Справа № 826/3860/14
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/3860/14
інстанції: Каракашьян С.К.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

23 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.,

Міщука М.С.

при секретарі: Корінець Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою відповідача -
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«РМ-Інвест» до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про визнання протиправними та
скасування рішення , -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю
«РМ-Інвест» звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів, в
якому просило:

- визнати протиправним та скасувати
Рішення про коригування митної
вартості товарів № 100260001/2014/200059/2 від
14.03.2014 року;

- визнати протиправною та скасувати
Картку відмову в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
100260001/2014/00088;

- стягнути з Державного бюджету України
на корить Товариства з обмеженою
відповідальністю «РМ-Інвест» надмірно
сплачені кошти в розмірі 66 152,63грн.
податку на додану вартість.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 травня 2014 року адміністративний
позов - задоволено частково. Судом
визнано протиправним та скасовано
рішення Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про коригування
митної вартості товарів № 100260001/2014/200059/2
від 14.03.2014 року; в решті позову
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволені позову в повному обсязі,
мотивуючи свої вимоги тим, що висновки
суду не відповідають обставинам
справи, порушено норми матеріального
та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся сторін, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без змін, виходячи з
наступного.

Згідно з ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, позивачем - Товариством з
обмеженою відповідальністю
«РМ-Інвест» було укладено
зовнішньоекономічний контракт від
25.02.2014р року №RM-ЕS1/14 з фірмою «ЕКОМ
ЕSZАСІВАSІ DIS Тісаret А.S.», Турція
(Продавець) на поставку товару -
«польовий шпат» (код товару - ),
виробник Еsаn Есzасsbаzі, торгівельної
марки Есzасsbаzі, країна виробництва
Туреччина. Поставка товару здійснена
на умовах CIF Миколаїв.

Позивачем подано до митного оформлення
електронну митну декларацію №
100260001/2014/135464 від 13.03.2014р. та
товаросупровідні документи на товар;
митна вартість товару заявлена за
основним методом визначення митної
вартості - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

За результатами розгляду поданих
документів Київською міжрегіональною
митницею Міндоходів прийнято
оскаржуване Рішення про коригування
митної вартості від 14.03.2014р.
№100260001/2014/200059/2, яким визначено митну
вартість товарів за резервним методом
визначення митної вартості товару
відповідно до ст. 64 Митного кодексу
України. На підставі Рішення про
коригування, винесено картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, ТЗ комерційного призначення
№100260001/2014/00088.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що декларант скористався
своїм правом на випуск товарів у
вільний обіг шляхом надання гарантій
відповідно до вимог ч. 7 ст. 55 Митного
кодексу за електронною митною
декларацією від 15.03.2014р. № 100260001/2014/135522.

Даючи правову оцінку вищевикладеним
обставинам справи, колегія суддів
зазначає, що суд першої інстанції вірно
виходив з наступного.

Відповідно п.2 ст. 52 Митного кодексу
України, декларант або уповноважена
ним особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані подавати митному
органу достовірні відомості про
визначення митної вартості, які
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

Перелік документів, які підтверджують
митну вартість товарів, визначений ч.2
ст. 53 Кодексу.

Також, частиною 5 ст. 54 Митного кодексу
України передбачено, що митний орган
має право упевнитися в достовірності
та точності будь-якої заяви, документа,
рахунку поданих для цілей визначення
митної вартості.

Як вбачається з матеріалів справи, для
здійснення митного контролю та митного
оформлення позивачем було надано
товаросупровідні документи (гр. 44 ЕМД),
за результатами перевірки яких
виявлено неповноту відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари та
наявність певних розбіжностей, а саме:

1. Пунктом 8 частини 2 статті 53 Митного
кодексу передбачено, що документами,
які підтверджують митну вартість
товару є, в тому числі, і страхові
документи, а також документи, що
містять відомості про вартість
страхування, у разі, якщо таке
страхування здійснювалось (і було
передбачено умовами поставки).

Контрактом передбачено, що умовами
поставки є - CIF «Вартість, страхування,
фрахт», що передбачає здійснення
страхування. Проте, декларантом не було
подано до митного оформлення страхових
документів, а також документів, що
містять відомості про вартість
страхування (страхового полісу).

2. Відповідно до пункту 1.1 контракту від
25.02.2014 №RM-ЕS1/14, продавець продає, а
покупець купує польовий шпат марки F501
Е10 загальною кількістю 1500 т, тоді як в
інвойсі від 27.02.2014р. №ЕХ/14/600171 та
сертифікаті походження вказано про
загальну кількість товару в розмірі -
1450 т.

3. Пунктом 2.4 контракту від 25.02.2014 №RM-ЕS1/14
передбачено, що загальна вартість
контракту складає 79500,00 USD, в той час як в
інвойсі від 27.02.2014р. №ЕХ/14/600171 вказано
загальну вартість товару - 76850,00 USD.

4. Відповідно до пункту 4 частини 2
статті 53 Митного кодексу, якщо рахунок
сплачено, декларант подає органу
доходів і зборів банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару.

Відповідно до пункту 2.3 контракту від
25.02.2014 №RM-ЕS1/14 оплата за товар
здійснюється в формі попередньої
оплати в розмірі 100% до відвантаження
даної партії з порту в Туреччині.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що до митного оформлення
декларантом було подано банківський
платіжний документ (SWIFT) від 27.02.2014 на
суму 79500,00 USD, в графі 70 (Remittance Infomation)
якого вказано контракт від 25.02.2014
№RM-ЕS1/14 та інвойс від 27.02.2014, тобто не
вказано номер інвойсу (№ЕХ/14/600171), який
подано до митного оформлення за
електронною митною декларацією від
13.03.2014 №100260001/2014/135464.

Положеннями ст. 53 Митного кодексу
України визначено, що у разі якщо
надані документи містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей щодо ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язаний
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) додаткові документи.

Під час проведення консультацій,
Декларанту відповідно до вимог ч. 3 ст.53
Митного кодексу Декларанту шляхом
надіслання електронного повідомлення,
було запропоновано надати наступні
додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця,
якщо такі платежі здійснюються за
умовами, визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

4) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями;

5) інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

На вимогу органу доходів і зборів
декларантом 14.03.2014 було надано наступні
додаткові документи - страховий поліс
від 27.02.2014 №0001-0410-03954170; каталог на
одному аркуші; сертифікат якості та
висновок ДП «Держзовнішінформ» від
14.03.2014 №10/129.

За результатами розгляду додаткових
документів, а саме висновку ДП
«Держзовнішінформ» від 14.03.2014р. №10/29,
встановлено наступне - в висновку
вказано, що контрактна вартість на шпат
польовий на умовах поставки CIF -
Миколаїв в розмірі 53 USD/мт є прийнятною.
Проте, слід зазначити та звернути увагу
суду, що до митного оформлення надано
висновок Державного гемологічного
центру України від 04.03.2014р. №10307-Д,
відповідно до якого оцінна вартість
товарної партії на умовах CIF - Миколаїв
становить 79750,00 USD. тобто 55 USD/мт.

Оскільки в наданих документах виявлені
неточності/розбіжності, вимога про
надання додаткових документів
виконана не в повному обсязі,
відповідач не мав підстав для
підтвердження митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Суд з наявністю вищезазначених
розбіжностей не погоджується, виходячи
з такого.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема контракту, умовами поставки є -
CIF «Вартість, страхування, фрахт», тобто
вартість страхування було сплачено
позивачем у складі вартості товару. При
цьому підтвердження вартості
транспортування та страхування товару
має здійснюватися шляхом
підтвердження оплати вартості товару,
оскільки це передбачено умовами
контракту. З огляду на вищезазначене, є
безпідставною вимога до позивача щодо
підтвердження вартості страхування.

Кількість товару, яка отримана
позивачем, відповідає кількості,
зазначеній в інвойсі, натомість,
оплачена вартість, як і вартість
контракту, її не перевищує. Отже,
позивачем підтверджено таку складову
митної вартості, як вартість товару.

Статтею 49 Митного кодексу України
(надалі - МК) встановлено, що митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 51 МК, митна
вартість товарів, що переміщуються
через митний кордон України,
визначається декларантом відповідно
до норм цього Кодексу; митна вартість
товарів, що ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, визначається
відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Статтею 57 глави 9 МК встановлено, що
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; б) за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; в) на основі
віднімання вартості; г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції)
(ч. 2 ). Кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу (ч. 3).

Метод визначення митної вартості за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), закріплено в ст. 58 МК.

Відповідно до ч. 4 ст. 58 МК, митною
вартістю товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті.

Як визначено в ч. 5 ст. 58 МК, ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті,
-це загальна сума всіх платежів, які
були здійснені або повинні бути
здійснені покупцем оцінюваних товарів
продавцю або на користь продавця через
третіх осіб та/або на пов'язаних із
продавцем осіб для виконання
зобов'язань продавця. Згідно з ч. 1 ст. 53
МК, у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення. Так, ч. 2
вказаної статті передбачено, що
документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах 5 і 6 ст.
52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; 2) зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 МК передбачено, що у
разі якщо документи, зазначені у ч. 2
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

При цьому ч. 5 ст. 53 МК, заборонено
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Статтею 54 МК встановлено, що контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється митним
органом під час проведення митного
контролю і митного оформлення шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості (ч. 1).
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій ст. 58 цього Кодексу (ч.
2).

