Справа № 553/2026/13-а (2а/553/54/13)
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" липня 2014 р. м. Київ
К/800/59030/13

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України Ленінського
району в м. Полтаві про визнання
незаконним рішення про відмову у
здійсненні перерахунку щомісячного
грошового утримання судді у відставці
та зобов'язання здійснити перерахунок
за касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України Ленінського
району в м. Полтаві на постанову
Ленінського районного суду м. Полтави
від 19 червня 2013 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що з 2000 року отримує
щомісячне довічне грошове утримання як
суддя у відставці в розмірі 90 відсотків
заробітної плати працюючого судді
апеляційного суду Полтавської області,
на посаді якого позивач працювала
перед виходом у відставку. У зв'язку зі
зміною системи оплати праці працюючих
суддів ОСОБА_1 в квітні 2013 року
звернулася до управління Пенсійного
фонду України Ленінського району в м.
Полтаві із заявою про перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання, надавши довідку про
заробітну плату працюючого судді
апеляційного суду Полтавської області,
видану апеляційним судом Полтавської
області від 2 квітня 2013 року за №06-29/210,
відповідно до якої винагорода судді
апеляційного суду Полтавської області
складала: з 1 липня 2012 року - 15516,80 грн, з 1
жовтня 2012 року - 15740,80 грн, з 1 грудня 2012
року - 15966,40 грн, з 1 січня 2013 року - 20187,20
грн. Відповідач відмовив у перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання. Посилаючись на порушення
права на належне матеріальне
забезпечення судді у відставці просила
визнати незаконною відмову управління
Пенсійного фонду України Ленінського
району в м. Полтаві від 25 квітня 2013 року
№13/м-02 в перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці ОСОБА_1; зобов'язати
відповідача здійснити позивачу
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
відповідно до статті 129, частини
третьої статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» з 1 липня 2012
року, з 1 жовтня 2012 року, з 1 грудня
2012 року, з 1 січня 2013 року, виходячи з
розміру заробітної плати судді
апеляційного суду Полтавської області,
та виплатити утворену заборгованість з
1 липня 2012 року, з 1 жовтня 2012 року, з 1
грудня 2012 року, з 1 січня 2013
року.

Постановою Ленінського районного суду
м. Полтави від 19 червня 2013 року позов
ОСОБА_1 було задоволено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 жовтня
2013 року апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України
Ленінського району в м. Полтаві
залишено без задоволення, а постанову
Ленінського районного суду м. Полтави
від 19 червня 2013 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління Пенсійного фонду України
Ленінського району в м. Полтаві, судами
порушення норм чинного процесуального
та матеріального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильних судових рішень,
відповідач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до частини четвертої статті
43 Закону України «Про статус суддів»
від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ (в
редакції, чинній на час призначення
позивачу щомісячного довічного
грошового утримання) судді, який вийшов
у відставку, при наявності
відповідного віку і стажу роботи
виплачується пенсія на умовах,
передбачених статтею 37 Закону України
«Про державну службу». Судді у
відставці, який має стаж роботи на
посаді судді не менше 20 років,
виплачується за його вибором пенсія
або звільнене від сплати податку
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 80 відсотків заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді. За кожний повний рік роботи
понад 20 років на посаді судді розмір
щомісячного довічного грошового
утримання збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж до 90
відсотків заробітку судді. Судді у
відставці, який має стаж роботи на
посаді судді менше 20 років і досяг
55-річного віку (для жінок - 50 років),
розмір щомісячного грошового
утримання обчислюється пропорційно
кількості повних років роботи на
посаді судді. При досягненні таким
суддею пенсійного віку за ним
зберігається право на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання в зазначеному розмірі, або,
за його вибором, призначається пенсія
на умовах, передбачених статтею 37
Закону України «Про державну службу».

Частина четверта статті 43 Закону №
2862-ХІІ втратила чинність з 1 січня
2011 року згідно із Законом України «Про
судоустрій та статус суддів» від 7
липня 2010 року № 2453-VІ.

Частиною третьою статті 138 Закону №
2453-VI встановлено, що щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Законом України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від 8
липня 2011 року № 3668-VI, який набрав
чинності з 1 жовтня 2011 року,
частини третю і п'яту статті 138 Закону
«Про судоустрій і статус суддів»
викладено в новій редакції.

Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді, з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді (частина третя
статті 138 Закону № 2453-VI).

Максимальний розмір щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткової пенсії, цільової
грошової допомоги, пенсії за особливі
заслуги перед Україною, індексації та
інших доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність (частина п'ята статті 138
Закону № 2453-VI).

Таким чином, з 1 жовтня 2011 року
положення частини третьої статті 138
Закону № 2453-VI щодо виплати судді
щомісячного довічного грошового
утримання у розмірі не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання втратили чинність у зв'язку з
внесенням змін до редакції цієї статті
Законом № 3668-VI.

Однак пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві
та перехідні положення» Закону № 3668-VI
передбачено, що обмеження пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання) максимальним розміром,
встановленим цим Законом, не
поширюється на пенсіонерів, яким
пенсія (щомісячне довічне грошове
утримання) призначена до набрання
чинності цим Законом.

Крім того, положення частини третьої та
першого, другого, третього речень
частини п'ятої статті 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» в
редакції Закону України від 8 липня 2011
року № 3668-VI визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 3
червня 2013 року № 3-рп/2013.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Крім цього, Верховний Суд України у
постанові від 10 грудня 2013 року, справа
за позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України у м. Димитрові
Донецької області, висловив правову
позицію, відповідно до якої при
перерахунку пенсії має
застосовуватися норма, яка визначає
розмір пенсії у відсотках, і яка діяла
на момент призначення пенсії, а не при
перерахунку вже призначеної пенсії.

Стаття 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» не
передбачає проведення перерахунку
довічного грошового утримання суддів у
разі зміни розміру грошового утримання
діючих суддів.

Проте, оскільки відповідно до положень
частини 3 зазначеної статті розмір
довічного грошового утримання суддів
визначається у залежності від розміру
грошового утримання судді, який працює
на відповідній посаді, то зазначене
співвідношення є визначальним і
підлягає обов'язковому врахуванню при
визначенні розміру довічного
грошового утримання суддів.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України Ленінського
району м. Полтави залишити
без задоволення, а постанову
Ленінського районного суду м.
Полтави від 19 червня 2013 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 жовтня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.