Справа № 810/2644/14
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2014 року № 810/2644/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Виноградова
О.І., розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "МЦ Баухемі" до
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

30 квітня 2014 р. до Київського
окружного адміністративного суду
звернулося товариство з обмеженою
відповідальністю "МЦ Баухемі" (далі -
позивач) з позовом до
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області (далі - відповідач)
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 28 листопада 2013
р. та 20 лютого 2014 р. № №
, (відповідно).

Позовні вимоги обґрунтовані
тим, що відповідач протиправно зробив
висновки про порушення позивачем
вимог податкового законодавства та про
нікчемність правочинів, які були
укладені у період з 1 липня 2011 р. по 31
грудня 2012 р. між позивачем та:
товариством з обмеженою
відповідальністю "ПМК-12" (далі - ТОВ
"ПМК-12"), приватним підприємством
"Мета-Груп Україна" (далі - ПП "Мета-Груп
Україна"). Стверджує, що всі укладені
позивачем угоди були реальні та
виконані їх сторонами в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, подав до
суду письмові заперечення, в яких у
задоволенні позову просив відмовити
посилаючись на те, що встановлені в
ході перевірки порушення вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства дійсно мали місце. (т. 2
а.с. 85-93).

1 липня 2014 р. представниками
сторін було подано суду письмові
клопотання про розгляд справи без
участі їх представників.

Розглянувши матеріали справи,
клопотання сторін, суд не знаходить
перешкод для розгляду справи та вважає
за можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження, без участі
повноважних представників сторін
відповідно до приписів ч. 4 ст. 122
КАС України за наявними в ній
матеріалами.

Суд, дослідивши наявні матеріали
справи, встановив таке.

29 квітня 2005 р. позивач зареєстрований
як юридична особа, що підтверджується
копією витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців серія АД № 508598 (т. 1
а.с. 113-114).

Основним видом діяльності позивача за
КВЕД-2010 є виробництво сухих
будівельних сумішей.

У період з 19 вересня по 16 жовтня 2013 р.
відповідачем було проведено
документальну планову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 1 липня 2011 р.
по 31 грудня 2012 р. за результатами якої 6
листопада 2013 р. було складено акт
перевірки № 1189/2200/33482370 (далі - акт
перевірки) (т. 1 а.с. 24-74).

У розділі "Висновок" названого акту
перевірки зазначено, що позивачем
порушено:

1) п. 135.1, ст. 135, п.п. 135.4.1, п. 135.4, ст. 135, п.п.
135.5.11, п.п. 135.5.14, п. 135.5 ст. 135 ст. 137, п.п.139.1.9
п. 139.1 ст. 139.1 Податкового Кодексу
України від 2 грудня 2010 р. № 2755-IV (далі -
ПК України), що призвело до заниження
податку на прибуток підприємства в
періоді, що перевірявся, на загальну
суму 448 511 грн 65 коп., в т.ч. по періодам
за: 4 квартал 2011 р. на суму 175598 грн 74 коп.,
2 квартал 2012 р. - 172 244 грн 85
коп., 3 квартал 2012 р. - 99 334 грн 52
коп., 4 квартал 2012 р. - 1333 грн 00 коп.

2) п. 190.1, ст. 190, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, п.
198.6, ст 198 ПК України, що призвело до
заниження податку на додану вартість в
періоді, що перевірявся, на загальну
суму 175 040 грн 38 коп.

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення. Зокрема, від:

- 28 листопада 2013 р. податкове
повідомлення - рішення № , яким
збільшено позивачу суму грошового
зобов'язання на загальну суму 262 560 грн 37
коп., з якої за основним платежем - 175040
грн 18 коп., за штрафними санкціями - 87 520
грн 19 коп. (далі - податкове
повідомлення-рішення № ) (т. 1 а.с.
75);

- 20 лютого 2014 р. податкове повідомлення -
рішення № , яким збільшено
позивачу суму грошового зобов'язання
на загальну суму 584 986 грн 11 коп., з якої
за основним платежем - 448 511 грн 65 коп., за
штрафними санкціями - 136 456 грн 46 коп.
(далі - податкове повідомлення-рішення
№ ) (т. 1 а.с. 77);

У зв'язку з тим, що позивач вважає
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення протиправними,
ним було подано даний адміністративний
позов до суду.

Спірні правовідносини
врегульовані ПК України.

Згідно з вимогами п. 138.2 ст. 138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Платник податку для визначення
об'єкта оподаткування має право на
врахування витрат, підтверджених
документами, що складені нерезидентами
відповідно до правил інших країн.

Як убачається з вимог п.п. 139.1.9 п.
139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до
складу витрат: витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відповідно до вимог п. 198.2 ст. 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником
податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з вимогами п. 198.3 ст. 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Як убачається з п. 187.9 ст. 187 ПК
України, датою виникнення податкових
зобов'язань виконавця довгострокових
договорів (контрактів) є дата фактичної
передачі виконавцем результатів робіт
за такими договорами (контрактами).

Для цілей цього пункту
довгостроковий договір (контракт) - це
будь-який договір на виготовлення
товарів, виконання робіт, надання
послуг з довготривалим (більше одного
року) технологічним циклом виробництва
та якщо договорами, які укладені на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапного їх здавання.

Відповідно до вимог абз. 1, 2 п. 198.6
ст. 198 ПК України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Згідно з вимогами п. 200.1 ст. 200 ПК України
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до вимог п. 200.3 ст. 200 ПК
України при від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Як убачається з п. 200.4 ст. 200 ПК України,
якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно з вимогами п. 201.4 ст. 201 ПК України
податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця.

Як убачається з п. 201.6 ст. 201 ПК
України, податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Відповідно до вимог п. 201.12 ст. 201 ПК
України у разі ввезення товарів на
митну територію України документом, що
посвідчує право на віднесення сум
податку до податкового кредиту,
вважається митна декларація, оформлена
відповідно до вимог законодавства, яка
підтверджує сплату податку. Для
операцій з постачання послуг
нерезидентом на митній території
України документом, що посвідчує право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту, вважається
податкова накладна, податкові
зобов'язання за якою включені до
податкової декларації попереднього
періоду.

Наявні матеріали справи свідчать про
таке.

Як вже зазначалось відповідачем було
винесено податкові-повідомлення
рішення № № та .

1. Стосовно правомірності
винесення податкового
повідомлення-рішення №
судом встановлено таке.

Дане податкове повідомлення-рішення
було винесено з посиланням на
порушення позивачем п. 190.1, ст. 190, п. 188.1
ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6, ст 198 ПК
України.

Зокрема, відповідачем в акті перевірки
було зазначено про:

- здійснення реалізації товару за ціною
нижче його митної вартості;

- не відображення податкових
зобов'язань з продажу товарів, які не
почали використовуватись в межах
господарської діяльності, однак,
списаних за актами від 28
грудня 2012 р. № № , , ,
, , , , . У
зв'язку з чим відповідачем було
зроблено висновок, про заниження суми
податкових зобов'язань складає - 42 055
грн 09 коп.

- включення до податкового кредиту суми
податку, сплаченого, нарахованого у
зв'язку з придбанням товарів, послуг, не
підтверджених податковими накладними
(т. 1, а.с. 43-68).

Так, у розділі 3.2.1. акту перевірки
зазначено про порушення вимог п. 190.1
ст.190 ПК України, зокрема, про
реалізацію товарів за ціною нижчою від
їх митної вартості на загальну суму 123
334 грн 30 коп.

Проте, у наведена норма стосується
оподаткування товарів при ввезенні їх
на митну територію України, тобто, не
може жодним чином стосуватися товарів,
які реалізувалися позивачем після їх
розмитнення у встановленому законом
порядку.

