Справа № 2а/713/33/12 2а/713/942/12
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 р.
№
9104/100846/12 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Хустського
районного суду Закарпатської області
від 27 березня 2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Драгівської сільської ради Хустського
району Закарпатської області, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - ОСОБА_1 про скасування
рішення, -

встановив:

07.11.2011 позивач - ОСОБА_2 звернувся в суд
із адміністративним позовом до
відповідача - Драгівської сільської
ради Хустського району Закарпатської
області, третя особа - ОСОБА_1 в якому
просить скасувати рішення відповідача
від 08.08.2007 «Про передачу безоплатно у
приватну власність земельної ділянки,
для ведення особистого селянського
господарства».

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що оскаржуваним
рішенням передано ОСОБА_1 безоплатно у
приватну власність земельну ділянку
розміром 0,10 га, для ведення особистого
селянського господарства, що
розташована по АДРЕСА_1. Позивач вважає
таке рішення незаконним, оскільки
орган місцевого самоврядування, тим
самим створив перешкоду у доступі до
його домоволодіння по АДРЕСА_2,
оскільки по вказаній земельній ділянці
проходить під'їзд до будинку позивача.

Постановою Хустського районного суду
Закарпатської області від 27.03.2012 позов
задоволено.

Із цією постановою не погодився ОСОБА_1
та оскаржив її в апеляційному порядку.
Вважає, що така прийнята з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи та з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

14.07.2014 від імені ОСОБА_2 до суду
поступила заява про відкладення
розгляду справи. Однак, така до уваги не
приймається, оскільки позивач особисто
прибув в судове засідання суду
апеляційної інстанції, заперечив
написання такої заяви та звернувся до
суду з заявою про розгляд справи у
порядку письмового провадження.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не прибули, хоча
належним чином повідомлені про дату,
час та місце судового розгляду, а тому
враховуючи те, що цю справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, апеляційний розгляд справи
проведено у порядку письмового
провадження згідно п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши
підстави і межі апеляційної скарги,
вважає, що апеляційна скарга
задоволено бути не може.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позов належить задовольнити,
оскільки позивач є власником та
проживає в АДРЕСА_2, до якого проходить
під'їзд через земельну ділянку, яку
відповідач передав у приватну
власність третій особі, а тому орган
місцевого самоврядування, прийнявши
оскаржуване рішення, тим самим вчинив
перешкоду позивачу у користуванні
земельною ділянкою.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог, однак з інших підстав.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
визначено, що вирішення відповідно до
закону питань регулювання земельних
відносин, віднесено до виключної
компетенції сільських, селищних,
міських рад.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного
кодексу України (далі - ЗК України, у
редакції чинній на час прийняття
відповідачем оскаржуваного рішення),
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно частин 2-3 цієї статті, набуття
права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування. Безоплатна передача
земельних ділянок у власність громадян
провадиться у разі: а) приватизації
земельних ділянок, які перебувають у
користуванні громадян; б) одержання
земельних ділянок внаслідок
приватизації державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій; в) одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами
визначений ст. 118 ЗК України, частиною 6
якої передбачено, що громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання.

Частинами 7-10 вказаної статті
визначено, що відповідна місцева
державна адміністрація або сільська,
селищна, міська рада розглядає заяву, а
при передачі земельної ділянки
фермерському господарству - також
висновки конкурсної комісії, і в разі
згоди на передачу земельної ділянки у
власність надає дозвіл на розробку
проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
організаціями, які мають відповідні
дозволи (ліцензії) на виконання цих
видів робіт, у строки, що обумовлюються
угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
місячний строк розглядає проект
відведення та приймає рішення про
передачу земельної ділянки у
власність.

З аналізу наведених правових положень
випливає, що громадяни України, які
бажають отримати земельну ділянку
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель комунальної
власності, звертаються до відповідної
сільської ради з заявою, за
результатами розгляду якої, сільська
рада приймає рішення про надання
дозволу на розробку проекту її
відведення. Розроблений за замовленням
громадян проект відведення земельної
ділянки погоджується з органом по
земельних ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд сесії відповідної сільської
ради, яка приймає рішення про
затвердження цього проекту та передачу
земельної ділянки у власність, або
відмовляє у цьому.

Однак, відповідачем цієї процедури не
дотримано, оскільки рішенням
Драгівської сільської ради б/н від
08.08.2007 передано гр. ОСОБА_1 безоплатно у
приватну власність земельну ділянку
площею 0,10 га, для ведення особистого
селянського господарства, що
розташована по АДРЕСА_1. Проте, з
наданої відповідачем на запит суду
інформації, згідно листа від 04.06.2014 № 1/1,
рішення про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення вказаної земельної ділянки
та про його затвердження не приймалося.

Крім того, у пункті 2 оскаржуваного
рішення зазначено, що приступити до
використання земельної ділянки
дозволяється після встановлення її
меж, що свідчить про те, що орган
місцевого самоврядування передав у
приватну власність земельну ділянку,
яка не виділена в натурі на місцевості,
без встановлення її меж, без погодження
із суміжними землекористувачами.

Прийняття такого рішення призвело до
виникнення спору між позивачем та
третьою особою, яка вказує на те, що по
спірній земельній ділянці проходить
під'їзд до його земельної ділянки, що
розташована по АДРЕСА_2, яка йому
належить на праві приватної власності
згідно державного акта Серії ЯЛ № 772887.

Суд апеляційної інстанції не приймає
до уваги посилання апелянта на те, що
спірна земельна ділянка йому виділена
ще рішенням від 29.07.1984 № 3 загальних
зборів уповноважених колгоспників
40-річчя Жовтня, яке погоджене рішенням
Виконкому Драгівської сільської ради
від 26.01.1985 № 15 та затверджене рішенням
Хустської районної ради від 22.05.1985 № 165,
оскільки як вбачається з наявних у
справі копій цих документів, ОСОБА_1
була виділена земельна ділянка 0,07 га, а
оскаржуваним рішенням передано у
приватну власність земельну ділянку у
розмірі 0,10 га. Крім того, земельна
ділянка у розмірі 0,07 га передана для
будівництва індивідуального житлового
будинку, однак оскаржуваним рішення
третій особі земельну ділянку передано
у власність для ведення особистого
селянського господарства. Доказів
зміни в установленому порядку
цільового призначення земельної
ділянки не надано.

Також, суд апеляційної інстанції не
приймає до уваги посилання апелянта на
те, що позивачем без поважних причин
пропущено строк звернення до
адміністративного суду, оскільки як
вбачається із матеріалів справи,
позивач у 2008 році в порядку ЦПК України
звертався з позовом про скасування
рішення від 08.08.2007, у задоволенні якого
відмовлено рішенням Хустського
районного суду Закарпатської області
від 08.08.2008. Однак, ухвалою апеляційного
суду Закарпатської області від 26.08.2008
вказане рішення суду першої інстанції
скасовано, а справу направлено на новий
розгляд, який в подальшому залишено без
розгляду. Також, ухвалою Хустського
районного суду Закарпатської області
від 13.10.2011 позивачу відмолено у
відкритті провадження у справі в
порядку цивільного судочинства,
оскільки цей спір належить розглядати
у порядку адміністративного
судочинства, після чого позивач 07.11.2011
звернувся з розглядуваним
адміністративним позовом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що позивачем постійно
вживались заходи щодо оскарження
спірного рішення сільської ради у
судовому порядку та відновлення його
порушеного права, а тому строк
звернення до адміністративного суду
ним пропущено з поважних причин.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
адміністративний позов, правильно і
повно встановив обставини справи та
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування оскарженої
постанови, суд апеляційної інстанції
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без
задоволення, а постанову Хустського
районного суду Закарпатської області
від 27 березня 2012 року у справі № 713/942/12
(2а/713/33/12) - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів з
моменту набрання нею законної сили
може бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
В.Я. Качмар

В.В. Ніколін