Справа № 826/6516/14
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/6516/14
інстанції: Бояринцева М.А.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Хрімлі О.Г.,
Саприкіної І.В., Шелест С.Б.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобування» на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 27 травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» до Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві про визнання
протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А :

Публічне акціонерне товариство
«Укргазвидобування» звернулося до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві про визнання
протиправною та скасування постанови
про стягнення з боржника виконавчого
збору від 24 квітня 2014 року (ВП № 41117997).

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
травня 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, та просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову,
якою адміністративний позов
задовольнити у повному обсязі.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Зважаючи на те, що у справі відсутні
клопотання від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю, та з урахуванням можливості
вирішення справи на основі наявних у
ній доказів, колегія суддів вирішила
справу розглянути у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та не підлягає
задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 24 квітня 2014 року державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
винесено постанову у виконавчому
провадженні № 41117997 про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобування» виконавчого збору
в розмірі 11 481,43 грн.

Не погоджуючись з постановою
відповідача про стягнення з боржника
виконавчого збору та вважаючи її
протиправною, позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що 11
грудня 2013 року старшим державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
відкрито виконавче провадження № 41117997
по примусовому виконанню наказу
Господарського суду м. Києва від 28
жовтня 2013 року № 914/2277/13 про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобування» на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Торгівельно-комерційна фірма «Світ
Автозапчастин» боргу в розмірі 114 814,26
грн., та зобов'язано боржника
добровільно виконати рішення у
семиденний термін з моменту отримання
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

Вказану постанову позивач отримав 20
грудня 2013 року, що підтверджується
відтиском штемпелю вхідної
кореспонденції Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» на постанові про
відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, Публічне акціонерне
товариство «Укргазвидобування»
зобов'язане було виконати рішення
Господарського суду м. Києва в
добровільному порядку протягом семи
днів, починаючи з 20 грудня 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
Публічне акціонерне товариство
«Укргазвидобування» з метою виконання
наказу Господарського суду м. Києва від
28 жовтня 2013 року № 914/2277/13 перерахувало
на депозитний рахунок Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві кошти в сумі 20 000,00
грн. (платіжне доручення № 831 від 17
квітня 2014 року), кошти в сумі 20 000,00 грн.
(платіжне доручення № 99 від 18 квітня 2014
року), кошти в сумі 20 000,00 грн. (платіжне
доручення № 102 від 22 квітня 2014 року),
кошти в сумі 34 814,26 грн. (платіжне
доручення № 106 від 24 квітня 2014 року),
кошти в сумі 20 000,00 грн. (платіжне
доручення № 116 від 28 квітня 2014 року).

29 квітня 2014 року позивач звернувся до
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві із заявою про
закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів зазначає, що позивачем
здійснено виконання рішення суду у
період з 17 квітня 2014 року по 28 квітня 2014
року шляхом перерахування коштів на
депозитний рахунок Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
у повному обсязі, тобто поза межами
встановленого семиденного терміну з
моменту отримання постанови про
відкриття виконавчого провадження від
11 грудня 2013 року.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону,
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

За змістом ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
виконавче провадження», вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.

Згідно зі ст. 6 вказаного Закону,
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Державний виконавець роз'яснює особам,
які беруть участь у виконавчому
провадженні або залучаються до
проведення виконавчих дій, їхні права
згідно з вимогами цього Закону.

Рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця можуть бути
оскаржені в порядку, встановленому цим
Законом.

Відповідно до ст. 17 вказаного Закону,
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи: 1)
виконавчі листи, що видаються судами, і
накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом; 3) судові накази;
4) виконавчі написи нотаріусів; 5)
посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій; 6)
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; 7)
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу; 8) рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу; 9) рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини».

Згідно з ч. 1 ст. 19 вказаного Закону,
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону: 1) за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення; 2) за
заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; 3) у разі якщо
виконавчий лист надійшов від суду на
підставі ухвали про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом; 4) в інших
передбачених законом випадках.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 22 вказаного
Закону, виконавчі документи можуть
бути пред'явлені до виконання в такі
строки: 1) посвідчення комісій по
трудових спорах, постанови судів у
справах про адміністративні
правопорушення та постанови органів
(посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення, - протягом трьох
місяців; 2) інші виконавчі документи -
протягом року, якщо інше не передбачено
законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї
статті, встановлюються для: 1) виконання
судових рішень - з наступного дня після
набрання рішенням законної сили чи
закінчення строку, встановленого у
разі відстрочки чи розстрочки
виконання рішення, а в разі якщо судове
рішення підлягає негайному виконанню, -
з наступного дня після його
постановлення; 2) виконання рішень
комісій по трудових спорах - з дня
видачі посвідчення на примусове
виконання рішення; 3) інших виконавчих
документів з наступного дня після
набрання ними юридичної сили, якщо інше
не передбачено законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 28 вказаного Закону, у
разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір не стягується за
виконавчими документами про
конфіскацію майна, стягнення
періодичних платежів, стягнення
виконавчого збору, накладення арешту
на майно для забезпечення позовних
вимог, відшкодування витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, і стягнення штрафів,
накладених відповідно до вимог цього
Закону, а також у разі виконання рішень
у порядку, встановленому Законом
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень».

Колегія суддів зазначає, що наведеною
законодавчою нормою передбачено
виключний перелік виконавчих
документів, за якими не стягується
виконавчий збір.

Крім того, як зазначено в п. 6 Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України № 3 від 13 грудня 2010 року «Про
практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби», судам необхідно враховувати,
що постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору та
накладення штрафу належать до видів
відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
та рішення про поновлення на роботі.
Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово в
установленому Законом України «Про
виконавче провадження» порядку.

Прийнята державним виконавцем
постанова про накладення штрафу на
боржника, не виконана самостійно, є
підставою для її примусового
виконання.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
обставини справи, колегія суддів
вважає, що відповідач під час винесення
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору від 24 квітня 2014 року
(ВП № 41117997) діяв на підставі та у спосіб,
передбачений Законом України «Про
виконавче провадження», а тому
винесена постанова є законною та
обґрунтованою, з урахуванням того, що
позивачем не виконано рішення суду в
межах встановленого семиденного
терміну з моменту отримання постанови
про відкриття виконавчого провадження
від 11 грудня 2013 року.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
надано достатньо доказів
правомірності дій з прийняття
оскаржуваної постанови, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами та наведеними
законодавчими нормами.

З огляду на вищевикладене, позовні
вимоги є Публічного акціонерного
товариства «Укргазвидобування» до
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві про визнання
протиправною та скасування постанови
необґрунтованими та не засновані на
нормах права.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» залишити без
задоволення, постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
І.В. Саприкіна

С.Б. Шелест

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Саприкіна І.В.

Шелест С.Б.