Справа № К/9991/46421/11-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/46421/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Розваляєвої Т.С.

Цуркана М.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 25 травня 2010
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
управління праці та соціального
захисту населення Київської районної
ради м.Сімферополя, Головного
управління державного Казначейства
України в Автономній Республіці Крим
про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання
перерахувати і виплатити державну
допомогу по догляду за дитиною,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2009 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до управління праці та
соціального захисту населення
Київської районної ради м.Сімферополя,
Головного управління державного
Казначейства України в Автономній
Республіці Крим про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання перерахувати і виплатити
державну допомогу по догляду за
дитиною.

Постановою Київського районного суду
м. Сімферополя від 14 травня 2009 року
позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено
частково. Визнано неправомірною
відмову управління праці та
соціального захисту населення
Київської районної ради м.Сімферополя
у виплаті позивачу допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку та зобов'язано
управління праці та соціального
захисту населення Київської районної
ради м. Сімферополя нарахувати та
виплатити ОСОБА_4 недоотриману
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
починаючи з 14.12.2007 у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 25 травня 2010 року постанову
Київського районного суду м.
Сімферополя від 14 травня 2009 року
скасовано та прийнято нове рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4

ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на допущені судами
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 25 травня 2010 року скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Перевіривши наведені доводи в
касаційній скарзі, рішення судів щодо
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 згідно
свідоцтва про народження є матір'ю
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим
перебуває на обліку в управлінні праці
та соціального захисту населення
Київської районної ради м. Сімферополя
та отримує державну допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі 130 грн.

Приймаючи рішення у справі, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що оскільки, позивач є матір'ю дитини
яка не досягла трирічного віку, то на
спірні правовідносини поширюється дія
Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми", яким регулюється
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, що
надається незастрахованим особам.

Разом з тим, положеннями Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням", визначена допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, надається для
застрахованих в системі загального
обов'язкового страхування осіб.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд апеляційної інстанції
вказує на те, що ОСОБА_4 є
незастрахованою особою, водночас суд
першої інстанції приймаючи рішення
про задоволення позовних вимог,
взагалі не надає оцінки та не
обґрунтовує чи перебуває позивач на
обліку в Управлінні як застрахована
особа.

Виходячи з аналізу положень статті 43
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" та положень статті 15
Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», колегія суддів
приходить до висновку, що розмір
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
розраховується, виходячи з того чи
була застрахована особа у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Водночас зробивши висновок як про
обґрунтованість так і про
неправомірність вимог ОСОБА_4, суди
попередніх інстанцій, дійшли
передчасних висновків, оскільки не
встановили до якої саме категорії осіб
відноситься позивач.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів зазначає, що суди
повинні були витребувати у сторін
докази, які підтверджують або
спростовують правомірність їхніх
доводів і заперечень. Якщо сторони у
справі таких доказів не надали або
надані докази були недостатніми, суд,
керуючись частинами 4, 5 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, зобов'язаний був із власної
ініціативи витребувати докази, які
підтверджують або спростовують ці
обставини.

Суди попередніх інстанцій названих
вимог Кодексу адміністративного
судочинства України не виконали у
зв'язку з чим порушили норми
процесуального закону. Судами
попередніх інстанцій в порушення норм
процесуального права не було з'ясовано
та враховано всіх обставин справи, що
мають значення для правильного
вирішення спору.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій під час
прийняття рішень по суті спору у даній
справі було порушено норми
процесуального права, що унеможливило
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, про
передчасність висновків судів першої
та апеляційної інстанцій, та вбачає
необхідність витребування та
дослідження нових доказів.

Відповідно до пункту 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставою для скасування
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи і не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції.

Вказані порушення норм матеріального
та процесуального права не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції з
урахуванням положень статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства щодо
відсутності можливості досліджувати
докази, встановлювати та визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судових рішеннях, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, що відповідно до
вимог статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування судових
рішень і направлення справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Іллічівського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
06 червня 2011 року та постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 25 травня 2010
року скасувати, справу направити на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: