Справа № 826/2877/14
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2877/шрдю14
Головуючий у 1-й інстанції: Іщук
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Карпушової О.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_2, представника відповідача -
Харченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 11 квітня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до Державної
виконавчої служби України, третя особа
- державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Юхименко О.С. про визнання незаконною
та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4 звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної виконавчої служби
України, третя особа Державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Юхименко О.С про
визнання незаконною та скасування
постанови про стягнення виконавчого
збору по виконавчому провадженню
№39886332.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 11
квітня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на її незаконність та
необґрунтованість, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив його
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представників сторін, які
прибули в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції,
17 вересня 2013 року на адресу відповідача
надійшла заява публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Актив-банк» про відкриття
виконавчого провадження на підставі
виконавчого листа Васильківського
міськрайонного суду Київської області,
згідно якого в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 30518/04 від 18 травня 2007 року в сумі 15 187
352,15 грн. звернуто стягнення на предмет
іпотеки: земельну ділянку площею 0,2503
га, кадастровий номер :02:018:0041,
цільове призначення - для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та
земельну ділянку площею 0,3122 га,
кадастровий номер :02:018:0042, цільове
призначення - для ведення особистого
селянського господарства, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та
належить ОСОБА_4 на праві власності,
шляхом продажу його на прилюдних
торгах.

Також, до заяви було додано оригінал
виконавчого листа №362/656/13-ц, виданого
Васильківським міськрайонним судом
Київської області 13 серпня 2013 року.

За результатами вивчення зазначених
документів 23 вересня 2013 року державним
виконавцем Юхименко О.С. винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження та визначено боржнику
строк в 7 днів з моменту винесення
(отримання) постанови для самостійного
виконання рішення суду.

У зв'язку з невиконанням боржником у
наданий для добровільного виконання
виконавчого листа строк, 20 листопада 2013
року винесено постанову про стягнення
з боржника виконавчого збору у розмірі
1518735,21 грн.

Вважаючи вказане рішення
відповідача протиправним, позивач
звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що оскільки позивача
повідомлено про відкриття виконавчого
провадження у повній відповідності до
вимог Закону України «Про виконавче
провадження», проте на час розгляду
справи ним не вчинено дій на виконання
рішення суду, постанова про стягнення
виконавчого збору є правомірною.

Проте, колегія суддів не
погоджується з вказаним висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 6 Закону передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Згідно з частиною 1 статті 27 вказаного
Закону у разі ненадання боржником у
строки, встановлені частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
у разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом.

Як свідчать обставини справи, позивач є
майновим поручителем за зобов'язаннями
ОСОБА_6 перед стягувачем - публічним
акціонерним товариством «Комерційний
банк «Актив-банк» відповідно до
договору іпотеки № 015/04 від 18.05.2007 року.

При цьому, як вбачається зі змісту
виконавчого листа Васильківського
міськрайонного суду Київської області,
в ньому зазначено про звернення
стягнення на предмет іпотеки - земельну
ділянку, яка належить на праві
власності позивачу шляхом продажу її
на прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження з метою
задоволення позовних вимог публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Актив-банк».

Порядок звернення стягнення на майно
передбачений главою 4 Закону України
«Про виконавче провадження».

Частинами 1, 6 ст. 52 вказаного Закону
передбачено, що звернення стягнення на
майно боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.
Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Згідно з ч. 8 ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
«Про іпотеку».

Так, відповідно до ст.1 Закону України
«Про іпотеку» іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Згідно з ст. 11 вказаного закону
майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки. У разі задоволення вимог
іпотекодержателя за рахунок предмета
іпотеки майновий поручитель набуває
права кредитора за основним
зобов'язанням.

Частиною 1 ст. 41 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що реалізація
предмета іпотеки, на який звертається
стягнення за рішенням суду або за
виконавчим написом нотаріуса,
проводиться, якщо інше не передбачено
рішенням суду, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження», з дотриманням вимог
цього Закону.

З огляду на викладене, реалізація
майна, на яке звернуто стягнення, як на
предмет іпотеки здійснюється виключно
державним виконавцем не інакше ніж на
прилюдних торгах ініційованих
державним виконавцем в межах
виконавчого провадження, а не
іпотекодавцем самостійно, що у свою
чергу виключає можливість добровільно
виконати виконавчий напис у 7-денний
термін з моменту отримання постанови
про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем в межах вартості
майна, переданого у заставу.

Крім того, відповідно до п. 6 Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 13 грудня 2010 року N 3 «Про
практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» судам необхідно враховувати,
що постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору та
накладення штрафу належать до видів
відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
та рішення про поновлення на роботі.
Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання.

За наведених обставин, встановлених
колегією суддів, виконавчий збір як
санкція відповідальності майнового
характеру не може бути застосований до
особи, яка самостійно не могла виконати
вимогу державного виконавця у
встановлений строк.

Крім того, суд апеляційної інстанції
погоджується з посиланнями позивача
щодо необґрунтованості визначеного у
оскаржуваній постанові розміру
виконавчого збору.

Як зазначено вище, позивач як
поручитель несе відповідальність
перед іпотекодержателем за
невиконання боржником основного
зобов'язання виключно в межах вартості
предмета іпотеки. Проте, визначаючи
розмір виконавчого збору, державний
виконавець виходив із суми
заборгованості саме боржника, у той час
як у позивача - поручителя зобов'язання
по погашенню всієї суми заборгованості
відсутні. Не покладеного на останнього
такого обов'язку рішенням
Васильківського міськрайонного суду
Київської області, на виконання якого
видано виконавчий лист, що перебуває на
виконанні у відповідача.

Таким чином, оцінивши докази, які є у
справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції прийшов до
помилкового висновку відмовивши у
задоволенні позовних вимог позивача.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів вважає, що вимоги
адміністративного позову підлягають
задоволенню.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст.202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції не відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені у зазначеній
постанові, у зв'язку з чим є підстави
для її скасування з ухваленням нової
постанови про задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 11 квітня 2014 року -
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою позовні вимоги ОСОБА_4 до
Державної виконавчої служби України,
третя особа - державний виконавець
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Юхименко О.С. про визнання незаконною
та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
постанову відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 14 листопада 2013 року
ВП № 39886332 про стягнення виконавчого
збору.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядок і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:

Г.М. Бистрик

О.В. Карпушова

Постанову в повному тексті
виготовлено 22.07.2014 року.

Головуючий суддя

Оксененко О.М.

Судді:

Бистрик Г.М.

Карпушова О.В.