Справа № 826/18364/13-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Добрівська Н. А.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

24 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської O.A.

суддів
Парінова А.Б., Грибан І, О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

представника позивача
Голики О.В.

представника відповідача
Києнка Я.Д.

прокурора Солом'янського району м.
Києва Овчаренко О.З.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційні
скарги Концерну "Військторгсервіс" та
Державної податкової інспекції у
Солом"янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19 грудня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
прокурора Солом'янського району м.
Києва в інтересах Державної податкової
інспекції у Солом"янському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві до Концерну "Військторгсервіс"
про стягнення коштів з рахунків
платника податків у банках та
накладення арешту на кошти платника
податків, що знаходяться у банках, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Солом'янського району м. Києва
в інтересах Державної податкової
інспекції у Солом"янському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві звернувся до суду з позовом до
Концерну "Військторгсервіс" про
стягнення з будь-якого розрахункового
рахунку у банку, що обслуговує
відповідача, податкову заборгованість
в розмірі 6032434, 00 грн.. в тому числі:
податок на додану вартість - 5750214, 06 грн.,
збір за розвиток виноградарства,
садівництва і хмелярства - 66304, 83 грн.,
земельний податок - 194648, 47 грн.. збір за
спеціальне використання води - 1251.14
грн.. авансові внески з податку на
прибуток - 20016, 00 грн. та накладення
арешту на всі відкриті рахунки
відповідача в межах суми боргу з метою
забезпечення виконання зобов'язання.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 грудня 2013 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з Концерну
«Військторгсервіс» (,
юридична адреса: 03151. м. Київ. вул.
Молодогвардійська. 28-Л) податковий борг
на загальну1 суму 6 032 434 (шість мільйонів
тридцять дві тисячі чотириста тридцять
чотири) гривні 50 коп. шляхом стягнення
коштів з рахунків платника податків у
банках, обслуговуючих Концерн
«Військторгсервіс» на користь Держави.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що всі
податкові зобов'язання відповідача,
про стягнення яких позивачем
заявляється позов, є узгодженими та
несплаченими.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог в частині накладення арешту на
банківські кошти відповідача, суд
першої інстанції виходив з того, що
арешт майна платника податків
визначений податковим законодавством
як винятковий спосіб забезпечення
зобов'язання у передбачених
законодавством випадках, натомість,
позивачем не наведено настання
випадку, що дозволяє здійснити арешт
рахунків відповідача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач та
позивач подали апеляційні скарги, в
яких, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просили його скасувати та
ухвалити нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовити повністю,
а також позов задовольнити повністю
відповідно зацікавленості позивача та
відповідача.

В судове засідання з'явився
представник позивача, власну
апеляційну скаргу підтримав та просив
її задовольнити з підстав, викладених в
апеляційній скарзі. Проти апеляційної
скарги відповідача заперечив.

Представник відповідача до суду
з'явився, підтримав власну апеляційну
скаргу, проти апеляційної скарги
позивача заперечував та просив
відмовити в її задоволенні.

Також до суду з'явився прокурор
Солом'янського району м. Києва,
підтримав апеляційну скаргу позивача,
проти апеляційної скарги відповідача
заперечував, просив відмовити в її
задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, представника
відповідача, прокурора, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, постанова суду - без
змін з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Концерн «Військторгсервіс» () перебуває на обліку в ДПІ у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві та
відповідно до вимог п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16
Податкового кодексу України несе
обов'язок по сплаті податків та зборів
в строки та у розмірах, встановлених
Податкового кодексу України та
законами з питань митної справи.

Відтак, відповідачем самостійно
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у деклараціях:

№ від 29.01.2013 року (звітний
(податковий) період - липень 2012 року) у
розмірі 497048. 00 грн.;

№ від 30.01.2013 року (звітний
(податковий) період - серпень 2012 року), у
розмірі - 512 502.00 грн.;

№ від 30.01.2013 року (звітний
(податковий) період - грудень 2012 року);

№ від 21.02.2013 року (звітний
(податковий) період - січень 2013 року;
звітний (податковий) період, за який
виправляються помилки - жовтень 2012
року);

№ від 21.02.2013 року (звітний
(податковий) період - січень 2013 року;
звітний (податковий) період, за який
виправляються помилки - листопад 2012
року), у розмірі - 5 488,00 грн.;

№ від 21.02.2013 року (звітний
(податковий) період - січень 2013 року;
звітний (податковий) період, за який
виправляються помилки - грудень 2012
року);

№ від 20.02.2013 року (звітний
(податковий) період - січень 2013 року);

