Справа № 814/5411/13-а
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 р. Справа № 814/5411/13-а

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції:
Лісовська Н. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В. судді -
Потапчук В.О. судді - Коваль М.П.при
секретаріПолянській А.М.

за участю сторін: Миколаївська
митницяСенік С.І. (довіреність)ТОВ
Миколаївський ГЗЗМезінов О.Г.
(довіреність)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Одеського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Миколаївської митниці
Міндоходів на Постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року по справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
"Миколаївський глиноземний завод" до
Миколаївської митниці Міндоходів про
визнання протиправним та скасування
рішення від 17.12.2013р. № 504000003/2013/000163/2,
визнання нечинною та скасування картки
від 17.12.2013р. № 504010000/2013/00018, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до суду з
позовом до Миколаївської митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішення від 17.12.2013р. №
504000003/2013/000163/2, визнання нечинною та
скасування картки від 17.12.2013р. №
504010000/2013/00018.

Постановою Миколаївського
окружного адміністративного суду від 30
січня 2014 року позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано рішення
Миколаївської митниці Міндоходів від
17.12.2013р. № 504000003/2013/000163/2. Визнано
нечинною та скасовано картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи митному пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України № 504010000/2013/00018 від 17.12.2013.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову суду та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні вимог
позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
товариством з обмеженою
відповідальністю «Миколаївський
глиноземний завод» (далі - Позивач,
декларант, Покупець, ТОВ «МГЗ») було
укладено зовнішньоекономічний
контракт № RF/RD/79-13/11-М від 01.04.2013 (далі -
Контракт) з Відкритим акціонерним
товариством «Єдіная торговая
компанія», РФ (далі - ВАТ «ЄТК»,
Продавець), в межах якого з урахуванням
додаткової угоди № 1 від 25.04.2013 та
Специфікації № 10 від 25.11.2013, Продавцем
здійснювалась поставка товару - натрій
їдкий (гідроксит натрію) в обсязі 5825,0т.
за ціною 295,00 доларів США за тонну на
загальну суму 1718375,00 доларів США.

Відповідно до п. п. 2.1, 3.1 Контракту,
Продавець зобов'язаний поставити товар
на умовах СРТ ст. Жовтнева Одеської
залізниці згідно з ІНКОТЕРМС -2010, при
цьому, ціна на товар також визначається
та приймається на умовах СРТ ст.
Жовтнева Одеської залізниці (згідно з
ІНКОТЕРМС -2010), та включає в себе всі
витрати по доставці товару до
вказаного місця.

Виконуючи умови вищевказаного
Контракту, зокрема Специфікації № 10
від 25.11.2013, з метою ввезення товару на
територію України, Позивачем 16.12.2013
була надана Миколаївській митниці для
митного оформлення електронна митна
декларація МД № 504010000/2013/002787 (далі -
МД).

При цьому, митна вартість товару у
вищезазначеній МД (в графі № 43) була
заявлена за основним методом оцінки -
за ціною контракту щодо товарів, які
імпортуються.

Для здійснення митного контролю та
митного оформлення декларантом ТОВ
«МГЗ» було надано документи, перелік
яких зазначено у гр. 44 митної
декларації.

Водночас, відповідно до ч.1 ст. 3 Митного
кодексу та наказу Міністерства
фінансів України від 24.05.2012 № 597 «Про
затвердження Порядку здійснення
аналізу та оцінки ризиків, розроблення
і реалізації заходів з управління
ризиками в митній службі України» під
час оцінки ризику щодо митної
декларації №504010000/2013/002787 від 18.12.2013
спрацювала автоматизована система
аналізу та управління ризиками за
кодом 105-2 «Контроль правильності
визначення митної вартості товарів»
коментарем «Можливе заниження митної
вартості товару. Митним органом
здійснено перевірку правильності
визначення митної вартості, звернувши
увагу на вартість ідентичних або
подібних товарів. Заявлена митна
вартість товару нижча, ніж при
попередньому митному оформленні
такого товару одержувача.

Як зазначає відповідач, позивачем не
підтверджено документально
розбіжність сум митної вартості
товарів, а тому відповідачем прийнято
рішення про коригування митної
вартості № 504000003/2013/000163/2 від 17.12.2012,
зокрема митну вартість визначено із
застосуванням методу за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів.

На виконання вимог п. 6 ст. 54 Митного
кодексу України відповідачем
відмовлено декларанту (позивачу) у
митному оформленні митної декларації у
зв'язку з виникненням сумнівів щодо
правильності заявленої декларантом
ціни товару, а саме:

- товаросупровідні документи не
містять необхідних складових митної
вартості, тобто витрат на страхування
товару;

- відсутнє обґрунтування зниження ціни
товару на 40 дол. США відносно світових
цін;

- наявні та не спростовані розбіжності
в наданих документах;

- наявність у митниці інформації щодо
вартості подібних (аналогічних)
товарів, яка значно відрізняється від
заявленої декларантом митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54
МКУ, митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: 1) невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; 2) неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; 3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Згідно з ч. 2 ст 55 МК, прийняте органом
доходів і зборів письмове рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів має містити: 1) обґрунтування
причин, через які заявлену декларантом
митну вартість не може бути визнано; 2)
наявну в органу доходів і зборів
інформацію (у тому числі щодо числових
значень складових митної вартості,
митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, інших
умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом; 3)
вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 МК, за умови
надання яких митна вартість може бути
визнана органом доходів і зборів; 4)
обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
органом доходів і зборів, та фактів, які
вплинули на таке коригування.

З аналізу наведених норм законодавства
слідує, що право прийняття рішення про
коригування митної вартості виникає
лише у разі наявності обґрунтованого
сумніву у повноті та достовірності
відомостей про митну вартість товару,
та у разі обґрунтування неможливості
визначення митної вартості за наявними
документами.

Оскільки, Митний орган не навів
обґрунтованих доводів вважати, що
декларантом заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, та не обґрунтував
неможливість визначення митної
вартості за наявними документами,
оскаржуване рішення є неправомірним,
оскільки не відповідає вимогам МКУ.

В рішенні про коригування заявленої
ТОВ «МГЗ» митної вартості товарів,
підстави відмови в прийнятті
визначеної декларантом митної
вартості не обґрунтовані.

Висновок Митного органу щодо ненадання
в повному обсязі витребуваних
документів не відповідає дійсності.

Зокрема, в листі від 16.12.2013 № 581/101-10
декларант надав до Митного органу всі
наявні витребувані документи, а також
інформацію щодо страхування
оцінюваного товару.

Зокрема, в п. 4 вказаного листа
зазначено, що згідно умов контракту
вантаж - сода каустична, що є предметом
контракту, не страхувався. Враховуючи,
що згідно базису поставки СРТ
(Інкотермс 2010) жодна із сторін
зовнішньоекономічної операції (МГЗ та
ЄТК) не мають зобов'язань з
обов'язкового страхування, ТОВ «МГЗ» та
ВАТ «ЄТК» страхування не проводили.

Таким чином, товар фактично не
страхувався, про що декларантом надана
письмова інформація, а від так
твердження Митного органу про
відсутність інформації щодо
страхування Товару, за таких умов, є
безпідставним.

Згідно з п. 2.1. Контракту, ціна на товар
визначається та приймається на умовах
СРТ ст. Жовтнева Одеської залізниці
згідно з ІНКОТЕРМС -2010, та включає в
себе всі витрати по доставці товару до
вказаного місця.

За офіційними правилами тлумачення
торгівельних правил ІНКОТЕРМС в
редакції 2010 року термін СРТ -
"Фрахт/перевозка оплачені до (.. місця
призначення)" означає, що продавець
здійснює поставку покупцю у вказане
місце призначення.

Умови поставки СРТ покладають на
продавця обов'язок нести всі витрати і
ризики, пов'язані з транспортуванням
товару до місця призначення,
зобов'язання щодо страхування товару
відсутні.

Таким чином, відповідно до умов СРТ
Інкотермс-2010 страхування товару
здійснюється за власним бажанням. При
цьому страхування може бути здійснено
продавцем, покупцем, ними двома, або
зовсім не здійснюватись. Отже, термін
СРТ передбачає можливість, а не
обов'язок страхування товару.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст.53 МКУ вимоги щодо
надання страхових документів, а також
документів, що містять відомості про
вартість страхування, передбачені лише
для випадків, якщо страхування
здійснювалося.

Отже, якщо страхування не
здійснювалось, то вимоги щодо надання
неіснуючих документів є
необґрунтованим.

Відмова Митного органу вмотивована
також ненаданням договору із третіми
особами, пов'язаного з договором про
поставку Товару.

На виконання вказаної вимоги ТОВ «МГЗ»
звернулося до Продавця (вих. № 504/101-10
від 11.11.2013) з відповідним запитом, проте
ВАТ «ЄТК» відмовило в наданні
документів, оскільки товар не
страхувався, а інші відомості є їх
комерційною таємницею, яка не підлягає
розголошенню.

Неподання Позивачем договору з третіми
особами, пов'язаного з Контрактом про
поставку товару, та рахунків про
здійснення платежів від третіх осіб на
користь Продавця товару, відсутність
яких пояснюється тим, що Продавець
товару - ВАТ «ЄТК» відмовив в їх
наданні, про що надав документальне
підтвердження (лист № 240/52623 від 14.11.2013),
не може свідчити про недостовірність
відомостей, що викладені у інших
документах, поданих декларантом на
підтвердження заявленої ним митної
вартості товарів.

Крім того, витребувані документи не є
технічними, товаросупровідними
документами або документами, що
засвідчують ціну товару. Обов'язкової
вимоги щодо отримання від суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності -
Продавця товару вказаної вище
документації чинним законодавством, що
регулює порядок виконання
зовнішньоекономічних операцій, не
передбачено.

Відтак, неподання ТОВ «МГЗ»
витребуваних Митним органом
додаткових документів, а саме: договору
із третіми особами, пов'язаного з
угодою про поставку товару, та
бухгалтерської документації щодо
оплати страхових платежів, не звільняє
Відповідача від обов'язку визначити
митну вартість задекларованого товару
за основним методом на підставі
наявних відомостей, зокрема,
документів, наданих Позивачем.

Правову позицію з даного питання було
викладено в постанові Верховного Суду
України від 11.09.2012 за позовом ЗАТ «ВО
«Конті» до Східної митниці в Донецькій
області, в якому було зазначено:
«ненадання декларантом запитуваних
митним органом документів, за
відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості».

Статтею 49 МКУ встановлено, що митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Статтею 57 МКУ встановлено, що
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм МКУ.

Метод визначення митної вартості за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), закріплено в ст. 58 МКУ.

Позивач надав Відповідачу:
зовнішньоекономічний Контракт та
додатки до нього; інвойс; платіжне
доручення, згідно з якими, визначена
ціна товару за Контрактом - 295 доларів
США, відповідає фактично сплаченій
сумі Покупцем на користь Продавця, і
будь-яких розбіжностей документи не
містять.

Сума оплати - 174744,43$, перерахована
Продавцю згідно з платіжним дорученням
№ 5242 від 13.12.2013, складається із сум
оплат: 87813,83 $ (інвойс ЕТК/ВЭК/В-302 від
06.12.2013) + 86930,60 $ (інвойс ЕТК/ВЭК/ВХ- 303 від
07.12.2013). В призначенні платежу у
платіжному дорученні містяться
посилання на Контракт, Специфікацію №
10, інвойси ЕТК/ВЭС/ВХ-302 - 303 від 06 та 07
грудня 2013.

Таким чином, одним платіжним
дорученням підприємство сплатило
повну суму вартості Товару по двом
інвойсам.

Згідно з п. 5.1. Контракту, Покупець в
призначенні платежу у платіжному
дорученні зобов'язаний зазначити номер
Контракту та відповідної Специфікації
до нього, чи номер виставленого інвойсу
на оплату.

Вартість імпортованого товару
співпадає з даними платіжного
доручення, отже заявлена ТОВ «МГЗ»
митна вартість товару відповідає ціні
господарської операції та є сплаченою
у повному обсязі.

Законодавством не встановлено
обов'язкових вимог щодо оформлення
оплати за кожним окремим інвойсом, тому
оплата декількох інвойсів згідно з
одним платіжним дорученням не є
доказом відсутності цінової
інформації щодо вартості товару.

Отже, не може вважатися невідповідною
ціна товару фактично сплаченій сумі,
оскільки сума оплати 87 813,83 доларів США
за інвойсом ЕТК/ВЭК/В-302 від 06.12.2013
відповідає ціні товару (295,00$ х 297,674т).

Вартість імпортованого товару
співпадає з даними платіжного
доручення, отже заявлена ТОВ «МГЗ»
митна вартість товару відповідає ціні
господарської операції та є сплаченою
у повному обсязі.

Таким чином, Позивачем надано
Відповідачу для митного оформлення
імпортованого товару документи,
передбачені ч. 2 ст. 53 МКУ, які чітко
ідентифікували оцінюваний товар та
містили об'єктивні і достовірні дані,
що піддавалися обчисленню, які чітко
підтверджували ціну товару, що
підлягала сплаті Покупцем на користь
Продавця, тобто підтверджували митну
вартість товару за ціною договору
згідно з вимогами ч. ч. 4, 5 ст. 58 МКУ.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 71 КАС
України тягар доказування
правомірності прийнятого рішення
лежить саме на суб'єкті владних
повноважень, тобто на Митному органі,
однак Відповідач не обґрунтував, не
довів правомірність прийнятого
рішення щодо неможливості
застосування основного методу
визначення митної вартості - за ціною
договору. Не обґрунтована також і
правомірність обрання другорядного
методу - за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів, адже,
згідно з п. 1 ст. 60 МКУ за митну вартість
може братися прийнята митним органом
вартість операції з подібними
(аналогічними) товарами лише за умови,
якщо митна вартість оцінюваних товарів
не може бути визначена за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються, та за ціною договору щодо
ідентичних товарів.

Митний орган не зазначив належних
доказів наявності у поданих Позивачем
документах розбіжностей, ознак
підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товару, чи відомостей щодо ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за цей товар.

Таким чином, Позивачем правильно
визначена митна вартість товару за
ціною Контракту, та є об'єктивна
можливість застосування основного
методу.

Згідно з приписами ч.1ст. 14 ЗУ "Про ціни і
ціноутворення" також передбачено, що
під час проведення експортних
(імпортних) операцій у розрахунках з
іноземними суб'єктами господарювання
застосовуються контрактні
(зовнішньоторговельні) ціни, що
формуються відповідно до цін і умов
світового ринку.

Формально нижчий рівень митної
вартості імпортованого Позивачем
товару від рівня митної вартості
іншого митного оформлення не може
розцінюватися як заниження Позивачем
митної вартості, не є перешкодою для
застосування першого основного методу
визначення митної вартості товару і не
може бути достатньою підставою для
відмови у здійсненні митного
оформлення товару за першим методом
визначення його митної вартості.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Миколаївської
митниці Міндоходів, - залишити без
задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року по справі № 814/5411/13-а, - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Ухвалу складено у повному обсязі - 23
липня 2014 року.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк суддя В.О.
Потапчук суддя М.П. Коваль