Справа № 824/1928/14-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2014 р. м.
Чернівці Справа №
824/1928/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левицького В.К.,

за участю секретаря судового засідання
Жураковської Ю.М.,

сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача - Загарії
О.Д., Смерачанської Т.Я.

третьої особи - ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Кіцманської районної державної
адміністрації Чернівецької області

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - ОСОБА_5

про визнання протиправним та
скасування розпорядження, зобов'язання
вчинити певні дії.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
суду із вказаним адміністративним
позовом, в якому просив визнати
протиправним та скасувати
розпорядження №39-ос від 09.04.2014 р.,
прийняте Кіцманською районною
державною адміністрацією Чернівецької
області (далі - відповідач) про
звільнення його з посади начальника
відділу містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Кіцманської районної державної
адміністрації; зобов'язати Кіцманську
районну державну адміністрацію
Чернівецької області поновити його на
роботі; зобов'язати Кіцманську районну
державну адміністрацію Чернівецької
області виплатити йому середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 09.04.2014 р. по дату поновлення на
роботі.

Позов вмотивовано тим, що 09.04.2014 р.
розпорядженням Кіцманської
райдержадміністрації його звільнено
із займаної посади "за угодою сторін"
згідно п. 1. ст. 36 КЗпП
України на підставі заяви та
листа-погодження Департаменту
інфраструктури, містобудування,
архітектури та житлово-комунального
господарства Чернівецької
облдерадмністрації. Вважає, що вказана
заява не повинна була братись
відповідачем до уваги, оскільки
написана на вимогу невідомих осіб.
Вказував, що він продовжував належно
виконувати покладені на нього
обов'язки і вимог про розірвання
трудового договору не пред'являв,
відтак відповідач не мав законних
підстав для прийняття оскаржуваного
розпорядження. Також позивач зазначав,
що його звільнено із займаної посади з
порушенням вимог п. 3.1 Положення "Про
відділу містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Кіцманської районної державної
адміністрації" без відповідних
погоджень заступника голови РДА та
керівників вищестоящих профільних
управлінь.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали повністю
та посилаючись на обставини викладені
в позовній заяві, просили суд
задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем до суду подано письмові
заперечення проти позову, відповідно
до яких, вважає позовні вимоги
необґрунтованими та просить суд у
задоволенні позову відмовити повністю,
зазначаючи, що підставою для прийняття
оскаржуваного розпорядження
Кіцманської райдержадміністрації
стала заява написана безпосередньо
ОСОБА_1 Будь-які факти дій щодо примусу
ОСОБА_1 до написання заяви про
звільнення з боку керівництва
Кіцманської райдержадміністрації
відсутні. Крім того, позивач не
звертався до відповідача із
клопотанням про відкликання своєї
заяви про звільнення.

Представники відповідача в судовому
засіданні позов не визнали, просили у
його задоволенні відмовити та надали
пояснення аналогічні викладеним у
запереченнях проти позову.

11.06.2014 р. ухвалою суду занесеною до
журналу судового засідання залучено
третю особу, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - ОСОБА_5 (далі - третя
особа).

В судових засіданнях 11.06.2014 р. та 11.07.2014
р. було допитано як свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Вислухавши пояснення сторін та третьої
особи, покази свідків, дослідивши
матеріали справи судом встановлено
наступне.

Як підтверджується матеріалами справи
та трудовою книжкою серії НОМЕР_1, з
01.08.2003 р. ОСОБА_1 працював державним
службовцем в Кіцманській районній
державній адміністрації, а з 10.04.2012 р. по
09.04.2014 р. - на посаді начальника відділу
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Кіцманської райдержадміністрації (а.с.
7-10, 162).

24.02.2014 р. позивач, на вимогу невідомих
осіб, в приміщенні Кіцманської
райдержадміністрації написав заяву
про звільнення його від виконання
обов'язків покладених на відділ
містобудування, архітектури та ЖКГ за
згодою сторін: за власним бажанням (а.с.
15).

