Справа № 2а/0270/1431/12
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/60716/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Білуги С.В.,

Швець В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Міністерства фінансів
України, Державної судової
адміністрації України,
Територіального управління державної
судової адміністрації у Вінницькій
області про стягнення заборгованості
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 07 травня 2012
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 06 вересня 2012 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_4 звернувся до
Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом про визнання
бездіяльність відповідачів
протиправною та стягнення
заборгованість по заробітній платі та
грошового утримання, відповідно до
вимог постанови КМУ № 865 від 03.09.2005 року
"Про оплату праці суддів".

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 07 травня 2012
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 06 вересня
2012 року постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 07
травня 2012 року залишено без змін.

ОСОБА_4 не погодився з постановою
Вінницького окружного
адміністративного суду від 07 травня 2012
року та ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 06 вересня 2012 року і звернувся до
суду з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанції та ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
прийшов до висновку про залишення
касаційної скарги без задоволення з
таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

Позивач починаючи з 26.03.1993 року і по
теперішній час працює суддею
Гайсинського районного суду
Вінницької області, та є головою
вказаного суду.

Крім того, як вбачається із
розрахункових листів за 2011 рік,
місячний посадовий оклад позивача
протягом 2011 року складав 2822,00 грн.

Питанням даного спору є правомірність
дій відповідачів щодо не проведення
перерахунку посадового окладу
позивача у разі зміни розміру
мінімальної заробітної плати.

Відмовляючи у задоволенні позову суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що заробітна плата та щомісячне
грошове утримання позивачу
виплачувалися у вірно розрахованих
розмірах.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції повністю
погоджується з висновками судів, на
підставі наступного.

Основним нормативно-правовим
документом, що визначає статус суддів з
метою забезпечення належних умов для
здійснення правосуддя, дотримання
Конституції і законів України, охорони
прав і свобод громадян є Закон України
«Про статус суддів» № 2862-ХІІ від 15
грудня 1992 року (в редакції, чинній на
момент вирішення спірних
правовідносин).

Згідно зі статтею 44 Закону України «Про
статус суддів», заробітна плата судді,
як складова його матеріального і
соціально-побутового забезпечення, є
елементом статусу судді. Вона
складається з посадового окладу,
премій, доплат за кваліфікаційні класи,
надбавок за вислугу років та інших
надбавок. Розміри посадових окладів
суддів встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. У свою чергу, посадовий оклад
судді не може бути меншим від 80
відсотків посадового окладу голови
суду, в якому працює суддя. Суддям
виплачується щомісячна надбавка за
вислугу років у розмірах: при стажі
роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5
років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років
- 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40
відсотків від загальної суми
щомісячного заробітку з урахуванням
доплати за кваліфікаційні класи.

У такий спосіб законодавець
диференційовано вирішив питання про
оплату праці суддів, які здійснюють
правосуддя, та суддів, які виконують ще
й обов'язки на адміністративних
посадах, з тим, щоб досягти
справедливого співвідношення в оплаті
праці в залежності від обсягу
виконуваної роботи. Іншого
законодавчого акту з питань оплати
праці суддів немає.

Згідно з частиною другою статті 8
Закону України «Про оплату праці»,
умови та розміри оплати праці
працівників установ та організацій, що
фінансуються з державного бюджету,
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

Схеми посадових окладів керівників та
суддів Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, апеляційних та
місцевих судів, а також розміри
надбавок до посадових окладів суддів
за кваліфікаційні класи визначаються
постановою Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів»№ 865 від 03 вересня 2005
року (в редакції, що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин).

У відповідності до п. 4-1 вказаної
постанови КМУ, розміри посадових
окладів встановлюються виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати
332,00 гривні і в подальшому при
підвищенні мінімальної заробітної
плати їх перерахунок не провадиться.

Однак, до набрання чинності вказаною
постановою, постановою Кабінету
Міністрів України від 21 грудня 2005 року
№ 1243 «Питання оплати праці вищих
посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» було
зафіксовано розрахункову величину для
обчислення посадових окладів
працівників певних установ, що
фінансуються з бюджету, у тому числі й
суддів, у розмірі встановленої
мінімальної заробітної плати 332,00 грн.

Разом з тим, постановою Кабінету
Міністрів України від 31 грудня 2005 року
№ 1310 «Про внесення змін до постанови
Кабінету Міністрів України від 03
вересня 2005 року № 865» було внесено
зміни до постанови Кабінету Міністрів
України від 03 вересня 2005 року № 865,
зокрема було доповнено пункт 4-1
наступним змістом: «Установити, що
розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться". Зазначені
зміни були внесені до постанови КМУ від
03 вересня 2005 року № 865 до моменту
набрання нею чинності.

При обчисленні посадового окладу в
якості сталої (розрахункової) величини
Кабінет Міністрів України використав
встановлений з 01 вересня 2005 року
Законом України «Про державний бюджет
України на 2005 рік» розмір мінімальної
заробітної плати 332 грн., що виключало
можливість її збільшення у випадку
підвищення розміру мінімальної
заробітної плати.

Як вбачається зі Схем посадових
окладів голови та заступника голови
судової палати, голови Військової
судової колегії, секретаря Пленуму та
суддів Верховного Суду України,
керівників та суддів вищих
спеціалізованих судів, Апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів, кількість розмірів мінімальної
заробітної плати при обчисленні
посадового окладу суддів складає від 8,5
до 12,5, що значно перевищує розміри
мінімальної заробітної плати та
прожиткового мінімуму, а також розмір
посадових окладів багатьох
працівників установ, які фінансуються
з державного бюджету. Також, оклад
голови загального апеляційного суду
області становить 11 розмірів
мінімальної заробітної плати, або 3652
грн., а посадовий оклад судді цього ж
суду 9 розмірів мінімальної заробітної
плати, або 2988 грн. Різниця у розмірах
вказаних посадових окладів складає
менше ніж 20 відсотків, а тому, оклад
судді є більшим ніж 80 відсотків від
посадового окладу голови суду.

Окрім того, у зв'язку з прийняттям
Кабінетом Міністрів України
вищевказаних постанов було збільшено
оклади суддям та головам судів більш як
у шість разів. При цьому, проведення
відповідачами нарахування та виплати
позивачу заробітної плати у
відповідності до названих вище
постанов уряду, сторонами не
заперечується.

У свою чергу, відповідність постанови
Кабінету Міністрів України від 21
грудня 2005 року № 1241 «Питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» в частині
встановлення розміру посадового
окладу суддів, постанови від 31 грудня
2005 року № 1310 «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 03 вересня 2005 року № 865» та пункту 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
від 03 вересня 2005 року № 856 «Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів» положенням Закону України «Про
статус суддів» підтверджується також
постановою Вищого адміністративного
суду України від 13.04.2011 року у справі №
К-37929/09.

Слід також зазначити, що постановою
Печерського районного суду міста Києва
від 21 грудня 2005 року у справі № 2-2006-1/05
було визнано незаконною постанову
Кабінету Міністрів України «Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів»№ 865 від 03 вересня 2005 року в
частині визначення набрання нею
чинності з 1 січня 2006 року та
встановлено, що ця постанова діє в часі
з часу набрання чинності постанови
Кабінету Міністрів України від 30
червня 2005 року № 513 "Про оплату праці
Голови та заступників Голови
Конституційного Суду України" та
постанови Кабінету Міністрів України
від 30 червня 2005 року № 514 "Про оплату
праці Голови, першого заступника
Голови та заступника Голови Верховного
Суду України", а саме з 1 червня 2005 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати
з цивільних справ Апеляційного суду
міста Києва від 7 квітня 2006 року у
справі N 22-707-а/2005р. постанову
Печерського районного суду міста Києва
від 21 грудня 2005 року залишено без змін

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 16 травня 2007 року
постанову Печерського районного суду
міста Києва від 21 грудня 2005 року та
ухвалу Апеляційного суду міста Києва
від 7 квітня 2006 року скасовано. Пункт 5
цієї постанови визнано незаконним.
Допущено поворот виконання цієї
постанови та визнано, що вона підлягає
застосуванню одночасно з постановами
Кабінету Міністрів України від 30
червня 2005 року № 513 та № 514 з питань
оплати праці керівників судів, тобто з 1
червня 2005 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21.05.2008р. у справі № 2/174 зокрема було
визнано незаконним пункт 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р.
№ 865 "Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів".

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року у справі № 22-а-26751/08 постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 21 травня 2008 року було
залишено без змін.

Проте, постановою Вищого
адміністративного суду України від 13
квітня 2011 року у справі № К-37929/09,
касаційну скаргу представника
Кабінету Міністрів України задоволено,
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 21 травня 2008 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року - скасовано та прийнято нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Таким чином, у позивача відсутні
підстави для стягнення заборгованості
зі сплати заробітної плати та
грошового утримання.

Як вбачається з матеріалів справи,
заробітна плата позивачу
нараховувалася та виплачувалася у
розмірі, обчисленому у відповідності
до пункту 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів» №
865 від 03 вересня 2005 року, правомірність
якої підтверджена судовим рішенням,
яке набрало законної сили.

Виходячи з наведеного колегія суддів
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанції правильно встановили
обставини справи, повно дослідили
докази по справі та ухвалили рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи викладені
в касаційній скарзі не спростовують
висновків суду першої та апеляційної
інстанції, тому підстави для
скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення,
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 222, 224, 231 КАС України, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 07
травня 2012 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 06 вересня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф.
Ситников

С.В.
Білуга

В.В. Швець