Справа № 9101/167734/2012
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2013-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2013 рокусправа № 437/96/12
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Ясенової Т.І.

суддів: Головко
О.В. Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Синельниківського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 02 жовтня
2012 року у справі №437/96/12 за позовом
ОСОБА_1 до Новогнідської сільської ради
Синельниківського району
Дніпропетровської області, треті
особи: відділ Держкомзему у
Синельниківському районі
Дніпропетровської області,
Синельниківська районна державна
адміністрація Дніпропетровської
області про визнання протиправним та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Новогнідської сільської ради
Синельниківського району
Дніпропетровської області, треті
особи: відділ Держкомзему у
Синельниківському районі
Дніпропетровської області,
Синельниківська районна державна
адміністрація Дніпропетровської
області, в якому просив визнати
протиправним та скасувати рішення
відповідача № 48-4/VІ від 30.03.2011 року.

Постановою Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 02 жовтня 2012 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла
наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, на підставі договору
купівлі-продажу від 24.12.2002 року,
посвідченого державним нотаріусом
Другої синельниківської державної
нотаріальної контори Неклесою О.М.,
зареєстрованого в КП„Синельниківське
міжміське бюро технічної
інвентаризації" на праві спільної
часткової власності належить житловий
будинок АДРЕСА_1. Вказаний будинок з
господарськими будівлями розташований
на земельній ділянці, яка також
належить зазначеним особам на праві
спільної часткової власності
відповідно до договору купівлі-продажу
посвідченого Державним нотаріусом
Другої синельниківської державної
нотаріальної контори Неклесою О.М.,
зареєстрованого в Державному кадастрі.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на праві
спільної часткової власності належать
земельні ділянки розташовані по
АДРЕСА_2. Копії договорів
купівлі-продажу від 24.12.2002 року були
посвідчені Державним нотаріусом
Другої синельниківської державної
нотаріальної контори Неклесою О.М. та
зареєстровані в Державному кадастрі.
На вказаних земельних ділянках позивач
спільно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 побудували
будинки-котеджного типу, які на
теперішній час знаходяться в стадії
узаконення.

Території земельних ділянок ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 прилягають до
прибережної зони залива, який впадає в
р.Дніпро та балки Вороная в с.Суха
Калина Синельниківського району
Дніпропетровської області.

Відповідно до рішення Новогнідської
сільської ради Синельниківського
району Дніпропетровської області від 31
серпня 2004 року було затверджено проект
відведення земельної ділянки площею
1,3027 га, яка знаходиться в межах між
належним усім співвласникам
земельними ділянками і балкою Вороная
в оренду строком на 50 років для
сінокосіння та підтримання берегової
смуги в належному санітарному стані.
Вказаним рішенням був визначений факт
процесу берегообрушення та позивач був
зобов'язаний розробити проект
берегоукріплення на відведеній площі.

На підставі зазначеного рішення між
позивачем та відповідачем укладено
договір оренди земельної ділянки від
30.09.2004 року для сінокосіння строком на 49
років. Договір оренди був
зареєстрований у Синельниківській
філії ДП „Дніпропетровського
регіонального центру земельного
кадастру" за № 4.

Так, позивачем було розроблено як це
передбачено п.3 Рішення Новогнідської
сільської ради Синельниківського
району Дніпропетровської області,
робочий проект укріплення берега балки
Вороная в районі житлових будинків
АДРЕСА_2. Було отримано всі необхідні
дозволи на виконання будівельних робіт
від державних служб: акт обстеження та
обґрунтування земельних ділянок;
проект відведення закріплення
прибережної смуги; висновок управління
екології та природних ресурсів;
висновок обласного управління водного
господарства; висновок відділу
земельних ресурсів; висновок відділу
містобудування та архітектури;
висновок про погодження проектної
документації головного
архітектора;дозвіл №102 Державного
комітету України по водному
господарству від 01.07.2005 року; висновок
№22 від 21.09.2005 року Синельниківської
МРСЕС; висновок №234 від 04.10.2005 року
Державної екологічної експертизи.
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
29.11.2007 року було надано дозвіл на
виконання будівельних робіт.

Будівельні роботи були виконані в
повному обсязі і на теперішній час
об'єкт знаходиться в стадії введення в
експлуатацію. В об'єкт було зложено
інвестиції на суму 62500 грн. крім цього
вартість проектних робіт становить 2500
грн.

Рішенням від 30.03.2011 року № 48-4/VІ
Новогнідської сільської ради
Синельниківського району
Дніпропетровської області було
припинено дію рішення № 324-15/ХХІУ від
31.08.2004 року щодо передачі в оренду
земельної ділянки площею 1,3027 га. для
сінокосіння ОСОБА_1

Судом встановлено, що підствою для
прийняття оскаржуваного рішення
відповідача послужив протест
прокурора Синельниківського району
Дніпропетровської області.

Посилаючись на наявність у сільської
ради повноважень для припинення раніше
прийнятого нею рішення на вимогу
органу прокуратури, суд першої
інстанції дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Колегія суддів не погоджується з
наведеним висновком суду з огляду на
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Згідно з частиною 10 статті 59 Закону
України „Про місцеве самоврядування в
Україні" акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

У пункті 5 рішення Конституційного Суду
України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009,
справа № 1-9/2009 (справа про скасування
актів органів місцевого
самоврядування) встановлено, що у
Конституції України зазначено, що
рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду (частина
друга статті 144). Цьому конституційному
положенню відповідають Закон, у
частині десятій статті 59 якого
визначено, що акти органів та посадових
осіб місцевого самоврядування з
мотивів їх невідповідності
Конституції або законам України
визнаються незаконними в судовому
порядку, та інші закони України, згідно
з частиною третьою статті 8 якого
рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції або
законам України зупиняються в
установленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду.

Системний аналіз цих конституційних і
законодавчих положень та положень
пункту 5 статті 121, пункту 9 розділу XV
„Перехідні положення" Конституції
України свідчить, що на прокуратуру
України покладено нагляд за
додержанням прав і свобод людини і
громадянина, додержанням законів з цих
питань органами місцевого
самоврядування.

Закон України „Про прокуратуру",
прийнятий до набуття чинності
Конституцією України, є чинним у
частині, що не суперечить Основному
Закону України, і передбачає порядок
зупинення рішень органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України. Цим законом
установлено, що при виявленні порушень
закону прокурор у межах своєї
компетенції має право опротестовувати
акти виконавчих органів місцевих рад
та вносити подання або протести на
рішення місцевих рад залежно від
характеру порушень. Протест прокурора
приноситься до органу, який видав цей
акт і зупиняє його дію, прокурору
надається право звернутися із заявою
до суду про визнання акта незаконним, і
подача такої заяви зупиняє дію
правового акта (частини перша, третя,
четверта статті 21 Закону України „Про
прокуратуру").

За таких обставин Конституційний Суд
України дійшов висновку, що за змістом
частини другої статті 144 Конституції
України, частини десятої статті 59
Закону рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються
прокурором у встановленому Законом
України „Про прокуратуру" порядку з
одночасним зверненням до суду. При
цьому Конституційний Суд України
зазначає, що право прокурора
оскаржувати до суду рішення органів
місцевого самоврядування не є
абсолютним, оскільки у Конституції
України закріплено, що її норми є
нормами прямої дії, а отже, звернення до
суду для захисту конституційних прав і
свобод людини і громадянина, як і право
на оскарження в суді рішень органів
місцевого самоврядування гарантується
безпосередньо на підставі Конституції
України кожному (частина третя статті 8,
частина друга статті 55).

Зі змісту частини другої статті 144
Конституції України та частини десятої
статті 59 Закону вбачається, що рішення
органів місцевого самоврядування та їх
посадових осіб з мотивів
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними з ініціативи
заінтересованих осіб судом загальної
юрисдикції, тобто в судовому порядку.

Однак, це не позбавляє орган місцевого
самоврядування права за власною
ініціативою або ініціативою інших
заінтересованих осіб змінити чи
скасувати прийнятий ним правовий акт (у
тому числі і з мотивів невідповідності
Конституції чи законам України).

Конституційний Суд України вказав, що в
Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність (стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону).

Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є „гарантією
стабільності суспільних відносин" між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення, що
узгоджується з правовою позицією,
викладеною в абзаці другому пункту 5
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 13
травня 1997 року № 1-зп у справі щодо
несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Судом встановлено, що рішення
відповідача від 31 серпня 2004 року, яким
було затверджено проект відведення
земельної ділянки площею 1,3027 га, та на
підставі якого між позивачем та
сільською радою укладено договір
оренди земельної ділянки від 30.09.2004
року для сінокосіння строком на 49
років, є ненормативним актом даної
міської ради і повністю вичерпує свою
дію виконанням даного рішення, а відтак
його скасування чи припинення його дії
в односторонньому порядку є
протиправним.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що допущене
судом першої інстанції порушення норм
процесуального та матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи є підставою, для скасування
оскаржуваної постанови суду з
прийняттям нової постанови про
задоволення позовних вимог з наведених
підстав.

Керуючись ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 202,
205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Постанову Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 02 жовтня 2012 року у справі
№437/96/12 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Новогнідської сільської ради
Синельниківського району
Дніпропетровської області, треті
особи: відділ Держкомзему у
Синельниківському районі
Дніпропетровської області,
Синельниківська районна державна
адміністрація Дніпропетровської
області про визнання протиправним та
скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Новогнідської сільської ради
Синельниківського району
Дніпропетровської області № 48-4/VІ від
30.03.2011 року.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій,
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

Головуючий:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров