Справа № 820/555/13-а
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2014 р. м. Київ
К/800/30868/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Штульмана І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Дзержинського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції про скасування постанови,
касаційне провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 06 березня
2013 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16 травня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до Дзержинського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції, в якому просив визнати
незаконними дії державного виконавця
Дзержинського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції, скасувати
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 13 жовтня 2011 року та
постанову про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій
від 05 листопада 2012 року.

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від 06
березня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 травня 2013
року, позов задоволено частково.
Визнано неправомірними дії
Дзержинського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції в особі
державного виконавця Мирної Т.В.,
щодо надсилання постанови від 13 жовтня
2011 року "Про відкриття виконавчого
провадження" без додержання вимог
частини 1 статті 31 Закону України «Про
виконавче провадження» без
повідомлення про вручення. В
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ОСОБА_3 звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій в
частині відмови в задоволенні позову
скасувати та направити справу в цій
частині на новий розгляд, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 12 квітня 2010 року
постановою адміністративної комісії
при виконавчому комітеті Московської
районної в місті Харкові ради № 8/14 на
ОСОБА_3 накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу у сумі 1700
грн.

Вказана постанова була направлена для
примусового виконання до Московського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції, яким було прийнято постанову
про відкриття виконавчого провадження
ВП № 2025228 від 14 липня 2010 року та
здійснювались дії по виконанню даного
рішення.

23 березня 2011 року з посиланням на пункт
10 статті 49 Закону України «Про
виконавче провадження» та факт
отримання боржником пенсії в
Управлінні пенсійного забезпечення
військовослужбовців та деяких інших
категорій громадян Головного
управління Пенсійного фонду України в
Харківській області державним
виконавцем Московського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції була прийнята постанова про
закінчення виконавчого провадження,
виконавчий документ за належністю
надісланий до відповідача,
Дзержинського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції.

26 квітня 2011 року Дзержинським відділом
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції фактично отримано від
Московського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції постанову
адміністративної комісії № 8/14 від 12
квітня 2010 року про накладення штрафу в
розмірі 1700 грн. та постанову про
закінчення виконавчого провадження
від 23 березня 2011 року, винесену у
зв'язку з направленням за належністю
виконавчого документа.

13 жовтня 2011 року державним виконавцем
Дзержинського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції Мирною Т.В.
було відкрито виконавче провадження ВП
№ 34098288 по виконанню постанови
адміністративної комісії №8/14 від 12
квітня 2010 року про стягнення із ОСОБА_3
штрафу в розмірі 1700 грн.

Постанова про відкриття виконавчого
провадження від 13 жовтня 2011 року була
надіслана на адресу боржника
супровідним листом вих. № 1147/9 без
поштового повідомлення про вручення.

05 листопада 2012 року Дзержинським
відділом державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції була винесена постанова про
стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій в розмірі 28,72
грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про скасування вищевказаних
постанов, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився і суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що оскаржувані постанови прийняті
відповідачем по справі на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з таким
висновком судів попередніх інстанцій,
з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження визначено як завершальну
стадію судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Пунктом 6 частини 2 вищевказаної статті
встановлено, що підлягають виконанню
державною виконавчою службою такі
виконавчі документи, зокрема, як
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом.

Згідно статті 22 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавчі
документи можуть бути пред'явлені до
виконання в такі строки: 1) посвідчення
комісій по трудових спорах, постанови
судів у справах про адміністративні
правопорушення та постанови органів
(посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення, - протягом трьох
місяців; 2) інші виконавчі документи -
протягом року, якщо інше не передбачено
законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї
статті, встановлюються для: 1)
виконання судових рішень - з наступного
дня після набрання рішенням законної
сили чи закінчення строку,
встановленого у разі відстрочки чи
розстрочки виконання рішення, а в разі
якщо судове рішення підлягає негайному
виконанню, - з наступного дня після його
постановлення; 2) виконання рішень
комісій по трудових спорах - з дня
видачі посвідчення на примусове
виконання рішення; 3) інших виконавчих
документів з наступного дня після
набрання ними юридичної сили, якщо інше
не передбачено законом.

