Справа № 826/4080/14
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/4080/14
інстанції: Огурцов О.П.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

23 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

при секретарі: Корінець Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС
України апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
29 травня 2014 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Клаад-Строй" до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві про
скасування наказу, акта та
податкового-повідомлення рішення,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Клаад-Строй" звернулося до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом про скасування
наказу, акта та
податкового-повідомлення рішення ДПІ
у Печерському районі № 02 від
28.02.2014.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
29 травня 2014 року позов частково:
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Печерському районі № 2 від 28.02.2014;
в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
29 травня 2014 року та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні позову
відмовити, мотивуючи свої вимоги тим,
що судом порушено норми матеріального
та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити розгляд апеляційної скарги
за відсутності представників сторін.

Згідно з ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся учасників процесу,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
21.01.2014 начальником ДПІ у Печерському
районі видано наказ № 240, яким наказано
провести невиїзну позапланову
перевірку ТОВ "Клаад-Строй" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ «Галаінтер» за період з 01.03.2012 по
31.03.2012.

В період з 21.01.2014 по 04.02.2014 ДПІ у
Печерському районі на підставі наказу
№ 240 від 21.01.2014 проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка ТОВ
"Клаад-Строй" з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ «Галаінтер» за
період березень 2012.

За результатами перевірки складено акт
№ 126/26-55-22-02/36304545 від 10.02.2014, яким
встановлено порушення пунктів 198.3,198.6
статті 198 Податкового кодексу України
що призвело до заниження податку на
додану вартість, який підлягає сплаті у
березні 2012 року на загальну суму 112 500
грн.

28.02.2014 на підставі акта № 126/26-55-22-02/36304545
від 10.02.2014 прийнято податкове
повідомлення - рішення № 2, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
на загальну суму 140 312,00 грн., у тому
числі за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) на 28 062,00 грн.

Колегія суддів не приймає доводи
апеляційної скарги про правомірність
прийняття відповідачем спірного
податкового повідомлення-рішення, з
таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов частково виходив з того, що
позовні вимоги щодо скасування наказу
№ 240 від 21.01.2014 не спрямовані за захист
порушених прав та інтересів позивача, а
Акт перевірки є лише носієм доказової
інформації та не містить волевиявлення
суб'єкта владних повноважень щодо
виявлених фактів правопорушень, з
огляду на що, акт перевірки не
створюють жодних правових наслідків
для суб'єкта господарювання та не
змінюють стану його суб'єктивних прав,
оскільки сам по собі не породжує
настання будь-яких юридичних наслідків
та не впливає на права та обов'язки
суб'єкта господарювання.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 10.10.2012 у справі № К/9991/30241/12.

У абзаці 4 пункту 1 мотивувальної
частини Рішення Конституційного Суду
України № 2-зп від 23.06.1997 в справі
№ 3/35-313 вказано, що "…за своєю природою
ненормативні правові акти, на відміну
від нормативних, встановлюють не
загальні правила поведінки, а
конкретні приписи, звернені до
окремого індивіда чи юридичної особи,
застосовуються одноразово й після
реалізації вичерпують свою дію."

У пункті 5 Рішення Конституційного
Суду України № 9-рп/2008 від 22.04.2008 в
справі № 1-10/2008 вказано, що при
визначенні природи "правового акту
індивідуальної дії" правова позиція
Конституційного Суду України
ґрунтується на тому, що "правові акти
ненормативного характеру
(індивідуальної дії)" стосуються
окремих осіб, "розраховані на
персональне (індивідуальне)
застосування" і після реалізації
вичерпують свою дію.

Наказом № 240 від 21.01.2014 призначено
невиїзну позапланову перевірку ТОВ
"Клаад-Строй" з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ "Галаінтер" за
період з 01.03.2012 по 31.03.2012.

Зазначена перевірка була проведена
відповідачем на підставі вказаного
наказу в період з 21.01.2014 по 04.02.2014 та за
її результатами складено акт №
126/26-55-22-02/36304545 від 10.02.2014

Оскаржуваний наказ є актом
одноразового застосування та вичерпує
свою дію фактом його виконання, при
цьому за результатами реалізації прав,
що випливають із вказаного наказу,
відповідачем складено акт №
126/26-55-22-02/36304545 від 10.02.2014.

Податковим органом фактично
реалізована його компетенція на
проведення перевірки та оформлення
результатів такої перевірки.
Оскаржуваний наказ не є таким, що
порушує права позивача та інтереси
шляхом обмежень у реалізації його прав
чи безпідставного покладення на нього
необґрунтованих обов'язків, а відтак,
задоволення позовних вимог про
визнання незаконним та скасування
наказу № 240 від 21.01.2014 не призведе до
поновлення порушеного права позивача,
оскільки такий наказ не є юридично
значимими для позивача з огляду на
те, що після проведення на його
підставі перевірки він вичерпав свою
дію відносно позивача.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач, у період, який перевірявся
податковим органом, мав правовідносини
з ТОВ "Галаінтер" за договором про
надання послуг № 1/03 від 01.03.2012
відповідно до умов якого в порядку та
на умовах, визначених договором,
Виконавець зобов'язується за завданням
Замовника протягом визначеного в
Договорі строку надавати за плату
наступні послуги: камеральна обробка,
складання технічного звіту, а Замовник
зобов'язується оплачувати надані
послуги.

На підтвердження факту надання послуг
за договором № 1/03 від 01.03.2012 позивачем
надано суду копії договору про надання
послуг № 1/03 від 01.03.2012, акту виконаних
робіт та податкової накладної.

В подальшому отримані послуги від ТОВ
«Галаінтер» за договором купівлі № 1/03
від 01.03.2012 було використано позивачем у
власній господарській діяльності та
з метою отримання прибутку при
взаємовідносинах з контрагентом ДК
«Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України»,
що підтверджується договорами про
надання послуг з комплексного
обстеження засобів протикорозійного
захисту та корозійного стану ТТО
обладнання КС Хуст № від 15.05.2012 та
№ від 15.05.2012 та складеними до них
первинними документами.

Відповідачем не надано доказів, які б
спростовували пояснення позивача та
наданні ним докази. Зокрема,
відповідачем не надано доказів того, що
ТОВ "Галаінтер" не відобразило у своїй
податковій звітності операції з
позивачем, а також, що ним не було
сплачено податок на додану вартість з
вказаних операцій. Відповідачем не
спростовано товарність та реальність
господарських операцій між позивачем
та ТОВ "Галаінтер".

Акт № 146/26-55-22-08/37634963 від 02.07.2013 "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта ТОВ "Галаінтер" (код за
) з питань дотримання вимог
податкового законодавства і
правильності визначення об'єкту
оподаткування з податку на прибуток та
податку на додану вартість при
визначенні господарських операцій з
купівлі товарів (робіт, послуг) та їх
подальшого продажу за період з 01.03.2012 по
30.09.2012" не може бути належним доказом на
підтвердження допущення позивачем
порушення норм податкового
законодавства при взаємовідносинах з
ТОВ "Галаінтер".

За таких обставин є правильними
висновки суду першої інстанції, що
господарські операції між позивачем та
ТОВ "Галаінтер" за договором про
надання послуг 1/03 від 01.03.2012 мали
реальний характер.

Підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно із пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Позивачем виконано усі необхідні
умови, передбачені податковим
законодавством, які надають йому
правові підстави для нарахування
податкового кредиту, а висновки
податкового органу про вчинення
платником податків порушень
податкового законодавства, щодо
неправомірності формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаєморозрахунках з
вказаним контрагентом за період, що
перевірявся, є необґрунтованими та
суперечать матеріалам справи.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісними
платниками податків (постачальниками)
з метою незаконного отримання
податкових вигод або його обізнаності
з такими діями постачальників чи
сприяння ухиленню постачальниками
товару у ланцюгу постачання від
виконання податкових зобов'язань може
свідчити про незаконність формування
податково кредиту/витрат, однак таких
обставин в ході розгляду даної справи
встановлено не було.

Законодавство України, не ставить в
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання.

Відповідно до частини другої статті 8
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав
людини від 22.01.2009 у справі "Булвес" АД
проти Болгарії (заява №3991/03) зазначено,
що у разі якщо національні органи за
відсутності будь-яких вказівок на
безпосередню участь фізичної або
юридичної особи у зловживанні,
пов'язаним зі сплатою ПДВ, який
нараховується у ланцюгу поставок, або
вказівок на обізнаність про таке
порушення, все ж таки застосовують
негативні наслідки для отримувача
оподатковуваної ПДВ поставки, який
повністю виконав свої зобов'язання, за
дії або бездіяльність постачальника,
який перебував поза межами контролю
отримувача і у відношенні якого у нього
не було засобів перевірки та
забезпечення його виконання, то такі
владні органи порушують справедливий
баланс, який має підтримуватися між
вимогами суспільних інтересів та
вимогами захисту права власності.

За вказаних обставин суд першої
інстанцій дійшов обґрунтованого
висновку щодо неправомірності
прийняття ДПІ у Печерському районі
податкового-повідомлення рішення №
02 від 28.02.2014.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено правомірності
прийнятого ним рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 29 травня 2014 року
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
викладених у зазначеній постанові, у
зв'язку з чим підстав для її скасування
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
29 травня 2014 року - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 29 травня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів, відповідно до
вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова Судді:Л.М.
Гром, М.С. Міщук

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.