Справа № 2а-5425/09/1370
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 р.
Справа № 51536/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Качмара В.Я., Гінди О.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Личаківському районі м. Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 15 червня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Личаківському районі м. Львова про
скасування податкового повідомлення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27.08.2009року звернулася до суду з
позовом в суд до ДПІ у Личаківському
районі м. Львова в якому, з урахуванням
заяви про уточнення позовних вимог,
просить скасувати податкове
повідомлення відповідача № /1 від
27.03.2009 року, яким визначено податкове
зобовязання за платежем податок з
доходів фізичних осіб від продажу
частки в статутному фонді в сумі 13383,39
грн.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що разом з іншими
працівниками на базі Державного
комунального підприємства побутового
обслуговування салону - перукарні
«Чародійка» було створене товариство
покупців, яке для викупу цього
підприємства вклало приватизаційні
майнові сертифікати. Вказує, що набула
відповідну частку в цьому товаристві
саме в процесі приватизації державного
майна. Зазначає, що доказом того, що
вона набула частку учасника в
Статутному фонді ТзОВ «Чародійка»,
шляхом внесення іменного
приватизаційного майнового
сертифікату серії ВВ номер 0788090, є
Реєстр іменних приватизаційних
майнових сертифікатів № 571 від 14.01.1997
року. Крім цього, свою частку вона
придбала не тільки шляхом внесення
іменного приватизаційного майнового
сертифікату, а й за готівкові кошти в
сумі 2050,00 грн., що складає 0,859%, частка ж в
статутному фонді придбана за іменний
приватизаційний майновий сертифікат
складає 0,209%. Частку в загальному
розмірі 1,065% позивачка відчужила на
підставі договору купівлі-продажу
частки в статутному фонді ТзОВ
«Торговий дім «Софі» за 111 007,08 грн.
Відповідно до пп.9.6.8 п. 9.6 ст. 9, пп. 4.3.3 та
4.3.18 п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»
оподаткуванню підлягає сума 1000 грн., а
не 111 007,08 грн. За таких обставин спірне
податкове повідомлення є
безпідставним та таким, що прийняте
всупереч чинному законодавству, тому
підлягає скасуванню.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 15 червня 2011
року позов задоволено повністю.
Визнано протиправним податкове
повідомлення ДПІ у Личаківському
районі м. Львова від 27 березня 2009 року №
/1 .

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив відповідач, вважає, що суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, порушив норми
матеріального та процесуального права.
Просить постанову скасувати та
прийняти нову, якою в позові відмовити
повністю. На обґрунтування вимог
апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1
подала декларацію про доходи одержані
з 01 січня по 31 грудня 2007 року. До
декларації додано копію договору
купівлі-продажу частки в статутному
фонді ТзОВ «Чародійка» від 01 березня 2007
року № 721, згідно якого таку було
продано за 111 007,08 грн., тому сума, яка
підлягає оподаткуванню становить 107
957,08 грн. та додає, що всупереч цьому
позивач сплатив податок з доходів
фізичних осіб не в повному обсязі.
Відповідно до вимог ст.4 та ст. 5 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» до оподатковуваного
доходу включається і інвестиційний
прибуток. Вважає податкове
повідомлення від 27.03.2009 року № /1
законним. Просив в задоволенні позову
відмовити.

Приймаючи постанову суд першої
інстанції виходив з того , що
відповідно до пп.4.3.18 п.4.3 ст. 4 Закону, не
включається до складу загального
місячного або річного
оподатковуваного доходу сума доходу,
отриманого платником податку
внаслідок відчуження акцій (інших
корпоративних прав), одержаних ним у
власність в процесі приватизації в
обмін на приватизаційні компенсаційні
сертифікати, безпосередньо отримані
ним, як компенсація суми його внеску до
установ Ощадного банку СРСР або до
установ державного страхування СРСР,
або в обмін на приватизаційні
сертифікати, отримані ним відповідно
до закону, а також сума доходу,
отриманого таким платником податку
внаслідок відчуження земельних
ділянок сільськогосподарського
призначення, земельних часток (паїв),
майнових паїв, безпосередньо отриманих
ним у власність у процесі приватизації
згідно з нормами земельного
законодавства. Тому, як зазначалось
вище, частка позивача у статутному
фонді ТзОВ «Чародійка» 0,859% придбана за
готівкові кошти в сумі 2050,00 грн., яку
сторони договору оцінили в 3050 грн.,
тобто сума, що підлягає оподаткуванню
становить 1000 грн., частка ж 0,209 %, набута
позивачем шляхом внесення іменного
приватизаційного майнового
сертифікату, яку сторони договору
оцінили відповідно 107957,08 грн., тобто
отриманий дохід в останньому-випадку
не оподатковується відповідно до
підпункту 9.6.8 п. 9.6 статті 9 Закону. Як
вказано в ч.1 ст. 632 ЦК України, ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Крім цього,
оскаржуваним податковим повідомленням
форми «Ф» від 27.03.2009 року № /1
визначено суму податкового
зобовязання за платежем податок з
доходів найманих працівників, при
цьому, як було встановлено судом та
підтверджено матеріалами справи,
позивач відчужувала частку в
статутному фонді підприємства та немає
найманих працівників, а тому вже з цих
позицій оскаржуване податкове
повідомлення є помилковим та таким, що
не відповідає діючому законодавству,
оскільки мова йде про податок з доходів
фізичних осіб, а не про податок з
доходів найманих працівників.
Встановлені фактичні обставини та
наведені норми чинного законодавства
спростовують доводи відповідача про
розмір отриманого позивачем
інвестиційного прибутку від продажу
частки в статутному фонді ТзОВ
«Чародійка» та правильність
визначення податковим органом сум
податкового зобовязання по податку з
доходів фізичних осіб.

Сторони по справі належним чином судом
були повідомлені, однак з невідомих для
суду причин не з'явилися в зал судового
засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст.
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачкою разом з іншими
працівниками, на базі Державного
комунального підприємства побутового
обслуговування салону-перукарні
«Чародійка» було створене товариство
покупців, яке для викупу цього
підприємства вклало приватизаційні
майнові сертифікати. На підставі цього
на базі викупленого цілісного
майнового комплексу підприємства його
працівниками було створено ТзОВ
«Чародійка», що стверджується
договором купівлі-продажу № 1034 від 26
грудня 1996 року між представництвом
Фонду державного майна України у м.
Львові та Товариством покупців членів
трудового колективу ДКППО салону -
перукарні «Чародійка», актом
прийому-передачі № 103-Ц від 27 січня 1997
року, свідоцтвом на власність №103-Ц від
29 грудня 1997 року, реєстраційними
посвідченням на об'єкти нерухомого
майна, які належать юридичним та
фізичним особам від 31 грудня 1997 року.

Таким чином, позивачка стала учасником
ТзОВ «Чародійка» та набула відповідну
частку в цьому товаристві саме в
процесі приватизації державного майна,
яка проводилась шляхом вкладення
іменних приватизаційних майнових
сертифікатів, що стверджується
Реєстром іменних приватизаційних
сертифікатів № 571 від 14 січня 1997 року
та Статутом ТзОВ «Чародійка».

01 березня 2007 року між ОСОБА_1
(продавець), як учасником ТзОВ
«Чародійка» та ТзОВ «Торговий дім
«Софі»(покупець), було укладено договір
купівлі-продажу частки в статутному
фонді ТзОВ «Чародійка». Відповідно до
вказаного договору «продавець» продав,
а «покупець» купив частку в статутному
фонді ТзОВ «Чародійка», яка відповідно
до статуту становить 1,065 % і складає 2
550,00 грн. Сторони оцінюють частку в
статутному фонді ТзОВ «Чародійка», що
відчужується за даним договором в 111 007,
08 грн., які «продавець» одержав від
«покупця» до підписання цього
договору.

Позивачкою до ДПІ у Личаківському
районі м. Львова було подано податкову
декларацію за 2007 рік, де зазначено, що
сума нарахованого доходу від продажу
частки в статутному фонді ТзОВ
«Чародійка» становить 1000 грн. Не
погодившись з такою сумою отриманого
доходу податковий орган виніс
податкове повідомлення форми «Ф» від
16.12.2008 року №/0 та вказав, що сума
податкового зобовязання становить
16651,06 грн., оскільки оподатковуваний
дохід складає 111 007, 08 грн., а не 1000 грн.

Податковим органом частково
задоволено скаргу ОСОБА_1, за
наслідками розгляду якої інспекцією
прийнято податкове рішення від 27.03.2009
року № /1, яким визначено суму
податкового зобовязання становить
13383,39 грн. 07 листопада 2008 року між
ОСОБА_1 та ТзОВ «Торговий дім «Софі»
було укладено договір про внесення
змін та доповнень до договору
купівлі-продажу частки в статутному
фонді ТзОВ «Чародійка», посвідченого 01
березня 2007 року приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу з реєстровим № 740, де п. 3
вказаного договору доповнили
наступним: при визначенні ціни
договору сторони виходили з того, що
Продавець набув право на участь в ТзОВ
«Чародійка» в процесі приватизації
державного майна з використанням
приватизаційного майнового
сертифіката та доплати готівковими
коштами. Отже частка учасника, яка
набута Продавцем за готівкові кошти в
сумі 2050,00 грн., що відповідає 0, 859%
Статутного фонду ТзОВ «Чародійка»
оцінюється в 3050,00 грн. Решту суми
договору складає вартість частки
учасника, котра відповідає 0,209 %
Статутного фонду ТзОВ «Чародійка» і
котра була набута продавцем шляхом
внесення іменного приватизаційного
майнового сертифікату серії ВВ номер
0788090.

Відповідно до ст. 213 ЦК України зміст
правочину може бути витлумачений
стороною (сторонами). На вимогу однієї
або обох сторін суд може постановити
рішення про тлумачення змісту
правочину. Виходячи з змісту договору
про внесення змін та доповнень до
договору купівлі-продажу частки в
статутному фонді ТзОВ «Чародійка»,
посвідченого 01 березня 2007 року
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу з
реєстровим № 740 від 07 листопада 2008 року,
сторонами було дано тлумачення
положень договору від 01 березня 2007
року, незважаючи на назву «про внесення
змін та доповнень до договору
купівлі-продажу частки в статутному
фонді ТзОВ «Чародійка». Таким чином,
загальна частка позивача у статутному
фонді ТзОВ «Чародійка» становить 1,065 %
та ділиться таким чином, що 0,859% - це
частка, яка придбана позивачкою за
готівкові кошти в сумі 2050,00 грн., яку
сторони договору оцінили в 3050 грн., а
частка 0,209 % набута позивачем шляхом
внесення іменного приватизаційного
майнового сертифікату, яку сторони
договору оцінили відповідно 107 957,08 грн.
При цьому вся частка позивача в
статутному фонді ТзОВ «Чародійка» в
грошовому виразі становить 2550, 00 грн., з
них 2050,00 грн. - готівкові кошти та 500 грн.
- вартість іменного приватизаційного
майнового сертифікату, що вбачається
зокрема з Реєстру іменних
приватизаційних майнових сертифікатів
№ 571 від 14 січня 1997 року де зазначено, що
кількість сертифікатів становить 60 шт.
загальною номінальною вартістю 30000 грн.

Згідно п. 1.2 ст. 1 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»(далі -
Закон) (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
дохід - сума будь-яких коштів, вартість
матеріального і нематеріального майна,
інших активів, що мають вартість, у тому
числі цінних паперів, одержаних
платником податку у власність або
нарахованих на його користь, чи набутих
незаконним шляхом у випадках,
визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2
статті 4 цього Закону, протягом
відповідного звітного податкового
періоду з різних джерел , як на
території України, так і за її межами.

Пунктом 3.1 ст. 3 Закону встановлено, що
об'єктом оподаткування резидента є:
загальний місячний оподатковуваний
дохід; чистий річний оподатковуваний
дохід, який визначається шляхом
зменшення загального річного
оподатковуваного доходу на суму
податкового кредиту такого звітного
року; доходи з джерелом їх походження з
України, які підлягають кінцевому
оподаткуванню при їх виплаті; іноземні
доходи.

Підпунктом 9.6.8 п. 9.6 статті 9 Закону, яка
встановлює особливості нарахування та
сплати окремих видів доходів
передбачено, що не підлягає
оподаткуванню та не включається до
складу загального річного
оподатковуваного доходу: а) дохід,
отриманий платником податку протягом
звітного податкового року від продажу
інвестиційних активів, якщо сума
такого доходу не перевищує суму,
визначену у підпункті 6.5.1 пункту 6.5
статті 6 цього Закону; б) дохід,
отриманий платником податку від
продажу інвестиційних активів у
випадках, визначених підпунктами 4.3.3 та
4.3.18 пункту 4.3 статті 4 цього Закону. У
випадках, визначених підпунктами «а» і
«б» цього підпункту, платник податку не
включає до розрахунку загального
фінансового результату операцій з
інвестиційними активами суму таких
доходів та витрат на придбання таких
інвестиційних активів.

Відповідно до пп.4.3.18 п.4.3 ст. 4 Закону, не
включається до складу загального
місячного або річного
оподатковуваного доходу сума доходу,
отриманого платником податку
внаслідок відчуження акцій (інших
корпоративних прав), одержаних ним у
власність в процесі приватизації в
обмін на приватизаційні компенсаційні
сертифікати, безпосередньо отримані
ним як компенсація суми його внеску до
установ Ощадного банку СРСР або до
установ державного страхування СРСР,
або в обмін на приватизаційні
сертифікати, отримані ним відповідно
до закону, а також сума доходу,
отриманого таким платником податку
внаслідок відчуження земельних
ділянок сільськогосподарського
призначення, земельних часток (паїв),
майнових паїв, безпосередньо отриманих
ним у власність у процесі приватизації
згідно з нормами земельного
законодавства. Тому, як зазначалось
вище, частка позивача у статутному
фонді ТзОВ «Чародійка» 0,859% придбана за
готівкові кошти в сумі 2050,00 грн., яку
сторони договору оцінили в 3050 грн.,
тобто сума, що підлягає оподаткуванню
становить 1000 грн., частка ж 0,209 %, набута
позивачем шляхом внесення іменного
приватизаційного майнового
сертифікату, яку сторони договору
оцінили відповідно 107957,08 грн., тобто
отриманий дохід в останньому-випадку
не оподатковується відповідно до
підпункту 9.6.8 п. 9.6 статті 9 Закону.

Як вказано в ч.1 ст. 632 ЦК України, ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Крім цього,
оскаржуваним податковим повідомленням
форми «Ф» від 27.03.2009 року № /1
визначено суму податкового
зобовязання за платежем податок з
доходів найманих працівників, при
цьому, як було встановлено судом та
підтверджено матеріалами справи,
позивач відчужувала частку в
статутному фонді підприємства та немає
найманих працівників, а тому вже з цих
позицій оскаржуване податкове
повідомлення є помилковим та таким що
не відповідає діючому законодавству,
оскільки мова йде про податок з доходів
фізичних осіб, а не про податок з
доходів найманих працівників.

Встановлені фактичні обставини та
наведені норми чинного законодавства
спростовують доводи відповідача про
розмір отриманого позивачем
інвестиційного прибутку від продажу
частки в статутному фонді ТзОВ
«Чародійка» та правильність
визначення податковим органом сум
податкового зобовязання по податку з
доходів фізичних осіб.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не подано доказів
правомірності прийняття податкового
повідомлення від 27.03.2009 року № /1.
Перевіривши оскаржуване позивачем
податкове повідомлення ДПІ у
Личаківському районі м. Львова від 27
березня 2009 року № /1, суд прийшов
до висновку, що воно прийнято
відповідачем без урахування вимог
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22.05.2003 р. № 889-ІV і з
порушенням передбачених статтею 2
Кодексу адміністративного судочинства
України принципів.

Згідно зі статтею 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд вправі постановою визнати
протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремі його положення,
дії чи бездіяльність і скасувати або
визнати нечинним рішення чи окремі
його положення.

Виходячи із системного аналізу статей
105, 162, 171 Кодексу адміністративного
судочинства України такий спосіб
захисту як вимога визнання акту
нечинним може стосуватися лише
випадків оскарження
нормативно-правових актів.

Відмінність між встановленням судом
протиправністю акту індивідуальної
дії, яким є податкове повідомлення, та
нормативно-правових актів є істотною і
полягає, зокрема, в моменті втрати
чинності такими актами. У разі
визнання протиправним індивідуальний
акт є таким, що не діє з моменту його
прийняття, а нормативно-правовий акт,
якщо інше не встановлено законом або не
зазначено судом, втрачає чинність
після набрання законної сили судовим
рішенням. З урахуванням викладеного,
способом захисту при оскарженні
податкового повідомлення є визнання
його судом протиправним. Враховуючи
вищенаведене, суд вважає, що податкове
повідомлення ДПІ у Личаківському
районі м. Львова від 27 березня 2009 року №
/1 підлягає визнанню протиправним.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України,
суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м. Львова залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 15 червня 2011
року у справі № 2а-5425/09/1370 - залишити без
змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

В.Я. Качмар