Справа № 872/14372/13
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2014 рокусправа № 808/5500/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чепурнова Д.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового
засідання: Надточія В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі Міжрегіонального головного
управління Міндоходів

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 05 вересня
2013 року у справі за адміністративним
позовом Державного підприємства
«Запорізький титано-магнієвий
комбінат» до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі Міжрегіонального головного
управління Міндоходів про скасування
податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ДП «ЗТМК» звернулося до суду з
вищевказаним позовом в якому просило
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
31.05.2013 №, яким позивачу зменшено
суму бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість у розмірі
269244 грн. та застосовані штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 134622 грн.

В обґрунтування позовних вимог
посилається не безпідставність
висновків податкового органу
викладених в акті перевірки, оскільки
господарські операції з ТОВ «ТД
Стратег» та ТОВ «АРІАР» мали реальний
характер. Правомірність формування
позивачем податкового кредиту за
результатами господарських операцій
із зазначеними контрагентами
підтверджується податковими
накладними та іншими первинним
документами.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 05 вересня
2013 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням
Спеціалізована державна податкова
інспекція з обслуговування великих
платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просила постанову суду
скасувати та прийняти нове рішення
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог в повному обсязі. Вказує на те, що
господарські операції укладені з ТОВ
«ТД Стратег» та ТОВ «АРІАР» не
створюють правових наслідків та
здійснені без мети настання реальних
наслідків.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ДП «ЗТМК» просить відмовити у її
задоволенні та залишити без змін
постанову суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник податкового
органу підтримав вимоги апеляційної
скарги з викладених у ній підстав,
представник ДП «ЗТМК» просив відмовити
у задоволенні апеляційної скарги, та
залити без змін постанову суду першої
інстанції.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що податковим
органом проведена документальна
позапланова виїзна перевірка ДП «ЗТМК»
з питань реальності та правомірності
відображення у податковому обліку з
податку на додану вартість та податку
на прибуток правових відносин ДП
«ЗТМК» з ТОВ «ТД Стратег» за період
квітень, травень, червень, серпень,
вересень 2012 року та ТОВ «АРІАР» за
період травень, червень, вересень 2012
року, за результатами якої складено Акт
перевірки від 20.05.2013 №238/26-2/00194731.

Перевіркою встановлено, що в порушення
пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту
200.1, пункту 200.3, підпункту «а» пункту 200.4
статті 200 Податкового кодексу України
ДП «ЗТМК» завищено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на загальну суму 269244 грн., в
тому числі по періодам:

- травень 2012 року на загальну суму 50308
грн.;

- червень 2012 року на загальну суму 88483
грн.;

- липень 2012 року на загальну суму 113517
грн.;

- жовтень 2012 року на загальну суму 11348;

- листопад 2012 року на загальну суму 2640
грн.;

- грудень 2012 року на загальну суму 2948
грн.

Зазначені висновки обґрунтовані тим,
що ДП «ЗТМК» сформовано податковий
кредит по взаємовідносинам з ТОВ «ТД
Стратег» та ТОВ «АРІАР», по яким не
підтверджено поставки товарів, послуг,
що обумовлено відсутністю
товарно-транспортних накладних,
талонів замовлення, договорів на
перевезення та подорожних листів, які
підтверджують постачання товару та
дають право для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їхнього переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також відсутністю постачання
товарів по ланцюгу поставки.

За результатами перевірки
відповідачем прийняте податкове
повідомлення-рішення форми «В1» від
31.05.2013 № , яким зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 269244 грн., у
тому числі за травень 2012 року у сумі 50308
грн., за червень 2012 року у сумі 88483 грн.,
за липень 2012 року у сумі 113517 грн., за
жовтень 2012 року у сумі 11348 грн., за
листопад 2012 року 2640 грн., за грудень 2012
року у сумі 2948 грн. та нарахована сума
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
134622 грн.

Відповідно до ст.185, ст. 188-189, ст.198, 201 ПК
України, об'єктом оподаткування є
операції платників податку з поставки
товарів, місце надання яких
знаходиться на митній території
України; поставка товарів (робіт,
послуг) здійснюється за договірними
(контрактними) цінами з додатковим
нарахуванням податку на додану
вартість; платник податків
зобов'язаний надати покупцю податкову
накладну, яка є підставою для
віднесення вказаної в ній суми податку
на додану вартість до податкового
кредиту Покупця.

Підпунктом 198.3 ст.198 ПК України
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст.39 даного кодексу, та
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

При цьому, право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
відповідно до п. 198.2 ст.198 ПКУ вважається
дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

У відповідності до приписів п.201.1, п.201.4.,
п.201.10, ст.201 ПК України платник податку
зобов'язаний виписати податкову
накладну у двох екземплярах та надати
покупцю податкову накладну, що має
містити визначені за законом певні
реквізити, у т. ч. ставку податку та
відповідну суму податку у цифровому
значенні.

