Справа № 449/1274/13-а
Суддя: Савчак А. В.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Перемишлянський районний суд
вул.Галицька, 67а м. м. Перемишляни
Перемишлянський район Львівськая
Справа № 449/1274/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2014 Перемишлянський районний суд
Львівської області у складі:

головуючого А. В. Савчак

при секретарі Подусівська Л В

за участі

представника відповідача
Горішний І.С.

представника третьої особи
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Перемишляни
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Романівської сільської ради
Перемишлянського району, третя особа
ОСОБА_4 про визнаннярішення незаконним
та зобов»язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

11.02.20111 року позивач звернувся до суду з
даним позовом. За результатами
перегляду рішення по даній справі,
судом касаційної інстанції дану справу
направлено на новий розгляд суду
першої інстанції.

В своїй позовній заяві позивач просить
суд:

- визнати рішення Романівської
сільської ради №254 від 19 серпня 2009 року
"Про розгляд заяви гр.ОСОБА_4, мешканця
АДРЕСА_1" незаконним.

- зобов"язати відповідача повернути в
його користування 10 кв.м. незаконно
вилученої його присадибної ділянки.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що
в оскаржуваному ним рішенні сесії
сільської ради не зазначено: між якими
саме земельними ділянками
(землекористувачами) затверджено межу
по фактичному стану; в якому саме місці
села Підгородище (не зазначено вулиці і
номерів господарств) затверджено межу,
тобто місцерозташування земельних
ділянок, розділених вказаною межею; які
саме площі земельних ділянок вказано
на абрисі, що невідомо чи додається до
вказаного рішення; до чиїх саме земель
відносяться зображені на абрисі
земельні ділянки, з якими землями
межують із всіх сторін ці земельні
ділянки; цільове призначення земельних
ділянок; до яких земель віднести
спільний заїзд.

Позивач також стверджує, що:

- відповідно до абрису, який додається
до вказаного вище рішення сесії
сільської ради, межа між його
господарством та господарством ОСОБА_4
проходить на віддалі 1,80 метра від стіни
будівлі моєї господарської будівлі, що
категорично не відповідає дійсності,
бо така віддаль становить 3.50 метри;

- в оскаржуваному рішенні сільської
ради не відображено площ земельних
ділянок, які рахуються в
земельно-кадастровій та
погосподарських книгах Романівської
сільської ради;

- комісія сільської ради, яка складала
та фактично встановлювала межі
спільного заїзду є лише дорадчим
органом сільської ради, а тому
повноважень на вчинення таких дій, на
думку позивача, не має.

04.04.2014 року в судовому засіданні був
присутній представник позивача, який
даний адмінітсративний позов
підтримав. Просив його задоволити.

Представник відповідача проти позову
заперечив. Вважав, оскаржуване рішення
правомірним і єдино правильним за
даних обставин.

Предствник третьої особи проти позову
заперечив. вважає такий позов
необгрунтованим, а прийняте
відповідачем рішення правомірним та
законним.

19.05.2014 року ні позивач ні його
представник в судове засідання не
з"явились, про причини неявки суду не
повідомили. Оскільки, вони були
належним чином повідомлені про час і
місце розгляду справи, - судом було
прийнято рішення слухати справу без їх
участі.

Заслухавши пояснення осіб, які брали
участь у розгляді справи, дослідивши
матеріали справи, суд встановив такі
обставини та правовідносини:

Позивач (ОСОБА_3) та третя особа (ОСОБА_4)
проживають у АДРЕСА_1 (12 та 14
відповідно). Їх земельні ділянки, на
яких знаходяться їх домогасподарства,
є суміжними та мають спільну межу.
Протягом значного проміжку часу вони
фактично мали та використовували
спільний заїзд до їх будинковолодінь,
який проходив між будинком ОСОБА_4 та
господарською будівлею ОСОБА_3 (див.
фото арк.39).

Представники відповідача та третьої
особи в судовому засіданні визнали той
факт, що даний спір розпочався після
того, як ОСОБА_4 (третя особа по справі)
здійснив самовільну добудову до
будинку за рахунок земельної ділянки,
яка використовувалась як сіпльний
заїзд. Внаслідок такої добудови,
відставнь між літньою кухнею ОСОБА_4 та
господарською будівлею ОСОБА_3
зменшилась приблизно на 50 сантиметрів
(див. арк. справи 80).

6 травня 1966 року, позивачу було надано
земельну ділянку "із земель власного
користування" площею 0,06 га. під
будівництво власного будинку (а.с. 12).
На підставі даного рішення, позивач
отримав свідоцтво на забудову садиби
(а.с.13) та йому було виділено в натурі
дану земельну ділянку згідно акту (а.с.14
- тильна сторона). Згідно кадастрового
плану (а.с.11) дана земельна ділянка
знаходиться під та біля будинку
позначеного літерами "КЖ" (орієнтир
сад). Співставивши акт відведення
земельної ділянки (а.с.14 - тильна
сторона) з кадастровим планом (а.с.11),
суд приходить до висновку, що відведена
позивачу у 1966 році земельна ділянка
площею 0,06 га. не межує та не стосується
спільного заїзду.

В матеріалах справи також відсутні
будь-які інші рішення (до моменту
подання позову) згідно яких позивачу та
третій особі ОСОБА_4 надавались у
власність чи у користування земельні
ділянки на яких знаходяться їх
будинковолодіння, в т.ч. в районі
спільного заїзду. Тим більше, суду не
надані також акти узгодження і
встановлення меж земельних ділянок
гр.ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Представник
відповідача стверджував, що до 2011 року
Романівською сільською радою жодних
рішень про надання у власність чи
користування земельних ділянок, на
яких розташовані їх будинковолодіння,
не приймалось. Дані земельні ділянки їм
в натурі не виділялись, а відповдіно
жодних державних актів про право
власності чи про право користвання
даними земельними ділянками ні у
ОСОБА_3 ні у ОСОБА_4 не має.

Тим не менше, і позивач і третя особа
фактично користуються даними
земельними ділянками та проживають в
житлових будинках, що на них
знаходяться і фактично є суміжними
землекористувачами.

З протоколу №12 засідання постійної
комісії з питань приватизації,
земельних відносин,
сільськогосподарського виробництва та
екології Романівської сільської ради
від 12 серпня 2009 року (а.с.8) вбачається,
що комісія рекомендувала Романівській
сільській раді два варіанти вирішення
питання щодо облаштування заїзду до
господарств ОСОБА_3 та ОСОБА_4:

- облаштування спільного заїзду;

- встановлення меж згідно карти.

На підставі таких рекомендації
Романівська сільська рада прийняла
оскаржуване позивачем рішення (а.с.9),
яким вирішила за доцільним в даному
випадку облаштувати спільний заїз,
відмовишись від втсановлення меж між
домогомподарствами.

При цьому слід зазначити, що пунктом 2
оскаржуваного рішення позивача також
було зобов"язано облаштувати критий
гноєзбірник. Дане питання позивачем не
оспорювалось, хоча його вимоги
стосувались визнання рішення
незаконним повністю, а не його частини.

В матеріалах справи також міститься
викопіювання даних земельних ділянок
станом на 1956 рік (жодна із сторін не
заперечувала, що йде мова про ті самі
ділянки, які на той час були закріплені
за іншими людьми - із пояснень
представника відповідача - родичів
ОСОБА_3 та ОСОБА_4). (а.с. 76-78). З даного
викопіювання вбачається, що межа
земельної ділянки між ділянками (в
районі теперішнього спільного заїзду)
розташована в безпосередній
близькості до будинку (споруди) ОСОБА_3
(див. а.с.78).

Представник відповідача стверджував,
що у 1994 році радою приймалось рішення
про надання третій особі (ОСОБА_4) у
власність земельної ділянки, в т.ч. тої
на якій знаходиться будинковолодіня
останнього. Однак, суду на
підтвердження цього було надано копія
рішення від 01.04.1994 року (а.с.163) з якого
вбачається, що ОСОБА_4 надавалась
земельна ділянка для ведення
особистого підсобного господарства, а
не для обслуговування житлового
будинку. Тому суд, дане рішення до уваги
не бере.

В матеріалах справи також містяться
два рішення від 4 листопада 2011 року
АДРЕСА_1, якими позивачу надавались
земельні ділянки, в т.ч. і під його
будинковолодіння в АДРЕСА_1 (а.с.161, 162).
Однак, такі рішення прийняті вже після
звернення до суду і акту виносу даної
земельної ділянки в натурі не має.

Відповідно до ст.25 ЗУ "Про місцеве
самоврядування в Україні" сільські,
селищні, міські ради правомочні
розглядати і вирішувати питання,
віднесені Конституцією України, цим та
іншими законами до їх відання.

Ч.3 ст.158 Земельного кодексу відносить
до компетенції органів місцевого
самоврядування вирішують земельні
вирішення цілої низки спорів в сфері
земельних відносин, серед яких і спори
у межах населених пунктів щодо
додержання громадянами правил
добросусідства.

Зважаючи на дані законодавчі
положення, суд приходить до висновку,
що відповідач діяв на підставі наданих
йому повноважень і в межах закону.
Факту порушення з боку відповідача
прав позивача суд не вбачає, оскільки,
облаштовуючи спільний заїзд,
Романівська сільська рада фактично
земельних ділянок у позивача (та й у
третьої особи) не вилучала.

Позивачем не надано жодного доказу
нележності йому частини земельної
ділянки (10 кв.м.), на якій було
облаштовано спільний заїзд.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.25 ЗУ "Про місцеве самоврядування в
Україні", ч.3 ст.158 Земельного кодексу
України, ст.ст. 17-19, 35, 71, 94, 160-163, 186 КАС
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
Романівської сільської ради
Перемишлянського району, третя особа
ОСОБА_4 про визнання рішення
незаконним та зобов»язання вчинити дії
- відмовити.

Апеляційну скаргу на постанову суду
першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
повного тексту постанови. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя А. В. Савчак