Судом встановлено, що в період з 02.03.2014
р. по 11.03.2014 р. включно та з 20.03.2014 р. по
27.03.2014 р. включно голова Кіцманської РДА
Темерівський В.В. перебував на
лікуванні, що підтверджується листками
непрацездатності та корегованим
табелем обліку використання робочого
часу за березень 2014 р. (а.с. 35, 234, 235, 236,
237).

Допитом свідка ОСОБА_8 встановлено, що
на час відсутності голови Кіцманської
РДА вона виконувала його обов'язки.
Протягом вказаного періоду позивач до
неї не звертався із заявами про
звільнення за згодою сторін. Про
існування такої заяви їй нічого не було
відомо.

27.03.2014 р. позивач звернувся із заявою на
ім'я голови Кіцманської РДА
Темерівського В.В. про надання йому
відпустки тривалістю 47 днів з 31.03.2014 р.,
попередньо погодженою першим
заступником голови РДА ОСОБА_8

Вказану заяву зареєстровано в
Кіцманській РДА 28.03.2014 р. за вх. № 10/425 на
якій головою Кіцманської РДА
Темерівським В.В. поставлено резолюцію
"Заперечую. Не відповідає графіку
відпусток".

Також судом встановлено та не
заперечувалося сторонами в судовому
засіданні, що заява про звільнення
позивача датована 24.02.2014 р. надійшла на
адресу відповідача тільки 28.03.2014 р. В
судовому засіданні позивач
заперечував про укладення угоди з
головою Кіцманської РДА Темерівським
В.В. про припинення трудового договору.
Яким чином та хто надав до Кіцманської
РДА вказану заяву, представники
відповідача в судовому засіданні суду
не пояснили, відповідних доказів на
пропозицію суду не надали.

28.03.2014 р. голова Кіцманської РДА
звернувся з поданням до директора
департаменту інфраструктури,
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства про
погодження звільнення ОСОБА_1 з посади
начальника відділу містобудування,
архітектури та житлово-комунального
господарства районної державної
адміністрації за згодою сторін, згідно
п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю
України (а.с. 77).

В той же день, 28.03.2014 р. заступником
директора департаменту
інфраструктури, містобудування,
архітектури та житлово-комунального
господарства погоджено звільнення
ОСОБА_1 з посади начальника відділу
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
районної державної адміністрації за
згодою сторін, згідно п. 1 ст. 36
Кодексу законів про працю України (а.с.
150).

Крім того, судом встановлено, що в
період з 28.03.2014 р. по 08.04.2014 р. включно
ОСОБА_1 перебував на лікуванні, що
підтверджується листком
непрацездатності та корегованим
табелем обліку використання робочого
часу за квітень 2014 р. (а.с. 36, 38).

09.04.2014 р. розпорядженням № 39-ос
Кіцманської райдержадміністрації,
звільнено ОСОБА_1 з посади
начальника відділу містобудування,
архітектури та житлово-комунального
господарства районної державної
адміністрації за згодою сторін, згідно
п. 1 ст. 36 Кодексу законів про
працю України (а.с. 14).

З вказаним розпорядженням позивач
ознайомився 09.04.2014 р. о 17 год. 30 хв., що
підтверджується його підписом.

Вважаючи розпорядження про звільнення
протиправним, позивач звернувся до
суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини в
справі, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти позову,
дослідивши та оцінивши надані докази в
сукупності, проаналізувавши
законодавство, яке регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
адміністративний позов необхідно
задовольнити з таких міркувань.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби.

До публічної служби у встановлених
випадках відноситься державна служба.
Так, за змістом ст. 1 Закону України "Про
державну службу" від 16.12.1993 р. № 3723-XII
(далі - Закон № 3723-XII) державна служба -
це професійна діяльність осіб, що
займають посади в державних органах та
їх апараті з метою практичного
виконання завдань і функцій держави та
одержують зарплату за рахунок
державних коштів.

Віднесення служби до державної, тобто
публічної, можливе, якщо це: професійна
діяльність осіб, які її обіймають,
здійснюється на основі Конституції,
законів та інших нормативно-правових
актів, за змістом полягає у виконанні
завдань та функцій держави,
оплачується з державних коштів.

Таким чином, суд зазначає, що служба
позивача на посаді начальника відділу
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Кіцманської районної державної
адміністрації відноситься до
публічної служби, відтак спірні
правовідносини сторін підлягають
розгляду в порядку адміністративного
судочинства.

Статтею 43 Конституції України
встановлено, що кожен має право на
працю, що включає можливість заробляти
собі на життя працею, яку він вільно
обирає або на яку вільно погоджується.
Держава створює умови для повного
здійснення громадянами права на працю,
гарантує рівні можливості у виборі
професії та роду трудової діяльності,
реалізовує програми
професійно-технічного навчання,
підготовки і перепідготовки кадрів
відповідно до суспільних потреб. Кожен
має право на належні, безпечні і
здорові умови праці, на заробітну
плату, не нижчу від визначеної законом.
Громадянам гарантується захист від
незаконного звільнення.

Загальні засади діяльності, а також
статус державних службовців, які
працюють у державних органах та їх
апараті, визначено в Законі № 3723-XII.

Згідно ст. 17 Закону № 3723-XII громадяни
України, які вперше зараховуються на
державну службу, приймають Присягу.
Державний службовець підписує текст
Присяги, який зберігається за місцем
роботи. Про прийняття Присяги робиться
запис у трудовій книжці.

Як видно з матеріалів справи, позивач
01.08.2003 р. прийняв Присягу державного
службовця, про що зроблено запис в
трудовій книжці.

Приписи Закону № 3723-XII передбачають
можливість поширення на службові
відносини трудового законодавства. У
зв'язку з цим, суд виходить з того, що
при вирішенні публічного спору
пріоритетними є норми спеціальних
законів, а норми трудового
законодавства підлягають застосуванню
лише у випадках, якщо нормами
спеціальних законів не врегульовано
спірних відносин, та коли про
можливість такого застосування прямо
зазначено у спеціальному законі.

Оскільки норми спеціального закону
(Закон № 3723-XII) не регулюють питання
припинення трудового договору за
згодою сторін чи з ініціативи
працівника, суд застосовує у спірних
правовідносинах норми трудового
законодавства.

Відповідно до п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 36 Кодексу
законів про працю України (далі - КЗпП
України) підставами припинення
трудового договору є угода сторін або
розірвання трудового договору з
ініціативи працівника.

Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий
договір є угода між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом чи фізичною особою, за якою
працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену цією угодою, з
підляганням внутрішньому трудовому
розпорядкові, а власник підприємства,
установи, організації або
уповноважений ним орган чи фізична
особа зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні
для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним
договором і угодою сторін.

У зв'язку з наведеним, суд приходить до
висновку, що угода про припинення
трудового договору згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36
КЗпП України укладається між сторонами
трудового договору, яким є працівник і
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган, а рішення про розірвання
трудового договору приймається
власником або органом управління
підприємства, установи, організації,
який наділений такими повноваженнями.

Також суд зазначає, що згідно ст. 38 КЗпП
України працівник має право розірвати
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, попередивши про це
власника або уповноважений ним орган
письмово за два тижні. Якщо працівник
після закінчення строку попередження
про звільнення не залишив роботи і не
вимагає розірвання трудового договору,
власник або уповноважений ним орган не
вправі звільнити його за поданою
раніше заявою, крім випадків, коли на
його місце запрошено іншого
працівника, якому відповідно до
законодавства не може бути відмовлено
в укладенні трудового договору.

Дослідженням заяви про звільнення
встановлено, що вона написана та
підписана власноручно позивачем 24.02.2014
р на ім'я голови Кіцманської РДА
Темерівського В.В. Зі змісту вказаної
заяви вбачається, що вона містить дві
підстави для звільнення: перша - за
згодою сторін та друга - за власним
бажанням. На вказаній заяві резолюцію
"До розпорядження" проставлено
Темерівським В.В. тільки 28.03.2014 р. При
цьому, суд звертає увагу на те, що в
заяві про звільнення відсутня дата з
якої позивач за угодою сторін, підлягав
би звільненню з займаної посади.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про практику розгляду
судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 р.
передбачено, що судам необхідно мати на
увазі, що при домовленості між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом про
припинення трудового договору за п. 1
ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін)
договір припиняється в строк,
визначений сторонами. Анулювання такої
домовленості може мати місце лише при
взаємній згоді про це власника або
уповноваженого ним органу і
працівника.

Отже, визначення дати звільнення за
згодою сторін є обов'язковою умовою
такого звільнення. Окрім того,
предметом доказування у даному випадку
є встановлення свідомого
волевиявлення працівника щодо
звільнення з підстав, передбачених п. 1
ст. 36 КЗпП України, оскільки
відсутність такого належного
волевиявлення не дає підстав вважати
наявність наміру працівника
звільнитись саме за згодою сторін, а
сама по собі проста згода роботодавця
задовольнити прохання працівника про
звільнення, також не означає наявність
угоди про припинення трудового
договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України, тобто
за угодою сторін.

У п. 18 вищевказаної Постанови
зазначено, що при розгляді справ про
поновлення на роботі судам необхідно
з`ясувати, з яких підстав проведено
звільнення працівника згідно з наказом
(розпорядженням), і перевіряти їх
відповідність законові. Суд не вправі
визнати звільнення правильним
виходячи з обставин, з якими власник
або уповноважений ним орган не
пов`язували звільнення.

Тобто, основними умовами угоди про
припинення трудового договору за п. 1 ч.
1 ст. 36 КЗпП України, щодо яких сторони
трудового договору повинні дійти
згоди, є підстава припинення угоди
сторін, та строк, з якого договір
припиняється.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 про
звільнення від 24.02.2014 р. за угодою
сторін (за власним бажанням) в ній не
містить волевиявлення (пропозиції)
позивача на визначення строку (дати), з
якого трудовий договір пропонується
розірвати. Резолюція відповідача, що
знаходиться на вказаній заяві, також не
містить ні пропозиції, ні погодження
строку, з якого трудовий договір може
бути розірвано.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що визначення
дати звільнення за згодою сторін є
обов'язковою умовою такого звільнення.
Оскільки вказаний строк не був
обумовлений сторонами, суд приходить
до висновку, що відповідач незаконно
звільнив ОСОБА_1 із займаної посади на
підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Окрім того, суд наголошує, що сама по
собі згода власника або уповноваженого
ним органу задовольнити прохання
працівника про звільнення до
закінчення строку попередження не
означає, що трудовий договір припинено
за п. 1 ст. 36 КЗпП України, якщо не було
домовленості сторін про цю підставу
припинення трудового договору. В
останньому випадку звільнення
вважається проведеним з ініціативи
працівника (ст. 38 КЗпП України).

На думку суду, звільнення позивача із
займаної посади з його ініціативи
також не можна розглядати, оскільки
оскаржуване розпорядження прийняте
09.04.2014 р. після спливу 40 днів з дня
написання заяви про звільнення його
від виконання обов'язків покладених на
відділ містобудування, архітектури та
ЖКГ за згодою сторін: за власним
бажанням.

Судом встановлено, що після написання
24.02.2014 р. вищезгаданої заяви, роботу
позивач не залишив, продовжував
виконувати покладені на нього
обов'язки і не наполягав на звільненні.

Крім того, суд констатує, що позивач не
мав свідомого волевиявлення щодо
звільнення з підстав, передбачених п. 1
ст. 36 КЗпП України, оскільки в змісті
заяви йдеться про звільнення його від
виконання обов'язків покладених на
відділ містобудування, архітектури та
ЖКГ, а не про припинення трудового
законодавства за згодою сторін.

Суд звертає також увагу на те, що заява
позивачем написана на вимогу невідомих
осіб, що також в свою чергу, не дає
підстав вважати наявність у позивача
належного волевиявлення та наміру
звільнитися саме за згодою сторін.
Відсутність такої згоди також
підтверджується зверненням позивачем
до суду з вказаним позовом.

Стосовно доводів позивача щодо
відсутності погодження на його
звільнення, суд зазначає наступне.

Статтею 6 Закону України "Про місцеві
державні адміністрації" передбачено,
що на виконання Конституції України,
законів України, актів Президента
України, актів Кабінету Міністрів
України, міністерств та інших
центральних органів виконавчої влади,
які відповідно до закону забезпечують
нормативно-правове регулювання,
власних і делегованих повноважень
голова місцевої державної
адміністрації в межах своїх
повноважень видає розпорядження, а
керівники структурних підрозділів -
накази. Розпорядження голів місцевих
державних адміністрацій, прийняті в
межах їх компетенції, є обов'язковими
для виконання на відповідній території
всіма органами, підприємствами,
установами та організаціями,
посадовими особами та громадянами.

Згідно ч. 1 та ч. 5 ст. 41 цього Закону
голови місцевих державних
адміністрацій видають розпорядження
одноособово і несуть за них
відповідальність згідно із
законодавством. Акти місцевих
державних адміністрацій
індивідуальної дії, прийняті в межах їх
повноважень, набирають чинності з
моменту їх прийняття, якщо самими
актами не встановлено пізніший строк
введення їх у дію. Ці акти доводяться до
їх виконавців, а також обов'язково
оприлюднюються, крім
внутрішньоорганізаційних актів.

На виконання вимог ст. 6 та 41 Закону
України "Про місцеві державні
адміністрації", розпорядженням
Кіцманської РДА від 16.05.2012 р. № 223
затверджено Положення про відділ
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
райдержадміністрації та його сектору
(а.с. 39-42, 43).

Згідно п. 1.1 цього Положення відділу
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
районної державної адміністрації є її
структурним підрозділом, підзвітним і
підконтрольним голові цієї
адміністрації, управлінню
регіонального розвитку,
містобудування та архітектури,
управлінню житлово-комунального
господарства обласної
держадміністрації.

Відповідно до п. 3.1 Положення відділ
очолює начальник, який призначається
на посаду та звільняється з посади
головою районної держадміністрації за
погодженням з заступником голови та
начальниками управління регіонального
розвитку, містобудування та
архітектури; управління
житлово-комунального господарства
обласної держадміністрації.

Судом також встановлено, що
розпорядженням Чернівецької обласної
державної адміністрації від 18.05.2013 р. №
290-р "Про зміни у структурі обласної
державної адміністрації" ліквідовано
юридичні особи публічного права:
Управління інфраструктури та туризму
Чернівецької обласної державної
адміністрації та Департамент
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Чернівецької обласної державної
адміністрації.

Утворено юридичну особу публічного
права Департамент інфраструктури,
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Чернівецької обласної державної
адміністрації, який є правонаступником
майнових та інших прав та обов'язків
Управління інфраструктури та туризму
Чернівецької обласної державної
адміністрації, Департаменту
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Чернівецької обласної державної
адміністрації, а також управління
регіонального розвитку,
містобудування та архітектури
Чернівецької обласної державної
адміністрації та управління
житлово-комунального господарства
Чернівецької обласної державної
адміністрації (а.с. 62-63).

27.05.2013 р. розпорядженням Чернівецької
обласної державної адміністрації №
304-р затверджено Положення про
Департамент інфраструктури,
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Чернівецької обласної державної
адміністрації (а.с. 137, 138-145).

Згідно п. 6 та п. 8 згаданого Положення
Департамент очолює директор, який
погоджує призначення на посаду й
звільнення з посади начальників
профільних управлінь (відділів)
райдержадміністрацій.

З матеріалів справи видно, що
звільнення ОСОБА_1 погоджено 28.03.2014 р.
заступником директора Департаменту -
начальником управління інфраструктури
Павлюком А.В., який виконував
обов'язки директора Департаменту на
підставі розпорядження Чернівецької
обласної державної адміністрації від
28.03.2014 р. № 68-В (а.с. 151).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що звільнення ОСОБА_1 погоджено у
встановленому порядку з Департаментом
інфраструктури, містобудування,
архітектури та житлово-комунального
господарства Чернівецької обласної
державної адміністрації.

Разом з тим, суд констатує, що
звільнення ОСОБА_1 проведено без
погодження із заступником голови
Кіцманської РДА.

Так, як зазначалося вище, відповідно до
п. 3.1 Положення про відділ
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
райдержадміністрації та його сектору,
відділ очолює начальник, який
призначається на посаду та
звільняється з посади головою районної
держадміністрації за погодженням з
заступником голови Кіцманської РДА.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 та ст. 40 Закону
України "Про місцеві державні
адміністрації" перший заступник та
заступники голів місцевих державних
адміністрацій виконують обов'язки,
визначені головами відповідних
державних адміністрацій, і несуть
персональну відповідальність за стан
справ на дорученій їм ділянці роботи.
Перші заступники та заступники голови,
інші посадові особи місцевих державних
адміністрацій здійснюють функції і
повноваження відповідно до розподілу
обов'язків, визначених головами
місцевих державних адміністрацій, і
несуть відповідальність за стан справ
у дорученій сфері перед головою
місцевої державної адміністрації,
органами виконавчої влади вищого
рівня.

Згідно функціональних повноважень
керівництва Кіцманської районної
державної адміністрації, затвердженої
розпорядженням голови Кіцманської
районної державної адміністрації від
15.02.2013 р. № 39, перший заступник голови,
заступники голови та керівник апарату
райдержадміністрації вносять голові
райдержадміністрації пропозиції щодо
призначення на посади та звільнення з
посад керівників відповідних
підрозділів райдержадміністрації та
їх заступників, а також пропозиції щодо
заохочення або притягнення їх до
дисциплінарної відповідальності
згідно розподілом обов'язків (а.с. 238 -
243).

Відповідно до розподілу
функціональних повноважень
керівництва райдержадміністрації,
заступник голови районної державної
адміністрації Косар Ю.Д. спрямовував та
контролював діяльність відділу
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства.

Аналогічна процедура звільнення
керівників відповідних підрозділів
райдержадміністрації також
передбачена розподілом функціональних
повноважень керівництва Кіцманської
районної державної адміністрації,
затвердженої розпорядженням голови
Кіцманської районної державної
адміністрації від 09.04.2014 р. № 110, якою
скасовано попереднє розпорядження від
15.02.2013 р. № 39.

Зокрема, перший заступник голови,
заступники голови та керівник апарату
райдержадміністрації вносять голові
райдержадміністрації пропозиції щодо
призначення на посади та звільнення з
посад керівників відповідних
підрозділів райдержадміністрації та
їх заступників, а також пропозиції щодо
заохочення або притягнення їх до
дисциплінарної відповідальності
згідно розподілом обов'язків.
Відповідно до розподілу
функціональних повноважень
керівництва райдержадміністрації,
заступник голови районної державної
адміністрації Косар Ю.Д. також
спрямовував та контролював діяльність
відділу містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства (а.с.
78-80, 130-132).

Відтак, з урахуванням наведеного, суд
приходить до висновку, що призначення
начальника відділу містобудування,
архітектури та житлово-комунального
господарства на посаду та звільняється
з посади здійснюється головою районної
держадміністрації за погодженням з
заступником голови
райдержадміністрації.

В даному випадку, позивач звільнений
без відповідного погодження
заступника голови районної державної
адміністрації Косара Ю.Д., яких згідно
розподілом обов'язків спрямовував та
контролював діяльність відділу
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства.

Дослідженням оскаржуваного
розпорядження встановлено та не
заперечувалося сторонами в судовому
засіданні, що звільнення позивача
проведено тільки на підставі листа -
погодження Департаменту
інфраструктури, містобудування,
архітектури та житлово-комунального
господарства Чернівецької обласної
державної адміністрації від 28.03.2014 р.

Зважаючи на наведені вище обставини,
суд приходить до висновку, що позивача
звільнено незаконно, а оскаржуване
розпорядження винесено протиправно,
без врахування всіх обставин по справі,
з порушенням вимог чинного
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у
разі звільнення без законної підстави
або незаконного переведення на іншу
роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більш як за один рік. Якщо заява
про поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП
України).

Згідно із п. 2 та 3 ч. 1 ст. 256 КАС України
негайно виконуються постанови суду
про: присудження виплати заробітної
плати, іншого грошового утримання у
відносинах публічної служби - у межах
суми стягнення за один місяць;
поновлення на посаді у відносинах
публічної служби.

Стосовно позовних вимог позивача про
зобов'язання відповідача поновити його
на роботі, а також виплатити йому
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 09.04.2014 р., суд
зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 162 КАС України у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення. Суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Судом звернуто увагу на те, що вимога
позивача про зобов'язання відповідача
поновити його на роботі, а також
виплатити йому середній заробіток за
час вимушеного прогулу за період з
09.04.2014 р. по дату поновлення на роботі є
невірно обраним позивачем способом
захисту порушеного права. Тому, суд
вважає, що належним способом захисту
прав позивача є саме поновлення його на
посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи висновок суду про
протиправність розпорядження
Кіцманської районної державної
адміністрації Чернівецької області
№39-00 від 09.04.2014 р. про звільнення ОСОБА_1,
та беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 235 КЗпП
України, позивача необхідно поновити
на посаді начальника відділу
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Кіцманської районної державної
адміністрації, допустивши рішення в
частині поновлення на роботі до
негайного виконання.

Таким чином, судом встановлено факт
протиправності звільнення позивача із
займаної посади, відтак, період часу з
10.04.2014 р. по 21.07.2014 р. включно є періодом
вимушеного прогулу позивача, а
втрачений за цей час заробіток,
відповідно до вимог чинного трудового
законодавства України, підлягає
відшкодуванню, виходячи з розміру
середньоденного заробітку за останні
два місяці, що передували звільненню.

З урахуванням наведеного, а також
враховуючи приписи ч. 2 ст. 11 КАС України
суд приходить до висновку про
стягнення із Кіцманської районної
державної адміністрації Чернівецькій
області на користь ОСОБА_1 середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з
10.04.2014 р. по 21.07. 2014 р. включно.

Стаття 19 Конституції України визначає,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до положень, закріплених ст.
11 КАС України, розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів належними
засобами доказування правомірність
прийнятого розпорядження стосовно
звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, а
тому вказане рішення є протиправним та
підлягає скасуванню.

Доводи позивача щодо відсутності у
голови Кіцманської
райдержадміністрації повноважень
підписувати оскаржуване
розпорядження, у зв'язку із звільненням
його із займаної посади суд не приймає
до уваги з наступних міркувань.

Процедура призначення на посаду та
звільнення з посади голів місцевих
держадміністрацій встановлена
Порядком розгляду питань, пов'язаних з
підготовкою і внесенням подань щодо
осіб, призначення на посаду та
звільнення з посади яких здійснюється
Президентом України або Кабінетом
Міністрів України чи погоджується з
Кабінетом Міністрів України,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 11.04.2012 р. № 298
(далі - Порядок).

З матеріалів справи видно та не
заперечувалося сторонами в судовому
засіданні, що 09.04.2014 р. розпорядженням
Президента України № 566/2014-рп звільнено
Темерівського Віталія В’ячеславовича
з посади голови Кіцманської районної
державної адміністрації Чернівецької
області (а.с. 21).

Пунктом 15 Порядку передбачено, що на
підставі акта Президента України або
Кабінету Міністрів України щодо
призначення на посаду чи звільнення з
посади особи в установленому порядку
відповідним органом або підприємством
у триденний строк видається наказ
(розпорядження) за місцем її роботи, в
якому зазначається дата початку роботи
на відповідній посаді або припинення
роботи. Копія зазначеного наказу
(розпорядження) надсилається у
триденний строк після його видання до
Адміністрації Президента України та
Секретаріату Кабінету Міністрів
України.