Крім того, судом враховано, що
зазначенені товари позивачем було
ввезено на територію України в митному
режимі імпорту, а отже сплачено податок
на додану вартість безпосередньо перед
оформленням митних декларацій в сумі,
розрахованій відповідно до вимог
Митного та Податкового кодексів
України.

Дана обставина підтверджується
копіями оборотно-сальдових відомостей
по рахунку 6851 «Розрахунки з іншими
кредиторами» за 2012 р. та 2 півріччя 2011 р.,
актами про звірення залишків сум
коштів передоплати на відповідному
рахунку митного органу (т. 2 а.с. 21-24).

Крім того, відповідачем не було
дотримано вимог п.п. 5.2 п. 5 Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 22 грудня 2010 р. № 984 (далі -
Порядок № 984).

Зокрема, даною нормою
передбачено, що, у разі встановлення
перевіркою порушень податкових
законодавства за кожним відображеним в
акті фактом порушення необхідно чітко
викласти зміст порушення з посиланням
на конкретні пункти і статті
законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої, здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень.

Проте, відповідачем цього
зроблено не було.

Зокрема, не була зазначена назва
та кількість товару стосовно якого
було вирахувано різницю між фактичною
ціною реалізації та митною вартістю
цього товару, що унеможливлює
перевірку викладених в акті перевірки
№ 1189/2200/33482370 розрахунків.

Крім того, в акті перевірки та в
судовому засіданні відповідачем не
було наведено норм чинного
законодавства, якими суб'єкту
господарської діяльності заборонено
реалізацію товару за ціною нижчою від
митної вартості, за якою їх було
імпортовано.

Водночас твердження відповідача, щодо
порушення позивачем вимог п. 188.1 ст. 188,
п. п. 198.1, 198.3 ст. 198 спростовується
наявністю уточненої податкової
декларації за грудень 2012 р., яку
останнім було подано у лютому 2013 р. (т. 1
а.с. 80-84).

Відповідачем також було поставлено під
сумнів фінансово - господарську
діяльність позивача, зокрема,
реальність господарських операцій з
контрагентами - ТОВ «ПМК-12» та ПП
«Мета-Груп Україна» та зроблено
висновок, що господарські операції між
ними були фіктивними правочинами.

Проте, судом встановлено, що 1 серпня 2011
р. між позивачем (замовником) та
ТОВ "ПМК - 12" (підрядником) було
укладено договір № 21 (далі - договір №
21) (т. 2 а.с. 8-10).

Згідно з пп. 1.1 п. 1 названого договору
підрядник взяв на себе зобов'язання
власними силами зробити улаштування
профнастилу складу готової продукції
позивача по вул. Маяковського 38 у м.
Березань Київської області, а замовник
- прийняти та оплатити виконані роботи.

На виконання договору № 21 ТОВ "ПМК - 12"
позивачем суду було надано такі докази
(оригінали для огляду та копії для
долучення до матеріалів справи):

1) акт здачі-прийняття робіт від 30
вересня 2011 р. (т. 2 а.с. 1-5);

2) податкові накладні від 26 серпня та 30
вересня 2011 р.,
(т. 1 а.с. 91-92).

Зазначені документи підписані
посадовою особою "ПМК - 12", завірені
печаткою цього підприємства та
свідчать, що ТОВ "ПМК - 12" було виконано
для позивача роботи, визначені
договором № 21.

На підтвердження факту розрахунків за
виконані ТОВ "ПМК - 12" роботи позивачем
надано копії банківських виписок від 26
серпня та 27 жовтня 2011 р. (т. 2 а.с. 11-12).

Крім того, судом враховано, що на дату
укладення та виконання договору № 21 у
розпорядженні позивача були документи
на підтвердження державної реєстрації
ТОВ "ПМК - 12", зокрема, копія
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців серія АД № 512613, згідно з
яким названий контрагент
зареєстрований як юридична особа 8
червня 2001 р. (т. 2 а.с. 81-82).

Стосовно господарських відносин
позивача з ПП "Мета-Груп Україна" судом
встановлено таке.

17 квітня 2012 р. між позивачем (покупцем)
та ПП "Мета-Груп Україна"
(постачальником) було укладено договір
поставки № 316 (далі - договір № 316) (т. 2
а.с. 27).

Згідно з п.п. 1.1 п. 1 названого договору
постачальникник зобов'язався передати,
а покупець - сплатити та прийняти
металопродукцію.

На виконання договору № 316 ПП "Мета-Груп
Україна" позивачем суду було надано
такі докази (оригінали для огляду та
копії для долучення до матеріалів
справи):

1) акти приймання-передачі робіт (а.с.
38-54);

4) податкову накладну від 20 квітня 2012 р.
(т. 1 а.с. 90);

5) видаткову накладну від 26 квітня 2012 р.
(т. 2 а.с. 25).

Зазначені документи підписані
посадовою особою ПП "Мета-Груп Україна",
завірені печаткою цього підприємства
та свідчать, що ПП "Мета-Груп Україна"
було виконано для позивача роботи,
визначені договором № 316.

На підтвердження факту розрахунків за
виконані ПП "Мета-Груп Україна" роботи
позивачем надано копії банківських
виписок від 20 квітня 2012 р. (т. 2 а.с. 26).

Крім того, судом враховано, що на дату
укладення та виконання договору № 316 у
розпорядженні позивача були документи
на підтвердження державної реєстрації
ПП "Мета-Груп Україна", зокрема, копія
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців серія АД № 522611, згідно з
яким названий контрагент
зареєстрований як юридична особа 13
серпня 2009 р. (т. 1 а.с. 159, т. 2 а.с. 58-60
відповідно).

На підставі викладено суд дійшов
висновку, що:

- укладення та виконання
позивачем договорів з ТОВ «ПМК-12» та ПП
«Мета-Груп Україна» дійсно мали місце
та були вчинені з метою здійснення
господарської діяльності;

- виконання сторонами названих
договорів призвело до зміни майнового
стану позивача;

- на дату укладення та виконання
позивачем названих договорів у нього
не було сумніву стосовно дійсності
реєстрації та господарської
діяльності ТОВ «ПМК-12» та ПП «Мета-Груп
Україна», що підтверджується наявними
у матеріалах справи копіями витягів з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України.

2. Стосовно правомірності
винесення податкового
повідомлення-рішення №
.

Дане податкове повідомлення-рішення
було винесено з посиланням на
порушення позивачем п. 135.1, ст. 135, п.п.
135.4.1, п. 135.4, ст. 135, п.п. 135.5.11, п.п. 135.5.14, п.
135.5 ст. 135 ст. 137, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139.1 ПК
України.

Так, відповідач зазначив в акті №
1189/2200/33482370 про:

- заниження доходу від операційної
діяльності;

- не включення доходів до складу інших
доходів;

- не підтвердження документально
витрат, включених до складу витрат на
збут;

- не підтвердження документально
витрат, включених до складу інших
витрат;

- не підтвердження відповідними
рахунками включення витрат до складу
витрат - додаток АМ до декларації (т. 1,
а.с. 30-42).

Так, у розділі 3.1.1. акту перевірки
зазначено про заниження показників,
задекларованих у рядку 0.2. Декларацій
«Дохід від операційної діяльності
(дохід від реалізації товарів, (робіт,
послуг))», всього у сумі 325 579 грн 61 коп. у
т.ч. за: 4 квартал 2011р. - 127 889 грн 00 коп., 1
квартал 2012 р. - 59 030 грн 00 коп., 2 квартал
2012 р. - 20 641 грн 00 коп., 4
квартал 2012 р. - 118 019 грн 61 коп. У зв'язку з
цим доходи від реалізації по даних
бухгалтерського обліку позивача
відповідачем було розраховано
наступним чином: КТ рах. 70 за 4 квартал
2011 р. /1,2 (14 454 649 грн 72 коп. /1,2 =
12 045 541 грн 43 коп).