Відповідно до статті 25 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що постанова про
притягнення до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу №8/14
від 12 квітня 2010 року є виконавчим
документом у розумінні статті 17 Закону
України «Про виконавче провадження»,
не втратила чинності, та підлягає
примусовому виконанню органами
державної виконавчої служби.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчі дії провадяться державним
виконавцем за місцем проживання,
перебування, роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. У разі
якщо боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома органами
державної виконавчої служби, що можуть
вчиняти виконавчі дії з виконання
рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу.

Частиною 5 статті 20 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
у разі якщо у процесі виконавчого
провадження державним виконавцем
отримано документальне підтвердження
про зміну або встановлення місця
проживання, перебування чи
місцезнаходження боржника, його майна,
місця його роботи на території, на яку
не поширюється компетенція державного
виконавця, та з'ясувалося, що майно
боржника, на яке можна звернути
стягнення, відсутнє на території, на
яку поширюється компетенція
державного виконавця, державний
виконавець не пізніше наступного дня з
моменту, коли йому стали відомі
зазначені обставини, надсилає
виконавчий документ за новим місцем
проживання чи місцезнаходженням
боржника, місцем його роботи чи
місцезнаходженням майна боржника, про
що повідомляє стягувачу.

Спори про місце здійснення виконавчих
дій між органами державної виконавчої
служби не допускаються (ч.8 ст.20 Закону
України «Про виконавче провадження»).

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, фактичною підставою для
передачі виконавчого документу
Московським відділом державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції до
Дзержинського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції слугувало
виявлення тієї обставини, що боржник
отримує пенсію в Головному управлінні
Пенсійного фонду України в Харківській
області, яке знаходиться за адресою:
м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3
під., 2 пов. (Дзержинський район м.
Харкова), про що державним виконавцем
Московського ВДВС ХМУЮ було складено
відповідний акт.

Рішення про передачу виконавчого
документу було прийнято Московським
відділом державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції, дії якого позивачем не
оскаржуються.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що відповідач по
справі, отримавши належно оформлений
виконавчий документ, поданий до
примусового виконання в межах
визначених законом строків, для
виконання за належністю із іншого
органу ДВС та за відсутності
встановлених законом перешкод,
правомірно прийняв постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, судами правильно
зазначено, що при прийнятті рішення про
відкриття виконавчого провадження у
вказаному випадку (а фактично при
прийнятті рішення про прийняття
виконавчого провадження до виконання)
державний виконавець не має обов'язку
перевіряти обставини збігу строку
пред'явлення виконавчого документа до
виконання, адже такі обставини мали
бути перевірені тим органом державної
виконавчої служби, котрий приймав
первинне рішення про відкриття
виконавчого провадження.

Що стосується вимог про скасування
постанови Дзержинського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції від 05 листопада 2012 року
про стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій, колегія
суддів зазначає наступне.

Статтею 41 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
витрати органів державної виконавчої
служби, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій щодо
забезпечення примусового виконання
рішень, є витратами виконавчого
провадження.

Про стягнення з боржника витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, державний
виконавець виносить постанову, яка
затверджується начальником
відповідного відділу державної
виконавчої служби. Зазначена постанова
надсилається сторонам не пізніше
наступного робочого дня після її
винесення і може бути оскаржена ними до
суду у десятиденний строк.

Згідно пп.4.15.2 п.4.15 Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 15 грудня 1999 року
№ 74/5, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 15 грудня 1999 року за
№ 865/4158, про суми витрат на проведення
виконавчих дій державний виконавець
складає акт про витрати на проведення
виконавчих дій (додаток 35), в якому
зазначаються перелік та суми витрат,
пов'язаних з проведенням виконавчих
дій, а також документи, якими вони
підтверджуються, з доданням копій
таких документів.

Про стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій державний
виконавець зобов'язаний винести
постанову, яка разом з актом про
витрати на проведення виконавчих дій
затверджується начальником
відповідного органу державної
виконавчої служби (додаток 3).

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, постанова від 05
листопада 2012 року про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій прийнята державним
виконавцем на підставі акту державного
виконавця про витрати на проведення
виконавчих дій.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли правильного висновку, що
оскаржувані постанови про відкриття
виконавчого провадження від 13 жовтня
2011 року та про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій
від 05 листопада 2012 року,
прийняті Дзержинським відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, передбачені
Законом України «Про виконавче
провадження», а тому підстави для
скасування вищевказаних постанов та
визнання неправомірними дій щодо їх
винесення - відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
06 березня 2013 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 травня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: