Справа № 2а-3958/10/1470
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" липня 2014 р. м. Київ
К/800/17711/14

суддів Вищого адміністративного суду
України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий); Донця
О.Є.; Черпіцької Л.Т., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Баштанському районі Миколаївської
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Баштанському
районі Миколаївської області про
стягнення коштів, що переглядається за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Баштанському районі Миколаївської
області на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 26
серпня 2010 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 7 квітня 2011 року,

у с т а н о в и л а :

У червні 2010 року Управління Пенсійного
фонду України в Баштанському районі
Миколаївської області (Управління ПФ)
звернулося до суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Баштанському
районі Миколаївської області (Фонд) про
стягнення коштів.

Зазначали, що у 2008-1010 роках понесли
витрати на виплату та доставку
державної адресної допомоги та
підвищення до пенсії в розмірі 334 254,56
грн, а відповідач відмовляється
включити зазначені суми до актів
звірки витрат та відшкодувати їх
Управлінню ПФ.

Посилаючись на статтю 21 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23
вересня 1999 року № 1105-ХІV (Закон № 1105-ХІV)
просили стягнути вказані витрати з
відповідача.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 26 серпня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 7 квітня 2011
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Управління ПФ,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
процесуального та матеріального права,
просить оскаржувані рішення скасувати,
а позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, здійснивши
перевірку матеріалів справи та
оскаржуваних рішень судів в межах
доводів касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга задоволенню не
підлягає.

Судами встановлено, що у 2008-1010 роках
Управління ПФ понесло витрати на
виплату та доставку державної адресної
допомоги в розмірі 330 384,46 та підвищення
до пенсії в розмірі 3870,10 грн.

Задовольнивши позов частково, суд
першої інстанції, а апеляційний суд
погодившись з таким висновком,
виходили з того, що суми адресної
допомоги не відшкодовуються Фондом,
джерелом коштів для виплати підвищення
до пенсії є Державний бюджет України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують.

З касаційної скарги вбачається, що
позивач хоч і просить скасувати
рішення судів у повному обсязі,
заперечує їх висновки лише в частині
відмови в стягненні сум державної
адресної допомоги. Вирішуючи це
питання, колегія суддів виходить з
такого.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 26 березня
2008 року №265 «Про деякі питання
пенсійного забезпечення»
запроваджена державна адресна
допомога, яка сплачується у разі, якщо
розмір пенсії не досягає встановленого
відсотка прожиткового мінімуму.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, передбачений статтею 21 Закону
№ 1105-ХІV.

Відповідно до положень цієї статті
Фонд зобов'язаний у встановленому
законом порядку своєчасно та в повному
обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

Аналіз положень постанови № 265, якою
передбачено надання щомісячної
державної адресної допомоги, дає
підстави вважати, що така допомога як
окремий вид соціальної допомоги не
входить до складу розміру пенсії по
інвалідності та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Пунктом 4 цієї постанови встановлено,
що виплата щомісячної державної
адресної допомоги здійснюється за
рахунок коштів, з яких виплачується
пенсія або державна соціальна
допомога.

Вирішуючи питання чи здійснюються ці
виплати за рахунок коштів Фонду,
необхідно враховувати те, що
страхування від нещасного випадку є
самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

Одним із основних принципів
страхування від нещасного випадку є
цільове використання коштів, які
відповідно до статті 46 Закону № 1105-ХІV
не формуються за рахунок Державного
бюджету України, не включаються до його
складу та використовуються виключно за
їх прямим призначенням.

Зважаючи на особливості фінансування
страхування від нещасного випадку,
виключно цільове використання цих
коштів та враховуючи те, що адресна
допомога як окремий вид соціальної
допомоги не входить до складу розміру
пенсії по інвалідності та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, Фонд не може нести
витрати з виплати державної адресної
допомоги.

Таким чином, суди дійшли правильного
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог, а доводи,
викладені в касаційній скарзі,
повторюють аналогічні доводи позову та
апеляційної скарги, були належним
чином досліджені та оцінені судами, їх
висновків не спростовують та не дають
підстав вважати рішення судів такими,
що винесені з порушеннями норм
процесуального або матеріального
права.

За правилами частини першої
статті 224 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Баштанському районі Миколаївської
області залишити без задоволення, а
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 26 серпня 2010
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 7 квітня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді
М.І.Цуркан

О.Є.Донець

Л.Т.Черпіцька