Проте, відповідачем не було враховано,
що 70 рахунок бухгалтерського обліку
має субрахунки 701, 702, 703 та 704.

Так, згідно з планом рахунків
бухгалтерського обліку та Інструкції
про застосування Плану рахунків,
затверджених наказом Міністерства
фінансів України від
30 листопада 1999 р. № 291, збільшення
доходу від реалізації пвдлягає
відображенню за кредитом субрахунків
701-703, за дебетом цих рахунків-сума
непрямих податків, в т.ч. ПДВ. За дебетом
субрахунку 704 "Вирахування з доходу"
відображається вартість повернених
покупцем продукції та товарів та інші
суми, що підлягають вирахуванню з
доходу.

Водночас, відповідно вимог до п. 7
наказу Міністерства фінансів України
№ 141 від 1
липня 1997 р. «Про затвердження
Інструкції з бухгалтерського обліку
податку на додану вартість» (із змінами
та доповненнями), продавець (платник
ПДВ) має право нараховані при продажу
товару, що повертається, податкові
зобов'язання з ПДВ коригувати (проводка
методом «сторно» ДТ 704 «Вирахування з
доходу» КТ 6411 «Розрахунки по податках.
ПДВ»).

Отже, висновок про заниження
показників, задекларованих позивачем у
рядку 0.2. декларацій з податку на
прибуток «Дохід від операційної
діяльності (дохід від реалізації
товарів, (робіт, послуг))» суд вважає
необгрунтованим.

Щодо висновку відповідача про
заниження позивачем показників,
задекларованих у рядку 03 декларацій
«Інші доходи» у сумі 109 908 грн 38 коп.,
судом встановлено наступне.

У 3 кварталі 2011 р. позивачем було
реалізовано автомобіль Citroen Berlingo.

Загальна вартість реалізації
становила 49 000 грн 00 коп., в т.ч. ПДВ - 8166
грн 67 коп. (т. 1 а.с. 214-215).
Враховуючи, що даний автомобіль не був
активом, утримуваним для продажу, а був
введений в експлуатацію та
використовувався позивачем у
господарській діяльності, дохід від
його продажу позивачем було обліковано
по КТ субрахунку бухгалтерського
обліку 746, а балансова вартість - по ДТ 977
«Інші витрати звичайної діяльності».

Дохід від продажу автомобіля без
урахування ПДВ становив - 40 833 грн 33 коп,
а балансова вартість на дату продажу -
14 045 грн 88 коп. ( т. 1 а.с. 210-213).

Згідно з вимогами п. 146.13 ст. 146 ПК
України сума перевищення доходів від
продажу або іншого відчуження над
балансовою вартістю окремих об'єктів
основних засобів та нематеріальних
активів включається до доходів
платника податку, а сума перевищення
балансової вартості над доходами від
такого продажу або іншого відчуження
включається до витрат платника
податку.

Дохід позивача від продажу авто
становив 26 787 грн 45 коп. (40 833 грн 33 коп. -
14 045 грн 88 коп.)

Даний показник відображено в рядку 03.17
«Дохід, визначений відповідно до
ст. 146 розділу III ПК України»
додатку ІД до рядка 3 декларації «Інші
доходи» декларації з податку на
прибуток підприємств, а не в рядку 03.27
Додатку ІД «Інші доходи». У рядку 03.17
додатку ІД до рядка 3 декларації «Інші
доходи» декларації з податку на
прибуток позивача за 2-3 квартал 2011 р. (за
3 квартал 2011 р. зокрема) даний показник
відсутній.