Судовим розглядом встановлено, що на
підставі розпорядження Президента
України № 566/2014-рп "Про
звільнення Темерівського В.В. з посади
голови Кіцманської районної державної
адміністрації Чернівецької області",
11.04.2014 р. відповідачем видано
розпорядження № 43-ос, яким припинено
повноваження голови Кіцманської
районної державної адміністрації
Чернівецької області Темерівського
В.В. (а.с. 37).

Як видно із матеріалів справи,
оскаржуване розпорядження про
звільнення позивача із займаної
посади, голова Кіцманської районної
державної адміністрації Чернівецької
області Темерівський В.В. підписав
09.04.2014 р.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що станом на 09.04.2014 р. голова
Кіцманської районної державної
адміністрації Чернівецької області
Темерівський В.В. був наділений
повноваженнями щодо звільнення
позивача із займаної посади, оскільки
розпорядження Президента України від
09.04.2014 р. № 566/2014-рп було реалізовано
тільки 11.04.2014 р. шляхом видання
відповідного розпорядження по
Кіцманській райдержадміністрації.

З урахуванням наведеного, суд вважає,
що доводи позивача про відсутність
повноважень у голови Кіцманської
райдержадміністрації підписувати
оскаржуване розпорядження є
необґрунтованими та безпідставними.

Щодо клопотання позивача, заявленого в
судових дебатах, про винесення окремої
ухвали, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1, 2 ст. 166 КАС України суд,
виявивши під час розгляду справи
порушення закону, може постановити
окрему ухвалу і направити її
відповідним суб'єктам владних
повноважень для вжиття заходів щодо
усунення причин та умов, що сприяли
порушенню закону. Про вжиті заходи суд
повідомляється не пізніше одного
місяця після надходження окремої
ухвали. У разі необхідності суд може
постановити окрему ухвалу про
наявність підстав для розгляду питання
щодо притягнення до відповідальності
осіб, рішення, дії чи бездіяльність
яких визнаються протиправними.

З аналізу наведеної норми КАС України
слідує, що винесення окремої ухвали є
правом, а не обов'язком суду. Під час
розгляду справи судом не встановлено
необхідності винесення окремої ухвали,
тому в задоволенні вказаного
клопотання суд відмовляє.

Частина 1 ст. 94 КАС України визначає, що
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Оскільки, згідно ст. 5 Закону України
«Про судовий збір» позивач був
звільнений від сплати судового збору
за подання даного позову, судові
витрати (судовий збір), відповідно до
ст. 94 КАС України, стягненню з
відповідача не підлягають.

У процесі розгляду справи не виявлено
інших фактичних обставин, що мають
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 19, 43 та 129 Конституції України,
ст. ст. 69, 71, 94, 158, 160 - 163 та 167
КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
розпорядження Кіцманської районної
державної адміністрації Чернівецької
області №39-ос від 09.04.2014 р. про
звільнення ОСОБА_1 з посади начальника
відділу містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Кіцманської районної державної
адміністрації.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника
відділу містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Кіцманської районної державної
адміністрації з 10.04.2014 р.

4. Стянути з Кіцманської районної
державної адміністрації Чернівецької
області на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 10.04.2014 р. по 21.07.2014 р. включно.

5. Постанова в частині поновлення
ОСОБА_1 на посаді начальника відділу
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Кіцманської районної державної
адміністрації та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, в
межах стягнення суми за один місяць,
підлягає до негайного виконання.

Порядок та строки набрання постановою
законної сили та оскарження.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 254 КАС України
постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова, згідно ст. 186 КАС України,
може бути оскаржена в апеляційному
порядку до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі в
десятиденний строк з дня її
проголошення апеляційної скарги. У
разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано судом 28 липня 2014 р.

Суддя
В.К.
Левицький