№ від 20.03.2013 року (звітний
(податковий) період - лютий 2013 року;
звітний (податковий) період, за який
виправляються помилки - лютий 2013 року);

№ від 19.04.2013 року (звітний
(податковий) період - березень 2013 року);

№ від 20.05.2013 року (звітний
(податковий) період - квітень 2013 року);

№ від 20.06.2013 року (звітний
(податковий) період - травень 2013 року);

№ від 14.06.2013 року (звітний
(податковий) період - червень 2013 року);

№ від 22.07.2013 року (звітний
(податковий) період - червень 2013 року);

№ від 20.08.2013 року (звітний
(податковий) період - липень 2013 року).
Також, Концерном «Військторгсервіс»
самостійно визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в уточнюючих
розрахунках податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок:

№ від 27.03.2013 року (звітний
(податковий) період - червень 2013 року;
звітний (податковий) період, за який
виправляються помилки - листопад 2012
року);

№ від 28.05.2013 року (звітний
(податковий) період - травень 2013 року;
звітний (податковий) період, за який
виправляються помилки - червень 2012
року);

№ від 04.06.2013 року (звітний
(податковий) період - березень 2013 року;
звітний (податковий) період, за який
виправляються помилки - листопад 2012
року);

№ від 04.06.2013 року (звітний
(податковий) період - червень 2013 року;
звітний (податковий) період, за який
виправляються помилки - березень 2013
року).

Крім того, відповідачем самостійно
визначено суму податкового
зобов'язання зі збору на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства у розрахунках:

№ від 21.01.2013 року (звітний
(податковий) період - грудень 2012 року);

№ від 20.02.2013 року (звітний
(податковий) період - січень 2013 року);

№ від 18.03.2013 року (звітний
(податковий) період - лютий 2013 року);

№ від 15.04.2013 року (звітний
(податковий) період - березень 2013 року);

№ від 20.05.2013 року (звітний
(податковий) період - квітень 2013 року);

№ від 17.06.2013 року (звітний
(податковий) період - травень 2013 року);

№ від 18.07.2013 року (звітний
(податковий) період - червень 2013 року);

№9051 772106 від 20.08.2013 року (звітний
(податковий) період - липень 2013 року).
Також. Концерном «Військторгсервіс»
самостійно визначено суму
податкового зобов'язання з земельного
податку у податкових деклараціях з
плати за землю (земельний податок
та/або орендна плата за земельні
ділянки державної або комунальної
власності): -№ від 17.01.2012 року за 2012
рік;

№ від 14.03.2013 року за 2013 рік.

Крім того, відповідачем самостійно
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємства у деклараціях:

№ від 09.11.2012 року за три квартали
2012 року; -№ від 27.03.2013 року за 2012
рік.

Також позивачем винесено податкове
повідомлення-рішення № від 11.02.2013
року про нарахування штрафу у розмірі
695,46 грн. (отримане повноважним
представником відповідача 15.02.2012 року).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем надіслано на адресу
відповідача податкову вимогу від 17.05.2012
р. № 1078 (а. с. 16 Т. 1), отриману
відповідачем 19.06.2012 р. на суму 476429,56 грн.

Доказів оплати сум. визначених в
податковій вимозі, до моменту
виникнення наступного податкового
боргу відповідачем не надано, а тому є
достатні підстави вважати, що предмет
позовних вимог виник шляхом
наростаючого боргу і винесення
податкової вимоги на всю суму за
умовами податкового законодавства не
передбачається.

У зв'язку з несплатою у добровільному
порядку узгоджених сум грошових
зобов'язань прокурор Солом'янського
району м. Києва звернувся про стягнення
цих коштів в судовому порядку.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, з яким погоджується
апеляційний суд, про часткове
задоволення позовних вимог, при цьому
виходив з такого.

Відповідно до т 111. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) платники податків і зборів
зобов'язані сплачувати податки та
збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Згідно пп. 14.1.175 П. 14.1 ст. 14 ПК України
податковий борг - сума узгодженого
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності), але
несплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Приписами п. 54.1 ст. 54 Г1К України
встановлено, що крім випадків,
передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подасться контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України
передбачено, що платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого цим
Кодексом для подання податкової
декларації, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України у
разі коли платник .податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення. Податкова вимога
може не надсилатися, якщо загальна сума
податкового боргу платника податків не
перевищує одного неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян.

Згідно з п. 95.1 ст. 95 ПК України орган
державної податкової служби здійснює
за платника податків і на користь
держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 ПК
України передбачено, що органам
державної податкової служби надано
право звертатися до суду щодо
стягнення коштів платника податків,
який має податковий борі, з рахунків у
банках, обслуговуючих такого платника,
на суму податкового боргу або його
частини.

У своїх заперечення відповідач
зазначив, що сума заборгованості зі
сплати податкових зобов'язань у
розмірі 2634608, 23 грн. вже була предметом
розгляду справи № 826/2445/13-а.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
04.04.2013 р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 13.06.2013 р.
вказану суму стягнуто з відповідача, а
відтак, дана обставина потребує
дослідження в розрізі включення
вказаної суми повторно в суму, що є
предметом даного адміністративного
позову.

Колегія суддів дослідила предмет
позовних вимог вказаної справи і
встановила, що він охоплює період
податкових зобов'язань, що виникли
станом на 16.01.2013 р.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, її предметом є податковий борг,
що виник на підставі податкових
декларацій, найраніше подана з яких
датована 29.01.2013 р. (за виключенням
подачі декларацій з земельного
податку, заборгованість по яким
визначається на кінець звітного
періоду, що становить 1 рік).

Дати подання відповідачем уточнюючих
розрахунків також є пізнішими періоду,
за який стягнуто зобов'язання на
підставі рішення у справі № 826/2445/13-а.

Також відповідач зазначає, що оскільки
постановою ОАС м. Києва від 31.08.2013 р.
було зупинено видаткові операції
відповідача, останній не мав
можливості сплатити податкові
зобов'язання, а тому така несплата за
час зупинених видаткових операцій
виникла не з його вини і пеня
нарахування за весь цей період не
підлягала.

З даного приводу колегія суддів
зазначає, що факт зупинення видаткових
операцій за рішенням суду є наслідком
несплати платником податків
податкових зобов'язань, своєчасність
сплати яких передбачена податковим
законодавством.

За рішенням ОАС м. Києва від 18.09.2013 р.
видаткові операції відповідача
-відновлено. Незважаючи на це, станом на
день подачі позову прокуратурою (20.11.2013
р.) відповідачем борг не сплачено, під
час розгляду справи доказів оплати не
надано.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що несплата відповідачем
узгоджених податкових зобов'язань не
пов'язана з зупиненням видаткових
операцій, а відтак, і пеня позивачем
податковим органом нарахована
правомірно.

Також колегія суддів зазначає, що в
матеріалах справи присутній детальний
розрахунок податкового боргу
відповідача.

Відповідно до ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Докази
суду надають особи, які беруть участь у
справі.

Повно і всебічно дослідивши матеріали
справи, колегія суддів погоджується з
-висновком суду першої інстанції щодо
того, що доводи відповідача про
включення позивачем в розрахунок сум,
що вже були стягнуті за рішенням суду,
ґрунтуються на припущеннях без надання
про це належних доказів, а тому колегія
суддів не вбачає підстав для сумніву у
правильності розрахунку, здійсненого
позивачем, також з підстав, що були
зазначені вище.

Аналогічно, належними доказами не
підтверджені і доводи апеляційної
скарги.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга відповідача в цій
частині задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідачем зазначено, що
судом першої інстанції порушено норми
матеріального права в частині
задоволення позову зі стягнення сум з
розрахункового рахунку 18,
відкритого відповідачем в АТ
«Єврогазбанк» для зарахування
страхових коштів.

З цього приводу колегія суддів
зазначає, що у відповідності до ст. 87 ПК
України не можуть бути використані як
джерела погашення податкового боргу
платника податків:

майно платника податків, надане ним у
застав іншим особам (на час дії такої
застави), якщо така застава
зареєстрована згідно із законом у
відповідних державних реєстрах до
моменту виникнення права податкової
застави;

майно, яке належить на правах власності
іншим особам та перебуває у володінні
або користуванні платника податків, у
тому числі (але не виключно) майно,
передане платнику податків у лізинг
(оренду), схов (відповідальне
зберігання), ломбардний схов, на
комісію (консигнацію); давальницька
сировина, надана підприємству для
переробки, крім її частини, що
надається платнику податків як оплата
за такі послуги, а також майно інших
осіб, прийняті платником податків у
заставу чи заклад, довірче та будь-які
інші види агентського управління;

майнові права інших осіб, надані
платнику податків у користування або
володіння, а також немайнові права, у
тому числі права інтелектуальної
(промислової) власності, передані в
користування такому платнику податків
без права їх відчуження;

- кошти кредитів або позик, наданих
платнику податків кредитно-фінансовою
установою, що обліковуються на
позичкових рахунках, відкритих такому
платнику податків, суми акредитивів, що
виставлені на ім'я платника податків,
але не відкриті, суми авансових
платежів та попередньої оплати за
контрактами підприємств суднобудівної
промисловості (клас 35.11 група 35 КВЕД ДК
009:2005), отримані від замовників морських
та річкових суден та інших плавучих
засобів;

майно, включене до складу цілісних
майнових комплексів державних
підприємств, які не підлягають
приватизації, у тому числі казенних
підприємств. Порядок віднесення майна
до такого, що включається до складу
цілісного майнового комплексу
державного підприємства,
встановлюється Фондом державного
майна України;

- майно, вільний обіг якого
заборонено згідно із законодавством
України;

майно, що не може бути предметом
застави відповідно до Закону України
"Про заставу";

кошти інших осіб, надані платнику
податків у вклад (депозит) або довірче
управління, а також власні кошти
юридичної особи, що використовуються
для виплат заборгованості з основної
заробітної плати за фактично
відпрацьований час фізичним особам,
які перебувають у трудових відносинах
з такою юридичною особою.

Як вбачається з вичерпного переліку,
страхові кошти до нього не входять.

Крім того, посилання відповідача в
апеляційній скарзі на абзаци 4, 5 ч. 2 ст.
21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» від
18.01.2001 р. № 2240-III колегією суддів до
уваги не приймаються, оскільки у
процитованих апеляційною скаргою
нормах йдеться про неможливість
спрямування таких коштів
страхувальником на задоволення вимог
кредиторів або на підставі виконавчих
та інших документів, за якими
здійснюється стягнення відповідно до
закону у добровільному порядку.
Натомість, предметом даної справи є
примусове стягнення податкового боргу
за рішенням суду.

Підсумовуючи вищенаведене. колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги відповідача.

Надаючи оцінку обґрунтованості
рішення суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позовних вимог в
частині накладення арешту на кошти
боржника, що знаходяться у банках,
колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до п. 20.1.16 ст.20 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
звертатися до суду, у разі якщо платник
податків перешкоджає виконанню
податковим керуючим повноважень,
визначених цим Кодексом, щодо
зупинення видаткових операцій на
рахунках платника податків шляхом
накладення арешту на кошти та інші
цінності такого платника податків, що
знаходяться в банку, та зобов'язання
такого платника податків виконати
законні вимоги податкового керуючого,
передбачені цим Кодексом.

Відповідно до н. 91.4 ст. 91 Податкового
кодексу України, у разі якщо платник
податків, що має податковий борг,
перешкоджає виконанню податковим
керуючим повноважень, визначених цим
Кодексом, такий податковий керуючий
складає акт про перешкоджання
платником податків виконанню таких
повноважень у порядку та за формою, що
встановлюються центральним органом
державної податкової служби. Орган
державної податкової служби
звертається до суду щодо зупинення
видаткових операцій на рахунках
платника податків та зобов'язання
такого платника податків виконати
законні вимоги податкового керуючого,
передбачені цим Кодексом. Строк, на
який можуть бути зупинені видаткові
операції, визначається судом, але не
більше двох місяців. Зупинення
видаткових операцій на рахунках
платника податків може бути достроково
скасовано за рішенням податкового
керуючого або суду.

Враховуючи дану норму, колегія суддів
приходить до висновку, що позивачем не
надано в якості обґрунтування позовної
вимоги акту податкового керуючого щодо
перешкоджання платником податків
виконанню повноважень такого
керуючого, з огляду на що апеляційна
скарга позивача задоволенню не
підлягає.

Зважаючи на викладене, видається
доведеною позиція податкового органу
щодо правомірності нарахування та
достатності підстав для стягнення
податкового боргу, однак, необхідність
зупинення видаткових операцій під час
розгляду справи доказовості не
знайшла.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, викладені в
апеляційних скаргах, не знайшли свого
підтвердження, оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційних скарг відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвал)' суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційних скарг висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198. 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Концерну
"Військторгсервіс" та Державної
податкової інспекції у Солом"янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 19 грудня 2013 р. у справі
за адміністративним позовом прокурора
Солом'янського району м. Києва в
інтересах Державної податкової
інспекції у Солом"янському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві до Концерну "Військторгсервіс"
про стягнення коштів з рахунків
платника податків у банках та
накладення арешту на кошти платника
податків, що знаходяться у банках
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 19 грудня 2013 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий судя

Судді

Повний текст ухвали виготовлено 29.07.2014
р.

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Грибан І.О.