Проте, позивачем було самостійно
виявлено дану помилку та з урахуванням
вимог п. 50.1. ст. 50 ПК України
було подано уточнені показники у
податковій декларації за 2- 4 квартали
2011 р (а.с. 216-224).

Аналогічна ситуація мала місце із
обліком інших доходів за 2 квартал 2012 р.

Згідно висновків відповідача за даними
бухгалтерського обліку позивача дохід
по рахунку 746 «Інші доходи від
звичайної діяльності» за 2 квартал 2012 р.
становив 48 000 грн 00 коп., в рядку 03.27
додатку ІД до рядка 3 декларації «Інші
доходи» декларації з податку на
прибуток підприємств за 2 квартал 2012 р.
(за 2 квартал 2012 р. зокрема) інші доходи
становили 0. Різниця становила 48 000 грн
00 коп.

При вирішенні справи судом також
враховано, що наказом Міністерства
фінансів України від 28 вересня 2011 р. №
1213 було затверджено нову форму
податкової декларації з податку на
прибуток підприємств, що відповідно до
п. 46.6 ст. 46 ПК України почала
використовуватися з 4 кварталу 2011 р.

Згідно з формою декларації в рядку 03.27
додатку ІД до рядка 3 декларації
«Перерахунок доходів у разі визначення
правочину недійсним» зазначається
перерахунок доходів у разі визнання
судом правочину недійсним як такого, що
порушує публічний порядок, є фіктивним,
або з інших підстав, відповідно до п. 140.2
ст. 140 ПК України, а не, як було зазначено
відповідачем «Інші доходи».

Водночас, стосовно доходів, що
обліковуються на рахунку 746, судом
встановлено, що у 2 кварталі 2012 р.
позивачем було реалізовано автомобіль
Chevrolet Lacetti. Загальна вартість
реалізації становила 48 000грн 00 коп., в
т.ч. ПДВ - 8000 грн 00 коп. (т. 1 а.с. 230-235).

Згідно з П(С)БО 27 «Необоротні активи,
утримувані для продажу та припинена
діяльність» даний автомобіль не був
активом, утримуваним для продажу, а був
введений в експлуатацію та
використовувався позивачем у
господарській діяльності, дохід від
його продажу було обліковано по КТ
субрахунку бухгалтерського обліку 746, а
балансова вартість - по ДТ 977 «Інші
витрати звичайної діяльності».

Дохід від продажу автомобіля без
урахування ПДВ становив - 40 000 грн 00
коп., а балансова вартість на дату
продажу становила - 7295 грн 73 коп. (т. 1 а.с.
226-229).

Дохід позивача від продажу авто
становив 32 704 грн 27 коп. Дана сума була
ним відображена у рядку 03.17 «Дохід,
визначений відповідно до ст. 146 розділу
III ПКУ» додатку ІД до рядка 3 декларації
«Інші доходи» (т. 1 а.с. 246-244).

Отже, доходи, що обліковувалися на
рахунку бухгалтерського обліку 746,
позивачем були зазначені в деклараціях
з податку на прибуток за відповідні
податкові періоди.

У розділі 3.1.2. акту перевірки
відповідачем зазначалося про
завищення витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування, в
сумі 379 727 грн 34 коп. Зокрема, про
завищення показників у рядку 06.2
Декларації «Витрати на збут» в сумі 369
611 грн 63 коп.

Крім того, на думку відповідача, до
складу витрат на збут позивачем
необгрунтовано було включено витрати,
не підтверджені документально. Даний
висновок базується на порівнянні даних
бухгалтерського обліку по рахунку 93
«Витрати на збут» та показників у рядку
06.2 «Витрати на збут» декларації з
податку на прибуток позивача за
відповідні податкові періоди.

Згідно з п. 5.2 Порядку № 984, у разі
відсутності первинних документів або
ненадання для перевірки первинних та
інших документів, що підтверджують
факт порушення, необхідно зазначити
перелік цих документів в акті
перевірки, а також зазначити
господарську операцію, в результаті
якої здійснено це порушення.

При цьому додати до акта письмові
пояснення посадових осіб платника
податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень.

Відповідачем в акті перевірки не
зазначено перелік відсутніх
розрахункових, платіжних та інших
первинних документів, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку, а також
не додано до акту перевірки пояснень
посадових осіб позивача.

Водночас, відповідно до п. 2.1 «Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку»,
затвердженого Міністерством фінансів
України від 24
травня 1995 р. № 88 (із змінами та
доповненнями) первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно ст. 9 Закону України від 16 липня
1999 р. N 9996-XIV «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні» (із
змінами та доповненнями) підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання;назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції,одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Інформація, що міститься у прийнятих до
обліку первинних документах,
систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку.

Отже, висновок відповідача про
завищення задекларованих витрат
позивачем у рядку 06.2 декларації з
податку на прибуток «Витрати на збут»
на підставі лише даних бухгалтерського
обліку по рахунку 93 «Витрати на збут» є
лише суб'єктивною думкою осіб, які
здійснювали перевірку.

Крім того, у розділі 3.1.3. акту перевірки
відповідачем зазначено про завищення
позивачем амортизаційних відрахувань
за період з 1 липня 2011 р. по 31 грудня 2012 р.
в сумі 1 741 371 грн 00 коп.

Проте, жодного обгрунтування цього в
акті перевірки не наведено.

Відповідно до вимог пп. 138.8.5, п. 138.8, пп.
138.10.2, пп. 138.10.3, пп. 138.10.4 п.
138.10 ст. 138 ПК України амортизація
основних засобів та нематеріальних
активів є складовою собівартості
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг;
загальновиробничих витрат;
адміністративних витрат; витратна збут
та інших операційних витрат.

Отже, в судовому засіданні не знайшли
свого підтвердження висновки
відповідача про:

- невключення суми завищення
амортизаційних відрахувань до
зведених даних щодо задекларованих та
встановлених у ході проведення
перевірки сум витрат (т. 1 а.с. 33-34);

- необгрунтоване включення до складу
витрат на ремонт та поліпшення
основних засобів витрати не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку всього в
сумі 96 479 грн 94 коп., по акту
приймання виконаних будівельних робіт,
отриманих від ТОВ «ПМК-12 (т. 1 а.с. 91-92, т. 2
а.с. 1-5, 11-12, 81-82).

Відповідно до п. 146.12 ст. 146 ПК України
сума витрат, що пов'язана з ремонтом та
поліпшенням об'єктів основних засобів,
що не перевищує 10 відсотків сукупної
балансової вартості всіх груп основних
засобів на початок звітного року,
відноситься до складу витрат поточного
періоду.

Дані витрати, як і амортизація основних
засобів та нематеріальних активів,
відповідно до пп. 138.8.5 п. 138.8, пп. 138.10.2-
138.10.4 п. 138.10 ст. 138 ПК України входять до
складу собівартості виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг; загальновиробничих
витрат, адміністративних витрат;
витрат на збут та інших операційних
витрат.

На підтвердження правомірності
включення даної суми до витрат та
використання будівельно-ремонтних
робіт у господарській діяльності
позивачем було надано копії
відповідних первинних документів (т. 1
а.с. 91-92, т. 2 а.с. 1-5, 11-12, 81-82).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, відповідачем не доведено
належними та достатніми доказами
фактів порушення позивачем
податкового законодавства та не надано
суду доказів, які б спростовували
надані позивачем докази.

З урахуванням викладеного суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, а податкові
повідомлення-рішення № № ,
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 9, 69 - 72, 158 - 163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області від 28 листопада 2013 р.
№ та від 20 лютого 2014 р.
№

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "МЦ Баухемі"
сплачений ним судовий збір у сумі у
сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн 20
коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Виноградова О.І.