Як визначено у ч. 3 ст. 54 МК, за
результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень ст. 55 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 55 МК, рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
митним органом у письмовій формі під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості цих товарів
як до, так і після їх випуску, якщо
митним органом у випадках,
передбачених ч. 6 ст. 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

Частиною 6 ст. 54 МК передбачено, що
митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: 1) невірно проведеного
декларантом або уповноваженою ним
особою розрахунку митної вартості; 2)
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах 2 - 4 ст. 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; 3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Як встановлено судом і підтверджується
матеріалами справи, позивачем надано
відповідачу для митного оформлення
імпортованого товару документи, що
передбачені ч. 2 ст. 53 МК. Подані
документи чітко ідентифікували
оцінюваний товар та містили об'єктивні
і достовірні дані, що піддавалися
обчисленню, які чітко підтверджували
ціну товарів, що підлягала сплаті
позивачем на користь продавця, тобто
підтверджували митну вартість товарів
за ціною договору згідно з вимогами ч.ч.
4, 5 ст. 58 МК.

Крім того, в матеріалах справи відсутні
докази на підтвердження позиції
Митного органу щодо контрактної ціни
оцінюваних товарів, об'єктивної
можливості і спроможністі відповідача
визначити на підставі наданих
позивачем документів зазначену ціну
товарів, а також рівень митної вартості
товарів за ціною договору за правилами,
визначеними у ст. 58 МК.

Отже, відповідач не підтвердив
належними доказами та аргументованими
доводами наявність у поданих позивачем
документах розбіжностей, ознак
підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Таким чином Окружним адміністративним
судом міста Києва вірно встановлено
правильність визначення позивачем
митної вартості товару за ціною
договору, а також об'єктивна можливість
застосування першого методу не були
спростовані відповідачем. Формально
нижчий рівень митної вартості
імпортованого позивачем товару від
рівня митної вартості іншого митного
оформлення, не може розцінюватися як
заниження позивачем митної вартості,
не є перешкодою для застосування
першого методу визначення митної
вартості товару і не може бути
достатньою підставою для відмови у
здійсненні митного оформлення товару
за першим методом визначення його
митної вартості, а тому колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивачем подано відповідачу
достатній пакет документів на
підтвердження кількісних і вартісних
показників імпортованого товару,
повноти і достовірності митної
вартості товару, заявленої позивачем
за першим методом, тому заявлена
позивачем митна вартість товарів за
ціною договору відповідає вимогам ст. 58
МК. Натомість, коригування
відповідачем митної вартості
здійснено неправомірно з порушенням ч.
3 ст. 53, ч. 6 ст. 54, ч. 1 ст. 55 МК та всупереч
правилам, визначеним ст. 58 цього
Кодексу.

Згідно з частинами 1- 3 статті 301 Митного
кодексу України, повернення помилково
та/або надміру сплачених сум митних
платежів здійснюється відповідно до
Бюджетного та Податкового кодексів
України. У разі виявлення факту
помилкової та/або надмірної сплати
митних платежів орган доходів і зборів
не пізніше одного місяця з дня
виявлення такого факту зобов'язаний
повідомити платника податків про суми
надміру сплачених митних платежів.
Помилково та/або надміру зараховані до
державного бюджету суми митних
платежів повертаються з державного
бюджету в порядку, визначеному
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Відповідно до приписів пунктів 43.4 та 43.5
статті 43 Податкового кодексу України,
платник податків подає заяву на
повернення помилково та/або надміру
сплачених грошових зобов'язань у
довільній формі, в якій зазначає напрям
перерахування коштів: на поточний
рахунок платника податків в установі
банку; на погашення грошового
зобов'язання (податкового боргу) з
інших платежів, контроль за
справлянням яких покладено на
контролюючі органи, незалежно від виду
бюджету; повернення готівковими
коштами за чеком у разі відсутності у
платника податків рахунку в банку. (п.
43.4) Контролюючий орган не пізніше ніж
за п'ять робочих днів до закінчення
двадцятиденного строку з дня подання
платником податків заяви готує
висновок про повернення відповідних
сум коштів з відповідного бюджету та
подає його для виконання відповідному
органові Державного казначейства
України. На підставі отриманого
висновку орган Державного
казначейства України протягом п'яти
робочих днів здійснює повернення
помилково та/або надміру сплачених
грошових зобов'язань платникам
податків у порядку, встановленому
Державним казначейством України. (п. 43.5
статті 43 Податкового кодексу України).

Отже, повернення мита та податку на
додану вартість, надміру сплаченого
позивачем внаслідок винесення рішення
про визначення митної вартості, має
відбуватися у вищезазначеному порядку,
у зв'язку з чим позовні вимоги про
стягнення задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції, у
зв'язку з чим підстав для скасування
постанови суду першої інстанції не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 199, 200, 205, 206, КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача -
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 травня 2014 року - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15 травня 2014 року
-залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів, відповідно до
вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 25.07.2014
року.

Головуючий суддя
Л.В.Бєлова

Судді
Л.М. Гром,

М.С. Міщук

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.