Справа № 818/745/14
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 р.Справа № 818/745/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у м.Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
24.04.2014р. по справі № 818/745/14 за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
м.Сумах Головного управління
Міндоходів у Сумській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулась до Сумського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у м.Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області, в якому просила визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 29.11.2013 р. №
/19790 про збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем: податок на
додану вартість в сумі 6553,75 грн., у тому
числі 5243,00 грн. за основним платежем та
1310,75 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 24.04.2014р.
адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення №
/19790 від 29.11.2013 року, яким збільшено
суму зобов'язання з податку на додану
вартість на 5 243 грн. та застосовано
штрафні (фінансові) санкції в розмірі
1310 грн. 75 коп.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
судовий збір в розмірі 182 грн. 70 коп.,
сплачений при зверненні до суду.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
24.04.2014р. та прийняти нове судове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Позивач надав заперечення на
апеляційну скаргу, виклав свій погляд
на обставини справи, зазначивши, що
рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим, в зв'язку з
чим просить апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 24.04.2014р. без змін.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були повідомлені належним
чином про дату, час та місце слухання
справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що вимоги
апеляційної скарги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідачем проведено позапланову
невиїзну перевірку дотримання
позивачкою вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.12.2010 року по 31.12.2010 року та з
01.10.2012 року по 30.11.2012 року.

За наслідками перевірки 29.11.2013 року
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення № /19790, яким
збільшено зобов'язання з податку на
додану вартість на 5243 грн. за основним
платежем та застосовано штрафні
(фінансові) санкції в сумі 1310 грн. 75 коп.
(а.с. 21).

Відповідно до акту перевірки,
відповідачем зроблено висновок про
безтоварність задекларованих
позивачкою операцій з ТОВ "Компанія
Металпроект" та ПП "Теплохім". Надані на
запит документи не дають можливості
встановити транспорт, яким
здійснювалось транспортування товарів
до позивачки, розмір витрат на
транспортування, особу, яка такі
витрати понесла. Крім того, отримано
інформацію від ДПІ за місцем
реєстрації контрагентів позивачки про
неможливість проведення їх перевірок
та не підтвердження в зв'язку з цим
відносин з позивачкою. За таких
обставин, позивачкою вчинено порушення
вимог ст. ст. 198 та 200 ПК України.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив з того, що податковий
кредит по відносинах з ТОВ "Компанія
Металпроект" та ПП "Теплохім"
позивачкою сформовано на підставі
належним чином складених документів.

Колегія суддів погоджується з таким
висновками суду першої інстанції та
зазначає

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме акту перевірки від 01.11.2013 р. за №
1603/17.1-17//43, підставами для висновку
про завищення податкового кредиту став
висновок податкового органу про те, що
правочини укладені від імені Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 з ТОВ
"Компанія Металпроект" та ПП "Теплохім"
не спричиняють реального настання
правових наслідків, а отже мають ознаки
нікчемності.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що позивачкою сформовано
податковий кредит по відносинах з ТОВ
"Компанія Металпроект" м. Запоріжжя в
грудні 2010 року. На підтвердження
правомірності таких дій надано копії
платіжного доручення, податкової
накладної довіреності на отримання
ТМЦ, видаткової накладної від 16 грудня
2010 року, з яких вбачається придбання
позивачкою та оплату металовиробів
(а.с. 22-25). Доставка здійснювалась ТОВ "ТК
"САТ", на підтвердження чого надано
рахунок на оплату послуг, акт
здачі-приймання робіт (надання послуг)
(а.с. 27-28). Перевізником на замовлення
позивачки 16 грудня 2010 року здійснено
доставку вантажів з м. Запоріжжя до м.
Суми.

09 жовтня 2012 року позивачкою укладено з
ПП "Теплохім" договір купівлі-продажу №
41. Постачання здійснюється
перевізниками ТОВ "СК "САТ", ПП "Нічний
експрес" або транспортом покупця (а.с.
31). На підтвердження виконання умов
договору позивачкою надано копії
рахунків-фактур платіжних доручень,
податкових та видаткових накладних, з
яких вбачається придбання позивачкою
та оплату металовиробів (а.с. 33-39, 62-67). На
підтвердження факту транспортування
придбаних товарів надано акт
здачі-приймання робіт (надання послуг),
рахунок-фактуру, товарно-транспорту
накладну перевізника ТОВ "Нова Пошта"
(а.с. 40-43).

Суд першої інстанції оцінивши наявні в
справі докази, відмітив, а суд
апеляційної інстанції погодився, що
матеріалами справи додатково
підтверджено факт виконання позивачем
та контрагентами позивача зобов'язань
за спірними правочинами. Копії
витребуваних судом і долучених до
матеріалів справи первинних і
розрахункових документів не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", п.201.1 ст. 201
Податкового кодексу України, п.2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704; далі за текстом - Положення
№88) спричиняють втрату первинними
документами юридичної сили і
доказовості.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит
визначено як суму, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Виходячи з вимог п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво,
спорудження, створення) необоротних
активів, у тому числі при їх ввезенні на
митну територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенні
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативної або фінансового лізингу.

У відповідності до п. 198.2. ст. 198 ПК
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6. ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Колегія суддів зазначає, що ані в суді
першої інстанції ані в суді
апеляційної інстанції, Відповідачем не
було доведено правомірності та
обґрунтованості мотивів винесення
спірного податкового повідомлення
рішення. Доказів фактичної відсутності
операцій по придбанню позивачем послуг
(робіт) у своїх контрагентів відповідач
не подав.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції та з чим погоджується суд
апеляційної інстанції прийшов до
висновку про безпідставність висновку
відповідача стосовно порушення
позивачем вимог п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198,
ст. 200, п.201., пп. 200.2 Податкового кодексу
України №2755-VI від 02.12.2010 року.

Податковий орган протиправно не взяв
до уваги наявність належним чином
оформлених первинних та податкових
документів, на підтвердження належного
укладення та виконання договорів.

Крім того, слід зазначити, що сама собою
наявність або відсутність окремих
документів, а так само помилки у їх
оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Разом з цим колегія судів зазначає, що
в п.57 Рішення Європейського суду з прав
людини по справі "Булвес" АД проти
Болгарії від 22 січня 2009 року було
зазначено, що оскільки
компанія-заявник у повному обсязі та
вчасно виконала обов'язки з дотримання
встановлених Державою-членом
Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала
засобів для забезпечення виконання
податкових зобов'язань постачальником
і не знала про невиконання останнім
своїх обов'язків, вона могла правомірно
очікувати отримання вигоди від
застосування одного із основних правил
системи оподаткування ПДВ, а саме від
визнання права на податковий кредит
щодо суми ПДВ, яка була сплачена
постачальнику. Більше того, лише після
подачі декларації із віднесенням
відповідних сум до складу податкового
кредиту та проведення податковими
органами зустрічної перевірки
постачальника могло бути встановлено,
чи виконав постачальник свій обов'язок
подання звітності з ПДВ у повному
обсязі. Відповідачем не доведено
обізнаності позивача щодо
недобросовісного декларування своїх
зобов'язань його контрагентами.

Тобто позивач не може нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку. Такі
вимоги, відповідно до зазначеного
рішення Європейського суду з прав
людини є надмірним тягарем для
платника податку, що порушує
справедливий баланс, який повинен
підтримуватись між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту прав власності.

Так, відповідачем ані в суді першої
інстанції так ані в суді апеляційної
інстанції не було доведено наявності
між позивачем та контрагентами
позивача, взаємоузгоджених спільних
зловмисних дій, спрямованих на
порушення існуючого в Державі
суспільного ладу або моральних засад.
Таких доказів суду відповідачем не
надано, а судом при виконанні вимог ст.11
КАС України не виявлено.

Додатково суд першої інстанції та суд
апеляційної інстанції взяв до уваги
той факт, що згідно з змістом суджень
відповідача, котрі викладені в акті
висновок суб'єкта владних повноважень
про відсутність факту реального
вчинення господарських операцій
спірних правочинів вмотивований
виключно посиланням на проведенні
заходи податкових інспекцій на обліку
в яких знаходяться контрагенти
позивача. Однак в силу ст.70 КАС України
судження органу державної податкової
служби України про нереальність
укладених суб'єктами господарювання
правочинів не може бути визнано
належним, допустимим і достатнім
доказом невідповідності правочину
вимогам закону.

Відповідачем до суду не надано жодних
доказів, що укладений між позивачем та
контрагентами у спірних
правовідносинах договори в судовому
порядку оспорювались, є такими, що
набули законної сили, рішення судів з
приводу визнання вказаних договорів
недійсними.

Крім того колегія судів звертає увагу
на те, що перевіркою охоплено періоди з
01.12.2010 року по 31.12.2010 року та з 01.10.2012 року
по 30.11.2012 року. Податковий кодекс
України набув чинності з 01.01.2011 року, а
тому висновки відповідача про
порушення його вимог позивачкою в
період з 01.12.2010 року по 31.12.2010 року є
безпідставними.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують, оскільки
матеріалами справи було підтверджено
реальний характер спірних
фінансово-господарських операцій та
встановлено відсутність підстав для
зменшення позивачу суми податкового
кредиту.

Таким чином, колегія суддів
переглянувши, у межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.
198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 24.04.2014р. по
справі № 818/745/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Чалий І.С.Судді
Зеленський В.В. П’янова Я.В.