Справа № 2а-3571/09/2670
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/57957/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Штульмана І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Міністерства оборони
України про визнання незаконним
рішення та скасування наказів,
касаційне провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 22 листопада 2011
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 вересня
2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до Міністерства
оборони України, в якому просив
скасувати наказ заступника Міністра
оборони України ОСОБА_5 (по особовому
складу) від 27 лютого 2009 року № 25 щодо
звільнення позивача від займаної
посади старшого офіцера відділу
розгляду звернень Управління розгляду
звернень та прийому громадян
Міністерства оборони України та
зарахування його в розпорядження.

Визнати незаконним рішення заступника
Міністра оборони України ОСОБА_5 від
05 березня 2009 року щодо покладення на
позивача виконання обов'язків
військової служби, які останній
виконував на посаді старшого офіцера
відділу розгляду звернень Управління
розгляду звернень та прийому громадян
Міністерства оборони України;
скасувати наказ заступника Міністра
оборони України ОСОБА_5 від 18 березня 2009
року № 43 про призначення службового
розслідування.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 листопада 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 вересня
2012 року, позивачу відмовлено у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ОСОБА_3 звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою задовольнити його позовні вимоги,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 24 листопада 2008 року
керівникам структурних підрозділів
Міністерства оборони України та
Генерального штабу Збройних Сил
України був надісланий перелік змін до
штату №01/080-Міністерство оборони
України та доручено провести
організаційний захід до 28 лютого
2009 року.

18 грудня 2008 року Начальник управління
розгляду звернень та прийому громадян
повідомив позивача листом № 266/219 про
необхідність прибуття до Управління
розгляду звернень та прийому громадян
Міністерства оборони України для
надання пропозицій щодо подальшого
проходження служби, оскільки посаду
старшого офіцера відділу розгляду
звернення громадян Міністерства
оборони України, яку займав позивач,
змінено на посаду головного
спеціаліста.

26 січня 2009 року начальник Управління
розгляду звернень та прийому громадян
Міністерства оборони України
звернувся листом до Директора
Департаменту кадрової політики
Міністерства оборони України про
надання у найкоротші терміни переліку
вакантних посад для призначення
позивача.

20 лютого 2009 року Директором
Департаменту кадрової політики
Міністерства оборони України у
відповідь на вказаний вище лист було
запропоновано три посади, на які може
бути призначений позивач для його
подальшого службового використання.

23 лютого 2009 року Начальник відділу
розгляду звернень Управління розгляду
звернень та прийому громадян
міністерства оборони України
звернувся із заявою про призначення
позивача на посаду старшого офіцера
загального відділу Управління
євроатлантичної інтеграції
Генерального штабу Збройних Сил
України. При цьому, у заяві зазначено,
що з позивачем неодноразово намагалися
провести бесіди щодо подальшого
службового використання, але від
бесіди він відмовлявся.

27 лютого 2009 року наказом заступника
Міністра оборони України позивача
увільнено від займаної посади та
зараховано у розпорядження заступника
Міністра оборони України. Приводом для
цього стало скорочення посади, на якій
проходив службу позивач.

03 березня 2009 року начальника
Управління розгляду звернень та
прийому громадян Міністерства оборони
України повідомлено про повернення
документів щодо призначення позивача
на рівну посаду без реалізації, у
зв'язку з неприйняттям позитивного
рішення щодо призначення офіцера на
рівну посаду.

04 березня 2009 року Директор
Департаменту кадрової політики
Міністерства оборони України
звернувся до заступника Міністра
оборони України з пропозицією
залишення позивача у списках особового
складу Управління та покладення на
нього обов'язків військової служби, які
він виконував на посаді старого
офіцера відділу розгляду звернень
Управління розгляду звернень в прийому
громадян Міністерства оборони України.

05 березня 2009 року рішенням заступника
Міністра оборони України № 2433/з
позивача залишено у списках особового
складу Управління розгляду звернень та
прийому громадян з покладанням на
нього обов'язків військової служби, які
він виконував на посаді старшого
офіцера відділу розгляду звернень.

Відповідно до пункту 116 Положення про
проходження військової служби
громадянами України, затвердженого
Указом Президента України від 10 грудня
2008 року № 1153/2008 (далі - Положення)
зарахування військовослужбовців
наказами по особовому складу в
розпорядження посадових осіб, які
мають право призначення на посади, для
вирішення питання щодо дальшого їх
службового використання допускається
зокрема, в разі, скорочення штатних
посад, якщо до кінця встановленого
строку проведення цих заходів не
вирішено питання щодо дальшого
службового використання вивільнених
військовослужбовців.

Згідно пункту 118 Положення під час
проведення організаційно-штатних
заходів, унаслідок яких передбачається
скорочення посад військовослужбовців,
до кадрового органу номенклатури
призначення не пізніше ніж за два
місяці до встановлених строків
проведення таких заходів подається
список військовослужбовців, які
вивільняються, з пропозиціями щодо їх
дальшого службового використання.

Відповідно до підпункту 1 пункту 116
цього Положення У разі неможливості
призначення військовослужбовців, які
вивільняються, на рівнозначні посади
вони призначаються на нижчі посади (не
більш як на один ступінь) або
зараховуються у розпорядження
відповідного командира (начальника).

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, на час зарахування позивача
у розпорядження Міністра оборони
України від 27 лютого 2009 року питання
про його подальше службове
використання вирішено не було. Даний
факт підтверджується наявними в
матеріалах справи аркушами співбесіди
від 16 лютого 2009 року, 09 лютого 2009 року, 05
лютого 2009 року, 23 лютого 2009 року,
16 березня 2009 року, 10 березня 2009 року та 02
березня 2009 року, в яких предметом
обговорення було - доведення переліку
вакантних посад, наданих КЦ ЗС України.
Разом з тим, в графі «з аркушем
співбесіди ознайомлений» навпроти
прізвища ОСОБА_3 стоять записи «від
підпису відмовився», що свідчить про
незацікавленість позивача в
переведені на іншу, рівнозначну посаду.

Що стосується наказу заступника
Міністра оборони № 43 від 18 березня 2009
року про призначення службового
розслідування колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до пункту 16 Закону України
«Про Статут внутрішньої служби
Збройних Сил України» кожний
військовослужбовець зобов'язаний
виконувати службові обов'язки, що
визначають обсяг виконання завдань,
доручених йому за посадою. Ці обов'язки
визначаються статутами Збройних Сил
України, а також відповідними
посібниками, порадниками, положеннями,
інструкціями.

Статтею 30 вищевказаного Закону
передбачено, що начальник має право
віддавати підлеглому накази і
зобов'язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов'язаний беззастережно
виконувати накази начальника, крім
випадків віддання явно злочинного
наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно пунктів 83 - 85 Дисциплінарного
статуту Збройних Сил України
визначено, що на військовослужбовця,
який порушує військову дисципліну або
громадський порядок, можуть бути
накладені лише ті дисциплінарні
стягнення, які визначені цим Статутом і
відповідають військовому званню
військовослужбовця та дисциплінарній
владі командира, що вирішив накласти на
винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про
накладення на підлеглого
дисциплінарного стягнення може
передувати службове розслідування.
Воно проводиться з метою уточнення
причин і умов, що сприяли вчиненню
правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається
письмовим наказом командира, який
вирішив притягти військовослужбовця
до дисциплінарної відповідальності.
Воно може бути проведено особисто
командиром, доручено офіцерові чи
прапорщикові (мічманові), а у разі
вчинення правопорушення рядовим
(матросом) чи сержантом (старшиною) -
також сержантові (старшині).

Заборонено проводити службове
розслідування особам, які є підлеглими
військовослужбовця, чиє
правопорушення підлягає
розслідуванню, а також особам -
співучасникам правопорушення або
зацікавленим у наслідках
розслідування. Розслідування
проводиться за участю безпосереднього
начальника військовослужбовця, який
вчинив дисциплінарне правопорушення.

Судами встановлено, що згідно акту
службового розслідування від 13 травня
2009 року, затвердженого заступником
Міністра оборони 27 травня 2009 року,
позивач систематично ухилявся від
виконання покладених на нього
обов'язків військової служби.

Даний факт підтверджується наявними в
матеріалах справи рапортами та
доповідними записками, відповідно до
змісту яких, ОСОБА_3 систематично
запізнювався на роботу, відмовлявся
перевдягатися з цивільного одягу в
військовий для виконання службових
завдань, по декілька годин був
відсутній на службі без поважних
причин тощо.

Враховуючи вказане, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, щодо
правомірності винесення наказу
заступника Міністра оборони № 43 від 18
березня 2009 року про призначення
службового розслідування.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком судів попередніх
інстанцій, що оскільки на час
виконання покладених на нього
обов'язків рішенням заступника
Міністра оборони України від 05 березня
2009 року, позивач був увільнений від
виконання службових обов'язків у
зв'язку із скороченням його посади,
тобто на той час він не займав будь-якої
із штатних посад у структурних
підрозділах Міністерства оборони
України, рішення заступника Міністра
оборони України від 05 березня 2009 року №
2433/з про покладення на позивача
обов'язків військової служби, які він
виконував на посаді старшого офіцера
відділу розгляду звернень є
правомірним.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 листопада 2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 вересня
2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: