяльності підтверджується
документально; надані позивачем докази
є переконливими для твердження про
реальність господарської операції.

За таких обставин вбачається, що
твердження про безтоварність
ґрунтується на припущеннях,
відповідачем не доведено відсутності
операції із придбання продукції, а
доводи позивача про дійсність
правочину належними доказами не
спростовуються.

За недоведеності відповідачем того, що
контрагентом позивача товари не
поставлялись, висновки податкового
органу є безпідставними.

Таким чином, доводи податкового органу
про заниження позивачем податкового
зобов'язання із податку на додану
вартість у ході судового розгляду не
підтвердились.

За приписами статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За правилами частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Це покладає
на суб'єкта владних повноважень
обов'язок аргументовано, посилаючись
на докази, довести правомірність свого
рішення, дії чи бездіяльності та
спростувати твердження позивача про
порушення його прав, свобод чи
інтересів.

Суд наголошує, що у цьому випадку
податковий орган не довів відсутності
здійснення господарськорої операції
та правомірності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

На підставі викладеного та оцінюючи у
сукупності встановлені обставини і
перевівши наявні в матеріалах справи
докази, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

Як встановлює частина перша статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір у сумі 182,70 грн.,
доказів понесення інших судових витрат
не надано.

Тому судові витрати щодо сплати
судового збору у вказаній сумі
підлягають присудженню на користь
позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області № від 27 травня 2014 року.

Стягнути із Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрпрод-Сервіс»
судові витрати по сплаті судового
збору у сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн.
70 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Скрипка І.М.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 29 липня 2014 р.