Справа № 305/2674/13-а, 2а-305/4/14
Суддя: Гудим Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 р.
Справа № 876/2866/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Гудима Л.Я.

суддів:
Довгополова О.М., Ільчишин Н.В.,

за участі секретаря судового
засідання: Шуптар Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Рахівського
районного суду Львівської області від
07 лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Державної інспекції сільського
господарства України, Державної
інспекції сільського господарства в
Закарпатській області про визнання дій
неправомірними, скасування постанов та
приписів, та стягнення моральної шкоди,
-

В С Т А Н О
В И В:

В листопаді 2013 року позивач - ОСОБА_1
звернулася в суд з вищевказаним
позовом до Державної інспекції
сільського господарства України,
Державної інспекції сільського
господарства у Закарпатській області
про визнання дій протиправними
посадових осіб Державної інспекції
сільського господарства України та
Державної інспекції сільського
господарства у Закарпатській області,
скасування постанов про накладення
адміністративного стягнення №00000219 від
22.07.2013 року та №00000229 від 07.10.2013 року,
скасування приписів №00000433 від 16.07.2013
року та №00000437 від 01.10.2013 року, та
стягнення моральної шкоди в розмірі 10000
грн..

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в
ході перевірки дотримання вимог
земельного законодавства з приводу
знищення межових знаків головним
спеціалістом порушено норми чинного
законодавства при складанні акту
перевірки від 16.07.2013 року , припису
№00000433 від 16.07.2013 року, протоколу про
адміністративне правопорушення №00000217
від 16.07.2013 року, акту перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства від 01.10.2013 року, припису
№00000437 від 01.10.2013 року, а також зазначає,
що внаслідок чого Державною інспекцією
сільського господарства в
Закарпатській області при винесені
неправомірні постанови про накладення
адміністративного стягнення №00000219 від
22.07.2013 року та №00000229 від 07.10.2013 року.
Окрім цього вказує, що діяльністю
відповідачів позивачці завдано
сильних моральних страждань, що
виразилось у значному погіршенні її
здоров»я, а тому просить стягнути на її
користь моральну шкоду в розмірі 10000
грн.

Постановою Рахівського районного суду
Львівської області від 17 березня 2013
року позовні вимоги задоволено
частково, визнано протиправними дії та
бездіяльність посадових осіб
Державної інспекції сільського
господарства в Закарпатській області.
Скасовано постанову головного
спеціаліста відділу оперативного
контролю за дотриманням земельного
законодавства Державної інспекції
сільського господарства в
Закарпатській області №00000219 від 22.07.2013
року. Скасовано постанову головного
спеціаліста відділу оперативного
контролю за дотриманням земельного
законодавства Державної інспекції
сільського господарства в
Закарпатській області №00000229 від 07.10.2013
року. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись із винесеним судовим
рішенням в частині відмови у стягненні
з відповідачів моральної шкоди в
розмірі 10000 грн., його оскаржила
позивачка, яка покликаючись на неповне
з»ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить суд апеляційної
інстанції скасувати постанову суду в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог та прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі, також вирішити питання про
розподіл судових витрат стягнувши з
відповідачів на її користь судові
витрати у розмірі 3411,45 грн..

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
суду першої інстанції без змін. При
цьому суд виходить з наступних підстав.

Розглядувані відносини на час їх
виникнення регулювалися приписами
Земельного кодексу України, Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, Закону України «Про
охорону земель», Закону України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель», Положенням про
Державну інспекцію сільського
господарства України затвердженого
Указом Президента України №459 від
13.04.2011 року.

Як видно з матеріалів справи на вимогу
прокуратури Рахівського району
№73р.(1035) від 08.05.2013 року головним
спеціалістом відділу оперативного
контролю Державної інспекції
сільського господарства в
Закарпатській області - Ревкало В.В.
проведено перевірку з приводу знищення
межових знаків земельної ділянки
ОСОБА_3, про що складено акт. В ході
перевірки встановлено, що позивачка
знищила межові знаки земельної ділянки
гр.. ОСОБА_3, чим порушила вимоги
земельного законодавства. На підставі
перевірки видано припис за №00000257 від
04.06.2013 року про усунення порушення
земельного законодавства, шляхом
відновлення огорожі земельної ділянки
та надано 30-ти денний термін щодо
усунення даного порушення. За
результатами даної перевірки складено
протокол про адміністративне
правопорушення №00000202 від 04.06.2013 року та
винесено постанову про накладення
адміністративного стягнення №00000202 від
04.06.2012 року, якою визнано гр.. ОСОБА_1
винною у вчиненні адміністративного
правопорушення за ст..56 КУпАП та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 170 грн..

Рішенням Державної інспекції
сільського господарства в
Закарпатській області щодо розгляду
скарги на постанову по справі про
адміністративне правопорушення №04/1/3306
від 25.06.2013 року, постанову №00000202 від
04.06.2013 року про накладення
адміністративного стягнення гр..
ОСОБА_1 скасовано, а справу направлено
на новий розгляд.

Наказом Державної інспекції
сільського господарства в
Закарпатській області №346 від 11.07.2013
року про проведення перевірок доручено
головному спеціалісту відділу
оперативного контролю Державної
інспекції сільського господарства в
Закарпатській області - Ревкало В.В.
провести позапланову перевірку гр..
ОСОБА_1 щодо знищення нею межових
знаків земельної ділянки.

Позаплановою перевіркою 16.07.2013 року
встановлено, що остання знищила межові
знаки земельної ділянки гр.. ОСОБА_3, чим
порушила вимоги земельного
законодавства. На підставі перевірки
видано припис за №00000433 від 16.07.2013 року
про усунення порушення земельного
законодавства, шляхом відновлення
огорожі земельної ділянки та надано
30-ти денний термін щодо усунення даного
порушення. За результатами даної
перевірки складено протокол про
адміністративне правопорушення №00000217
від 16.07.2013 року та винесено постанову
про накладення адміністративного
стягнення №00000219 від 22.07.2012 року, якою
визнано гр.. ОСОБА_1 винною у вчиненні
адміністративного правопорушення за
ст..53-1 КУпАП та накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 170 грн..

Позивачка не погодившись із
вищевказаним приписом та постановою
оскаржила їх у контролюючий орган -
Державну інспекцію сільського
господарства України. У відповідь на
дане звернення Державною інспекцією
сільського господарства України
зазначено, що нею доручено Державній
інспекції сільського господарства в
Закарпатській області постанову по
справі про адміністративне
правопорушення №00000219 від 22.07.2013 року
скасувати, а справу закрити, та
рекомендовано дані спірні відносини
вирішити у судовому порядку, оскільки
остання не наділена правами захищати
права, свободи та інтереси осіб в
цивільно-правових спорах.

Всупереч даному дорученню, на підставі
наказу Державної інспекції сільського
господарства в Закарпатській області
№444 від 30.09.2013 року, головним
спеціалістом відділу оперативного
контролю Державної інспекції
сільського господарства в
Закарпатській області - Ревкало В.В.
проведено перевірку з приводу
виконання припису №00000433 від 16.07.2013
року. В ході перевірки встановлено, що
позивачка на даний час порушення не
усунула, припис №00000433 від 16.07.2013 року -
не виконано. На підставі перевірки
видано припис за №00000437 від 01.10.2013 року
про усунення порушення земельного
законодавства, шляхом звільнення
самовільно зайнятої частини земельної
ділянки площею - 0,0015 га та надано 30-ти
денний термін щодо усунення даного
порушення. За результатами даної
перевірки винесено постанову про
накладення адміністративного
стягнення №00000229 від 07.10.2012 року, якою
визнано гр.. ОСОБА_1 винною у вчиненні
адміністративного правопорушення за
ст..188-5 КУпАП та накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 170 грн..

Як передбачено пунктом «б» частини 1
статті 211 Земельного кодексу України
громадяни та юридичні особи несуть
цивільну, адміністративну або
кримінальну відповідальність
відповідно до законодавства за
самовільне зайняття земельних ділянок.

Статтею 53-1 Кодексу України про
адміністративні правопорушення
встановлено, що самовільне зайняття
земельної ділянки тягне за собою
накладення штрафу на громадян від
десяти до п»ятидесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян і на посадових осіб - від
двадцяти до ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Також статтею 268 Кодексу України про
адміністративні правопорушення особа,
яка притягається до адміністративної
відповідальності має право:
знайомитися з матеріалами справи,
давати пояснення, подавати докази,
заявляти клопотання, при розгляді
справи користуватися юридичною
допомогою адвоката, іншого фахівця у
галузі права, який за законом має право
на надання правової допомоги особисто
чи за дорученням юридичної особи,
виступати рідною мовою і користуватися
послугами перекладача, якщо не володіє
мовою, якою ведеться провадження,
оскаржити постанову по справі. Справа
про притягнення до адміністративної
відповідальності розглядається в
присутності особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності.
Під час відсутності цієї особи справу
може бути розглянуто лише у випадках
коли є дані про своєчасне її сповіщення
про місце і час розгляду справи і якщо
від неї не надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи.

Однак зі слів позивачки, що й
підтверджується матеріалами справи
головним спеціалістом відділу
оперативного контролю Державної
інспекції сільського господарства в
Закарпатській області при складанні
протоколу про адміністративні
правопорушення №00000217 від 16.07.2013 року,
постанови про адміністративне
правопорушення №00000219 від 22.07.2013 року,
та постанови про адміністративне
правопорушення №00000229 від 07.10.2013 року
вимог статті 268 КУпАП не виконано.

Колегія суддів також ставить під
сумнів про існування протоколу про
адміністративне правопорушення №00000229
від 01.10.2013 року, оскільки в матеріалах
справи такий відсутній, а відповідно до
ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб»єкта владних
повноважень обов»язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Судом першої інстанції доведено
неправомірність винесення постанов
про адміністративне правопорушення
№00000219 від 22.07.2013 року та №00000229 від
07.10.2013 року, що й відповідачами не
оскаржується.

Даний факт кореспондується з листом
Державної інспекції сільського
господарства України №Б-33-6-9/1292 від
20.08.2013 року.

Щодо позовних вимог позивачки про
відшкодування моральної шкоди колегія
суддів вказує на наступне.

У доданій до апеляційної скарги
виписки із медичної картки
амбулаторного хворого від 17.02.2014 року
зазначено, що позивачка скаржилась на
сильну головну біль, запаморочення, шум
у вухах, безсоння, біль у серці,
серцебиття, дратівливість. Проте
наявність вини відповідачів у
погіршенні здоров»я не доведено.

Згідно абзацу 2 частини 5 постанови
Пленуму Верховного суду України №4 від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов»язковому
з»ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв»язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з»ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що вірним
є висновок суду першої інстанції про
відмову в задоволенні вимог позивача
про стягнення моральної шкоди,
оскільки не доведено наявність і
заподіяння такої позивачу з боку
відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат колегія суддів приходить до
висновку про безпідставність таких
заявлених вимог.

Відповідно до частини 3 статті 87
Кодексу адміністративного судочинства
України до витрат, пов»язаних з
розглядом справи, належать: витрати на
правову допомогу; витрати сторін та
їхніх представників, що пов»язані із
прибуттям до суду; витрати, пов»язані
із залученням свідків, спеціалістів,
перекладачів та проведенням судових
експертиз; витрати, пов»язані з
проведенням огляду доказів на місці та
вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи.

Апелянтом про відшкодування надано
копії проїзних документів сполучення
Київ-Івано-Франківськ та
Івано-Франківськ-Київ, на прізвище
ОСОБА_4 в підтвердження того, що її
представник поніс витрати, які
пов»язані із прибуттям до суду. Проте,
як видно з матеріалів справи
представник позивачки - ОСОБА_4
проживає за адресою: АДРЕСА_1.

З огляду на наведене колегія суддів
критично ставиться на відшкодування
таких витрат як таких, що не
відповідають дійсності.

Також відповідно до ч.2 ст. 94 КАС України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони - суб»єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов»язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Статтею 97 КАС України суд за
клопотанням однієї зі сторін визначає
грошовий розмір судових витрат, які
повинні бути їй компенсовані.

Однак відповідно до частини 6 статті 94
КАС України якщо суд апеляційної чи
касаційної інстанції, не повертаючи
адміністративної справи на новий
розгляд, змінить судове рішення або
ухвалить нове, він відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції
залишає в силі постанову суду першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку про відсутність підстав зміни
розподілу судових витрат, оскільки
такі розподіляється постановою суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є безпідставними та не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
доводи апелянта на правомірність
прийнятої постанови не впливають та
висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст. ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Рахівського
районного суду Львівської області від
07 лютого 2014 року у справі № 305/2674/13-а -
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст. 160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
Л.Я. Гудим

Судді:
О.М. Довгополов

Н.В. Ільчишин

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 23.07.2014 року.