Справа № К/9991/68826/11-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/68826/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Розваляєвої Т.С.

Цуркана М.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Луганської митниці
на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 17 грудня 2010
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16 лютого 2011
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Головного інспектора Луганської
митниці Бородіна Ігоря Анатолійовича,
Луганської митниці про визнання
протиправним та скасування рішення,
зобов"язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 17 грудня 2010
року залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16 лютого 2011
року позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Визнано неправомірною та скасовано
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформлені чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України за
№702000013/0/00081 від 14 вересня 2010 року.
Зобов'язано Луганську митницю
здійснити митне оформлення зі
звільненням від оподаткування та
дозволити пропуск належного позивачу
для вільного використання на території
України автомобіль марки «HYUNDAI» моделі
«SONATA» VIN номер: НОМЕР_1, номер двигуна:
НОМЕР_2, рік випуску - 2007. В іншій частині
позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями у справі, митний орган
звернувся з касаційною скаргою, у якій
просить їх скасувати в частині
задоволення позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, ОСОБА_4 є громадянкою
Сполучених Штатів Америки, яка прибула
в Україну з метою постійного
проживання на території України.

25 листопада 2008 року позивач придбала у
США за власні кошти автомобіль марки
«HYUNDAI» моделі «SONATA» VIN номер: НОМЕР_1,
номер двигуна: НОМЕР_2, рік випуску - 2007,
що підтверджується відповідним
сертифікатом. Згідно зі свідоцтвом про
реєстрацію, вказаний автомобіль був
зареєстрований на ім'я позивача та
відповідно позивач є його власником.
Позивач має посвідчення водія НОМЕР_3,
видане штатом Іллінойс, США.

03 серпня 2010 року позивачем було
зроблено експертну оцінку зазначеного
автомобіля, про що експертом було
складено висновок за № 13/04/А.

Позивач звернувся до відділу
Державного департаменту у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб, який 25 серпня 2010 року
надав позивачу безстрокову посвідку на
постійне проживання на території
України серії НОМЕР_4.

26 серпня 2010 року зареєструвавши своє
місце проживання у Сєвєродонецькому МВ
УМВС України в Луганській області,
позивачу зробили відмітку у посвідці
на постійне проживання на території
України серії НОМЕР_4, зазначивши її
місце проживання: АДРЕСА_1.

02 вересня 2010 року до відділу митного
оформлення №3 Луганської митниці
звернувся позивач з приводу здійснення
митного оформлення зі звільненням від
оподаткування зазначеного
транспортного засобу ввезеного
позивачем на митну територію України
при переселенні на постійне місце
проживання в Україну. При цьому,
позивачем на виконання вимог п.п.4.2 п.4
Правил митного контролю та митного
оформлення транспортних засобів, що
переміщуються громадянами через
митний кордон України, були надані
наступні документи:

- митна декларація, форма якої
затверджена Постановою Кабінету
Міністрів України від 15.07.97 № 748 б/н від
14.07.2010 року;

- акт про проведення митного
огляду товарів № 500000014/2010/10063 від 14.07.2010
року;

- повідомлення про транзитне
переміщення (ПТП) № 10063/0/500000014 від 14.07.2010
року;

- Свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу СЕRТІFІСАТЕ ОF
ТІТLЕ ОF А VЕНІСLЕ № G7607440 від 25.11.2008 року;

- посвідка на постійне проживання
в Україні (підтверджує право іноземця
чи особи без громадянства на постійне
проживання в Україні) від 25.08.2010 року;

- паспортний документ фізичної
особи, що містить інформацію про місце
постійного або тимчасового проживання
за межами України від 12.03.2010 року;

- Дозвіл на імміграцію в Україну №
742 від 20.08.2010 року;

- довідка Сєвєродонецького
міського відділу СГІРФО УМВС України в
Луганський області № 54/14-2272 від 01.07.2010
року;

- сертифікат відповідності №
UА1.173.0070772-10 від 23.07.2010 року;

- висновок експерта-криміналіста
№ 13/04/Ф 9765 від 03.08.2010 року.

Також, 08 вересня 2010 року від позивача
відповідачем було додатково отримані
наступні документи: довідка
адміністрації сільського поселення
Теряєвське Волоколамського району
Московської області від 11.06.2010 року №
331, у якої було зазначено, що гр. ОСОБА_4
постійно зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2 й те, що позивач за вказаною
адресою не мешкає; CЕRТІFІСАТЕ ОF
NАТURАLIZАТION від 13.05.2002 року, що
підтверджує реєстрацію позивача у м.
Чикаго, штату Іллінойс в США.
Зазначений факт не заперечується
відповідачами.

Тобто, як вірно враховано судами,
надані позивачем документи
відповідають вимогам Постанови
Кабінету Міністрів України від 01.02.2006
року за № 80 «Про перелік документів,
необхідних для здійснення митного
контролю та митного оформлення товарів
і транспортних засобів, що
переміщуються через митний кордон
України» та Правилам №1118.

При цьому, 20 вересня 2010 року митним
органом була надана картка відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через кордон
України № 702000013/0/00081 від 14 вересня 2010
року, в якій було зазначено що: Митна
декларація не може бути
прийнята/товари не підлягають митному
оформленні, транспортний засіб не
підлягає пропуску через митний кордон
за таких підстав: порушення вимог ст.1
Закону України № 2681 від 13.09.2001 року, в
частині наявності на даний час
постійного місця проживання позивача
на території іншої держави, а саме
наявності постійної реєстрації у
Волоколамського району Московської
області Російської Федерації.

Так, Порядок оформлення й використання
Картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
регламентується Порядком, який
затверджений Наказом Державної митної
служби України від 12.12.2005 року за № 1227,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 26.12.2005 року за №
1562/11842 (далі-Порядок).

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України
«Про порядок ввезення (пересилання) в
Україну, митного оформлення й
оподаткування особистих речей, товарів
та транспортних засобів, що ввозяться
(пересилаються) громадянами на митну
територію України» за №2681 від 13.09.2001
року (далі - Закон № 2681) дозволяється
ввезення у разі переселення на
постійне місце проживання на кожного
повнолітнього громадянина одного
механічного транспортного засобу за
кодами 87.01, 87.02, 87.03, 87.04, 87.05 Української
класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності за
умови, що він є власником такого
транспортного засобу не менше року та
за умови перебування такого
транспортного засобу на обліку в
країні постійного місця попереднього
проживання не менше року.

Враховуючи, що позивач є власником
транспортного засобу не менше року та
такий транспортний засіб перебував на
обліку в країні постійного місця
попереднього проживання (США) не менше
року, що також повністю
підтверджується матеріалами справи,
позивач має право на звільнення від
оподаткування та ввезення на територію
України зазначеного транспортного
засобу, однак за умови знаття позивача
з постійного реєстраційного обліку у
РФ сільському поселенні Теряєвське,
Волоколамського району Московської
області Російської Федерації.

Згідно із Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» за № 1382-IV від
11.12.2003 року, який відповідно до
Конституції України регулює відносини,
пов'язані зі свободою пересування та
вільним вибором місця проживання в
Україні, що гарантуються Конституцією
України і закріплені Загальною
декларацією прав людини, Міжнародним
пактом про громадянські та політичні
права, Конвенцією про захист прав
людини та основних свобод і
протоколами до неї, іншими
міжнародними актами, а також визначає
порядок реалізації свободи
пересування та вільного вибору місця
проживання і встановлює випадки їх
обмеження.

Відповідно до ст.2 Закону № 1382
громадянам України, а також іноземцям
та особам без громадянства, які на
законних підставах перебувають в
Україні, гарантуються свобода
пересування та вільний вибір місця
проживання на її території, за винятком
обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх обмеження
(ч.2 ст.2 Закону №1382).

Статтею 3 Закону № 1382 зазначено, що
наведені нижче терміни вживаються в
такому значенні:

- вільний вибір місця проживання чи
перебування - право громадянина
України, а також іноземця та особи без
громадянства, які на законних
підставах перебувають на території
України, на вибір
адміністративно-територіальної
одиниці, на території якої вони хочуть
проживати чи перебувати;

- місце перебування -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком менше шести місяців
на рік;

- місце проживання -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік;

Таким чином, враховуючи те, що згідно з
довідкою Голови селищного поселення
Теряєвське Блохіна С.І. від 11.06.2010 року
за № 331 позивач не проживає за адресою
реєстрації у Російській Федерації, а
постійно проживала (більше року) на
території США, про що було відомо
відповідачу та враховуючи положення
ст.3 Закону № 1382 в частині визначення
терміну місце проживання, у позивача
не має обмежень, встановлених ст.1
Закону № 2681 в частині постійного
проживання на території інших держав
(РФ), а відтак у митного органу були
відсутні підстави для винесення картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через кордон
України №702000013/0/00081 від 14.09.2010 року.

Крім цього, факт постійного
попереднього проживання позивача в США
(більше ніж рік) повністю
підтверджується матеріалами справи
(квитками на літак, дозволом на
імміграцію в Україну від 20.08.2010 року за
№ 742, сертифікат громадянства США,
реєстраційними документами на
автомобіль, витягом із паспорту
громадянки США, документами
підтверджуючими факт находження
позивача на території США, копіями
квитанцій про отримання заробітної
плати в США).

З урахуванням вищезазначеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій
оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для їх
скасування не вбачається. Доводи
касаційної скарги висновків судів
попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Луганської митниці
залишити без задоволення, а постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 17 грудня 2010
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16 лютого 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: