Справа № 826/7515/14
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2014-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 червня 2014 року № 826/7515/14
Окружний адміністративний суд м.Києва
у складі судді Клименчук Н.М.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1доВідділу Державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції м.
Києвапро визнання неправомірними
дій та зобов'язання вчинити діїНа
підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд
розглядає справу у письмовому
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного
адміністративного суду м.Києва з
позовом до Відділу Державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції м. Києва
про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити дії.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
відповідачем накладено арешт на
спадкове майно позивача, при цьому
рішення суду в рамках виконання якого
такий арешт було накладено, боржником
виконано у повному обсязі, однак арешт
з майна, як після завершення
виконавчого провадження так і на
вимогу позивача, знято не було.

Представник відповідача до суду не
з'явився, письмових заперечень з
приводу заявленого позову не подав,
хоча про дату, час та місце розгляду
справи зазначену особу повідомлено
належним чином, відповідно до вимог
ст.ст.35, 37 Кодексу адміністративного
судочинства України.

З огляду на вищевикладене та з
урахуванням вимог ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд приходить до висновку про
доцільність розгляду справи у
письмовому провадженні на підставі
наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Відділом Державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції м. Києва в рамках виконавчого
провадження відкритого на виконання
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 25.06.2005року № 2-626, Постановою
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від
19.01.2007року накладено арешт на Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_3.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи копії Свідоцтва про смерть
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Позивач ОСОБА_1 з метою відкриття
спадкової справи звернувся до
Шістнадцятої Київської нотаріальної
контори, де в рамках оформлення
спадкової справи дізнався про внесення
відповідачем заборони на відчуження
майна, а саме частини зазначеної вище
квартири, що належала його матері.

З метою зняття арешту із спадкового
майна позивач звернувся до Відділу
Державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції м. Києва, однак листом від
21.05.14р. позивачу відмовлено у зв'язку із
відсутністю матеріалів виконавчого
провадження.

ОСОБА_1 вважає протиправною
бездіяльність відповідача, що полягала
у відмові в знятті арешту із спадкового
майна, а тому звернувся до суду із даним
позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд прийшов
до переконання про підставність
позовних вимог виходячи з наступних
міркувань.

Під виконавчим провадженням, в
контексті ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» (далі -Закон),
розуміють сукупність дій органів і
посадових осіб, зазначених у цьому
Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону ,
примусове виконання рішень державною
виконавчою службою здійснюється на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Положенням ст. 5 Закону визначено права
та обов'язки державних виконавців при
здійсненні ними заходів примусового
виконання рішень.

Так, державний виконавець здійснює
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, (далі - виконавчий документ), у
спосіб і порядок, визначені виконавчим
документом.

Разом з тим пунктом 8 частини 1 статті 49
Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено, що Виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом.

Як зазначено вище, підставою для
накладення арешту на майно належне гр..
ОСОБА_3 було стягнення з такої коштів на
користь Управління праці та
соціального захисту населення за
рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 25.06.2005року № 2-626.

При цьому, на запит позивача Відділом
Державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції м. Києва повідомлено, що
матеріали такого виконавчого
провадження відсутні, а тому немає
можливості повідомити більш детальну
інформацію та відповідно зняти арешт з
спадкового майна.

Однак як вбачається з листа Управління
праці та соціального захисту населення
від 25.09.2014 за № 37/12-4034, сума боргу,
присуджена до стягнення рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва з
гр.. ОСОБА_3, утримана з пенсії вказаної
особи у повному обсязі.

З наведених фактичних обставин справи,
а також норм чинного законодавства, у
відповідача були усі підстави для
завершення виконавчого провадження в
рамках якого було накладено арешт на
спадкове майно.

Слід зауважити, що у разі завершення
виконавчого провадження з підстав
повного виконання рішення суду,
державним виконавцем виноситься
постанова про закінчення виконавчого
провадження де зазначається про зняття
арешту, накладеного на майно боржника
(ст. 50 Закону України «Про виконавче
провадження»).

Враховуючи наведені фактичні
обставини справи, а саме встановлення
судом настання обставин, що безумовно
передбачають обов'язок відповідача
щодо знаття раніше накладеного арешту
на майно боржника, суд приходить до
переконання, що позовні вимоги
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

При розгляді справи, суд перевіряє
відповідність оскаржуваного рішення
принципам, визначеним ч.3 ст.2 КАС
України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 69, 70, 71, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність
Відділу Державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції м. Києва в частині відмови в
знятті арешту із спадкового майна та
зобов'язати скасувати постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження від 19.01.2007
року, якою накладено арешт на Ѕ частини
квартири АДРЕСА_1, що належала на праві
приватної власності ОСОБА_3

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст.185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Н.М. Клименчук