Відповідно до п.п. 198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Колегія суддів вважає вірним висновок
суду першої інстанції, що наявність у
позивача податкових накладних,
видаткових накладних, рахунків фактур,
прибуткових ордерів, платіжних
документів, карток складського обліку
матеріалів та корінців разового
пропуску на підставі яких відповідні
суми ПДВ у складі вартості придбаних
товарів та послуг були включені до
податкового кредиту, позивач цілком
правомірно включив суми податку на
додану вартість по отриманим товарам
до складу податкового кредиту оскільки
його право на податковий кредит
підтверджується єдиним і належним, з
точки зору діючого законодавства,
доказами.

Придбаний товар був використаний
позивачем у власній господарській
діяльності.

Первинні бухгалтерські документи
свідчать про фактичне отримання
позивачем товарів, що відображено в
бухгалтерському обліку та інших
документах, які були надані позивачем
до податкового органу до проведення
перевірки.

Зазначені первинні бухгалтерські
документи відповідають вимогам ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні».

Відповідно до п.200.1-200.4 ст.200 ПК України
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті і перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
розділом, а при від'ємному значенні
суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1
цієї статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг, а
залишок від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Таким чином, як випливає з
вищенаведеного, сама по собі несплата
податку продавцем (у тому числі в разі
ухилення від сплати) при фактичному
здійсненні господарської операції не
впливає на податковий кредит покупця
та суму бюджетного відшкодування.

Отже, податкові органи не можуть
нараховувати податок на додану
вартість та накладати штрафні санкції
на покупця при несплаті цього податку
продавцем, оскільки чинне
законодавство не встановлює підстав
для такого нарахування та накладання
штрафних санкцій.

Висновками перевірки та судом першої
інстанції не встановлено жодного
фактичного порушення позивачем вимог
наведених норм законодавства, яке б
позбавляло позивача права на
формування податкового кредиту.

Щодо посилання відповідача, на
фіктивність укладених договорів між
позивачем та вказаними вище
контрагентами, колегія суддів
зазначає, що відсутність та/або
дефектність документів на транспортне
перевезення не є безумовною підставою
ставити під сумнів здійснення
господарських операцій.

Так, відповідно до розділу 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України N 363 від 14.10.97 р.,
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу,
а товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно із п. п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних
Правил основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Після прийняття вантажу
згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Разом з тим, вказані Правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні не встановлюють правил
податкового обліку, а лише
встановлюють права, обов'язки та
відповідальність власників
автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Крім того, чинним законодавством
України не встановлено обов'язку
суб'єкта господарювання, а також права
здійснювати перевірку справжності
наданих контрагентами документів при
укладенні договорів.

Слід також зазначити, що вказані
правила регулюють інші
правовідносини, ніж ті що склалися між
позивачем та його контрагентом.

В той же час чинним законодавством
України на сторону цивільно-правової
угоди - покупця товару (робіт, послуг),
яка є платником податків, не покладено
обов'язку в подальшому за можливі
будь-які неправомірні дії будь-кого з
постачальників при створенні
підприємства та здійсненні
господарської діяльності або через
відсутність висновків зустрічних
перевірок зазнавати певних негативних
наслідків у вигляді позбавлення права
на формування валових витрат та
податкового кредиту та донарахування
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість та податку на прибуток.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісними
постачальниками з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями
постачальників чи сприяння ухиленню
постачальниками товару від виконання
податкових зобов'язань може слугувати
підставою для відмови у праві на валові
витрати та податковий кредит.

На момент здійснення господарських
операцій, обґрунтованість віднесення
позивачем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість за якими не
визнала податкова інспекція, продавець
знаходився в Єдиному державному
реєстрі, а також мав свідоцтво про
реєстрацію платником податку на додану
вартість.

За таких обставин покупець не може
нести відповідальність як за несплату
податків продавцями, так і за можливу
недостовірність відомостей про них,
включених до Єдиного державного
реєстру, за умови необізнаності
покупця щодо такої.

Чинним на момент розгляду справи
Законом України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» було встановлено,
що, якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін. Якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, є недостовірними і
були внесені до нього, то третя особа
може посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними (ч.1, ч.2
ст.18 Закону).

Податковий орган не довів суду
належними та достатніми доказами те, що
усі первинні документи складені за
наслідками здійснення спірних
господарських операцій, не
відповідають дійсності, те, що
укладення договорів не відповідало
дійсним намірам сторін щодо набуття
цивільних прав і обов'язків та те, що
договір укладено з метою
безпідставного збільшення валових
витрат позивача та безпідставного
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість. Ці
обставини могли бути підтверджені,
зокрема вироком суду про визнання осіб,
які уклали договір та склали первинні
документи, які містять відомості про
господарську операцію та
підтверджують її здійснення, винними у
скоєнні відповідних злочинів.

Беручи до уваги викладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованих
висновків щодо підтвердження
неправомірності прийняття
відповідачем податкового
повідомлення-рішення.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що в межах апеляційної скарги
порушень судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а оскаржуване судове
рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - залишити без
задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 05 вересня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала складена
27 червня 2014 року.

Головуючий:
Д.В. Чепурнов

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
С.В. Сафронова