Справа № 826/1344/14
Суддя: Міщук М.С.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/1344/14
інстанції: Васильченко І.П.
Суддя-доповідач: Міщук М.С.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді суддів:
при секретарі Міщука М.С. Бєлової Л.В.,
Гром Л.М. Коток А.О.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва у справі за позовом ОСОБА_5
до Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Південно-Західній
залізниці про визнання протиправними
та скасування наказу зобов'язання
поновити на посаді, -

ВСТАНОВИВ:

4 лютого 2014 року ОСОБА_5 звернулась до
Окружного адміністративного суду
міста Києва із позовом до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Південно-Західній залізниці (далі
Управління або відповідач), у якому
просила визнати незаконним і
скасувати:

- Наказ Управління №142 о/с від 21.06.2013
року про накладення на ОСОБА_5
дисциплінарного стягнення у вигляді
попередження про неповну посадову
відповідність;

- Наказ Управління №283 о/с від 27.11.2013
року про накладення на ОСОБА_5
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ;

- Наказ Управління №288 о/с від 03.12.2013
року по особовому складу про виконання
наказу Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці №283 о/с від
27.11.2013 року про накладення на ОСОБА_5
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ.

Зобов'язати Управління поновити ОСОБА_5
на посаді оперуповноваженого
кримінальної міліції у справах дітей
лінійного відділення на станції
Ворожба лінійного відділу на станції
Конотоп Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25 квітня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування
постанови ОСОБА_5 посилається на те, що
відповідачем не доведено факт вчинення
позивачем дисциплінарного проступку,
що виразився у відсутності з боку
позивача належного контролю за
дотриманням дисципліни у підлеглому їй
підрозділу.

Крім того, апелянт зазначає, що станом
на момент звільнення 03.12.2013 року
позивач перебувала в стані тимчасової
непрацездатності, однак відповідач
видав незаконний наказ №288 о/с від
03.12.2013 року про виконання
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до частини 1 статті 41
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Оскільки, будучи належним чином
повідомлені про час та місце судового
засідання позивач та відповідач в
судове засідання не з'явились,
фіксування звукозаписувального засобу
при розгляді справи не здійснювалось.

Перевіривши за матеріалами справи
наведені у скарзі доводи колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, з
червня 2007 року ОСОБА_5 перебувала на
різних посадах в органах внутрішніх
справ.

З 30.01.2013 року ОСОБА_5 призначено
начальником відділення кримінальної
міліції у справах дітей лінійного
відділу на станції Київ-Пасажирський
Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці.

Наказами МВС України № 445 від 14.05.2013
року «Про затвердження штатів органів
і підрозділів УМВС України на
Донецькій та Південно-Західній
залізницях» та Управління МВС України
на Південно-Західній залізниці № 168 від
07.06.2013 року «Про оголошення штатів
органів і підрозділів Управління»
реорганізовано лінійні підрозділи
Управління і скорочено посаду, яку
обіймала ОСОБА_5

Крім того, на підставі рапорту
заступника начальника відділу
державної служби по боротьбі з
економічними злочинами капітаном
міліції Олійником Ю.М., наказом
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Південно-Західній
залізниці № 135 від 23.05.2013 року
призначено проведення службового
розслідування по факту керування
старшим оперуповноваженим відділення
кримінальної міліції у справах дітей
лінійного відділу на станції
Київ-Пасажирський УМВС України на
Південно-Західній залізниці Опайцем
В.Г. транспортним засобом о 19.00 год.
22.05.2013 року в стані алкогольного
сп'яніння.

12.06.2013 року ОСОБА_5 попереджено про
скорочення займаної нею посади та
начальником лінійного відділу
запропоновано 5 посад в підрозділі.

21.06.2013 року затверджений висновок
службового розслідування за фактом
порушення службової дисципліни
майором міліції Опайцем В.Г., згідно з
яким останнього притягнуто до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з ОВС України та
Наказом Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
Південно-Західній залізниці № 142 о/с
від 21.06.2013 року притягнуто до
дисциплінарної відповідальності
ОСОБА_5 у вигляді попередження про
неповну посадову відповідність за
відсутність належного контролю за
дотриманням дисципліни підлеглим
особовим складом.

З 12.06.2013 року по 31.07.2013 року позивач
продовжувала нести службу за останньою
штатною посадою.

31.07.2013 року ОСОБА_5, подала рапорт про
призначення на посаду старшого
оперуповноваженого відділу карного
розшуку лінійного відділу на станції
Київ-Пасажирський.

У зв'язку із непогодженням згаданого
рапорту т.в.о. начальника ВКР
Управління підполковника міліції
Вашедського В.Л. та т.в.о. заступника
начальника Управління - начальника
кримінальної міліції підполковника
міліції Бутко О.С., ОСОБА_5 не призначено
на вказану посаду.

23.08.2013 року на засіданні кадрової
комісії Управління у відсутності
ОСОБА_5, прийнято рішення зарахувати її
в розпорядження Управління на підставі
наказу Управління № 168 від 07.06.2013 року,
яким затверджено перелік змін у штатах
Управління та передбачено скорочення
займаної посади позивача.

Наказом Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці № 220 о/с
від 05.09.2013 року, ОСОБА_5 зараховано в
розпорядження Управління на посаді
начальника відділення кримінальної
міліції у справах дітей лінійного
відділу на станції Київ-Пасажирський
Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці.

З 02.08.2013 року по 09.08.2013 року та з 09.08.2013
року по 29.08.2013 року, з 09.09.2013 року по
18.09.2013 року ОСОБА_5 знаходилась на
лікуванні, що підтверджується
лікарняними листками тимчасової
непрацездатності.

На засіданні кадрової комісії
Управління 08.11.2013 року, що проходила у
відсутності ОСОБА_5, прийнято рішення
про призначення її на посаду
оперуповноваженого кримінальної
міліції у справах дітей лінійного
відділення на станції Ворожба
лінійного відділу на станції Конотоп
Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці, про що
14.11.2013 року ОСОБА_5 була повідомлена
рекомендованим листом № 37/7-12513, а також
про відповідний наказ Управління № 268
о/с від 12.11.2013 року.

На підставі доповідної записки
начальника ВКЗ Управління
підполковника міліції Губенка В.В.
наказом Управління №269 о/с від 12.11.2013
року, ОСОБА_5 припинено нарахування
грошового забезпечення. Разом з цим їй
запропоновано негайно приступити до
виконання службових обов'язків за
вказаною посадою.

Крім того, надіслано направлення на
проходження Центральної
військово-лікарської комісії МВС
України для визначення придатності
позивача до подальшого проходження
служби.

Згідно матеріалів справи, працівниками
Управління 20.11.2013 року було здійснено
виїзд на адресу проживання ОСОБА_5 з
метою її опитування.

З пояснень ОСОБА_5 вбачається, що « вона
з 02.08.2013 року по 19.09.2013 року знаходилась
на лікуванні.

Після закінчення лікування намагалась
приступити до виконання службових
обов'язків, однак працівники СКЗ ЛВ на
ст. Київ-Пасажирський Управління
повідомили, що з 05.09.2013 року її виведено
у розпорядження Управління.

Листи непрацездатності нею було
передано до сектору кадрового
забезпечення.

У зв'язку з погіршенням стану здоров'я,
07.11.2013 року ОСОБА_5 звернулась до
Вишнівської міської лікарні де, того ж
дня відкрито лист непрацездатності.

08.11.2013 року від працівників ЛВ на ст.
Київ-Пасажирський Управління ОСОБА_5
стало відомо про те, що рішенням
кадрової комісії Управління її
призначено на посаду
оперуповноваженого кримінальної
міліції у справах дітей лінійного
відділення на ст. Ворожба ЛВ на ст.
Конотоп Управління, до виконання
службових обов'язків за посадою не
приступила, так як знаходиться на
лікуванні».

22.11.2013 року начальником Управління
затверджений висновок службового
розслідування за фактом тривалого
невиходу на службу позивача та
визначено притягнути останню до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ за порушення
дисципліни, яка виразилася в порушенні
вимог п.п. 1, 4, 10 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, затвердженого Законом України
від 22.02.2006 та вимог п. 4.1 розділу III
наказу МВС України від 22.02.2012 № 155 «Про
затвердження Правил поведінки та
професійної етики осіб рядового та
начальницького складу органів
внутрішніх справ України».

Також, у висновку службового
розслідування зазначено, що
відсутність на службі капітана міліції
ОСОБА_5 підтверджується актами
складеними керівництвом ЛВ на ст.
Київ-Пасажирський Управління від
07.09.2013, 21.09.2013, 28.09.2013, 05.10.2013, 12.10.2013, 19.10.2013,
26.10.2013, 02.11.2013, 09.11.2013, 12.11.2013 та актами
складеними керівництвом лінійного
відділення на ст. Ворожба ЛВ на ст.
Конотоп Управління від 12.11.2013, 13.11.2013,
14.11.2013, 15.11.2013, 16.11.2013, 17.11.2013, 18.11.2013.

На підставі результатів службового
розслідування наказом Управління № 283
о/с від 27.11.2013 року позивача притягнуто
до дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з ОВС України., а
наказом Управління № 288 о/с від 03.12.2013
року про виконання попереднього наказу
ОСОБА_5 звільнено з ОВС України з 04.12.2013
року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки позивач перебувала на посаді
начальника відділення кримінальної
міліції у справах дітей лінійного
відділу на станції Київ-Пасажирський
Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці серед
основних обов'язків якої був контроль
за дотримання дисципліни особового
складу ввіреного підрозділу, то при
прийнятті оскаржуваного наказу № 142 о/с
від 21.06.2013 року відповідач діяв
правомірно.

Крім того, суд першої інстанції дійшов
висновку, що оскаржуваний наказ № 238 о/с
від 27.11.2013 року не підлягає скасуванню,
оскільки позивачем не доведено та
документально не підтверджено тривалу
відсутність на службі з поважних
причин.

Колегія суддів не погоджується із
вказаними висновками суду першої
інстанції.

Суд першої інстанції вважає
встановленими обставини доведення
вчинення позивачем дисциплінарного
проступку, що нібито виразився у
відсутності з боку позивача належного
контролю за дотриманням дисципліни
підлеглим особовим складом ввіреного
їй підрозділу.

Вказані обставини були встановлені
судом першої інстанції на підставі
висновку службового розслідування за
фактом порушення службової дисципліни
майором міліції Опайцем В.Г. від 21.06.2013
року (далі Висновок службового
розслідування від 21.06.2013 року), яке було
призначено наказом начальника
Управління №135 від 23.05.2013 року.

При цьому судом першої інстанції при
ухваленні оскаржуваного рішення не
було прийнято до уваги, той факт, що
відповідачем належними та допустимими
доказами не було доведено факт
порушення Опайцем В.Г. службової
дисципліни, не було доведено факт
відсутності з боку позивача належного
контролю за дотриманням дисципліни
підлеглим особовим складом ввіреного
їй підрозділу, а також існування
причинного зв'язку між порушенням
Опайцем В.Г. службової дисципліни та
відсутністю з боку позивача належного
контролю за дотриманням дисципліни
підлеглим особовим складом ввіреного
їй підрозділу.

Колегія суддів вважає, що Висновок
службового розслідування від 21.06.2013
року, є не належним та допустимим
доказом, який вказує на вчинення
позивачем зазначеного дисциплінарного
проступку, оскільки є таким, що не
відповідає вимогам установленим
Інструкцією про порядок проведення
службових розслідувань в органах
внутрішніх справ, яка затверджена
наказом МВС України №230 від 12.03.2013 року,
зареєстрованим Міністерством юстиції
України №541/23073 від 02.04.2013 року.

Із наказу відповідача №135 від 23.05.2013
року, та Висновку службового
розслідування від 21.06.2013 року
вбачається, що підставою для
проведення службового розслідування
нібито був факт керування старшим
оперуповноваженим відділення
кримінальної міліції у справах дітей
ЛВ на станції Київ-Пасажирський УМВС
України на Південно-Західній залізниці
Опайцем В.Г. транспортним засобом о 19.00
год. 22.05.2013 в стані алкогольного
сп'яніння.

Разом з цим, як вбачається із Висновку
службового розслідування від 21.06.2013
року, цей висновок не містить жодних
доказів, які б вказували на те, що
ОСОБА_12 22.05.2013 року здійснював
керування транспортним засобом у стані
алкогольного сп'яніння.

Посилання відповідача у висновку
службового розслідування від 21.06.2013
року на відеозапис, який був зроблений
за допомогою мобільного телефону, яким
нібито було зафіксовано факт порушення
службової дисципліни Опайцем В.Г. та на
який посилається відповідач у Висновку
службового розслідування від 21.06.2013
року не є належним доказом з огляду на
те, що такий запис відсутній у
матеріалах справи, що унеможливлює
здійснити перегляд цього відеозапису
та встановити дату, час та місце його
здійснення, а також відомості про те, що
ОСОБА_12 здійснює керування
транспортним засобом у стані
алкогольного сп'яніння.

Підпунктом 6.2.2. Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ передбачено,
що у разі встановлення під час
проведення службового розслідування
ознак кримінального чи
адміністративного правопорушення
негайно доповідати про це відповідному
начальнику для вирішення питання про
передачу матеріалів до компетентних
органів для прийняття рішення згідно з
вимогами законодавства.

Згідно частини 1 статті 15 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення особи рядового і
начальницького складів органів
внутрішніх справ несуть
відповідальність за адміністративні
правопорушення правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху на загальних
підставах.

Відповідно до статті 130 КУпАП
передбачено адміністративну
відповідальність за керування
транспортними засобами або суднами
особами, які перебувають у стані
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або під впливом лікарських
препаратів, що знижують їх увагу та
швидкість реакції.

Статтею 254 КУпАП визначено, що про
вчинення адміністративного
правопорушення складається протокол
уповноваженими на те посадовою особою
або представником громадської
організації чи органу громадської
самодіяльності.

Разом з тим, відповідачем не було
надано до суду першої інстанції
протокол про адміністративне
правопорушення або будь-якого іншого
належного доказу, який би
підтверджував ту обставину, що ОСОБА_12
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння керував транспортним
засобом.

Крім того, Висновок службового
розслідування від 21.06.2013 року, не
містить жодних відомостей про
обставини, за яких позивач:

- вчинила дисциплінарний проступок, що
нібито виразився у відсутності з боку
позивача належного контролю за
дотриманням дисципліни підлеглим
особовим складом ввіреного їй
підрозділу;

- час, місце, спосіб, мотив та мету
вчинення вказаного дисциплінарного
проступку позивачем, його наслідки (їх
тяжкість), що настали у зв'язку з цим;

- наявність причинного зв'язку нібито
між неправомірними діяннями позивача
та їх наслідками;

- умови, що передували вчиненню
вказаного дисциплінарного проступку
Позивачем або спонукали до цього;

- вимоги законодавства або посадові
обов'язки, які було порушено;

- наявність вини позивача, обставини, що
пом'якшують чи обтяжують ступінь
відповідальності, а також ставлення до
вчиненого.

Враховуючи вищезазначене колегія
суддів вважає, що відповідачем не було
доведено факт вчинення позивачем
дисциплінарного проступку, що
виразився у відсутності з боку
позивача належного контролю за
дотриманням дисципліни підлеглим
особовим складом ввіреного їй
підрозділу, вчинення якого позивачем
суд першої інстанції незаконно вважав
встановленим, що призвело до винесення
судом першої інстанції
необґрунтованого та незаконного
оскаржуваного рішення.

Крім цього, відповідно до пункту 8.3.
Інструкцією про порядок проведення
службових розслідувань в органах
внутрішніх справ, яка затверджена
наказом МВС України №230 від 12.03.2013 року,
зареєстрованим Міністерством юстиції
України №541/23073 від 02.04.2013 року, в
описовій частині висновку службового
розслідування викладаються
встановлені при проведенні службового
розслідування відомості про:

- обставини, за яких особа (особи) РНС
скоїла(и) дисциплінарний проступок або
які стали підставою для призначення
службового розслідування, а також те,
чи мали вони місце взагалі;

- час, місце, спосіб, мотив та мету
вчинення дисциплінарного проступку,
його наслідки (їх тяжкість), що настали
у зв'язку з цим;

- посаду, звання, прізвище, ім'я та по
батькові, персональні дані (дата та
місце народження, освіта, період служби
в органах внутрішніх справ і на
займаній посаді - з дотриманням вимог
Закону України «Про захист
персональних даних»), характеристику
особи (зокрема, про наявність або
відсутність у неї діючих
дисциплінарних стягнень), винної в
учиненні дисциплінарного проступку, та
осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли
вказаним обставинам;

- наявність причинного зв'язку між
неправомірними діяннями особи РНС та
їх наслідками; умови, що передували
скоєнню дисциплінарного проступку або
спонукали до цього;

- вимоги законодавства або посадові
обов'язки, які було порушено;

- наявність вини особи (осіб) РНС,
обставини, що пом'якшують чи обтяжують
ступінь відповідальності, а також
ставлення до скоєного.

Згідно статті 2 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ, який
затверджений Законом України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» (№3460-ІV від
22.02.2006 року) (далі Дисциплінарний статут
ОВС) дисциплінарний проступок це
невиконання чи неналежне виконання
особою рядового або начальницького
складу службової дисципліни.

Згідно статті 1 Дисциплінарного
статуту ОВС, службова дисципліна - це
дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту ОВС
визначено, що на осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень:

усне зауваження; зауваження;

догана;

сувора догана;

попередження про неповну посадову
відповідність;

звільнення з посади; пониження в
спеціальному званні на один ступінь;

звільнення з органів внутрішніх справ.

За кожне порушення службової
дисципліни накладається лише одне
дисциплінарне стягнення. У разі
порушення службової дисципліни
кількома особами дисциплінарне
стягнення накладається на кожного
окремо.

При визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо.

Таким чином, дисциплінарне стягнення є
різновидом юридичної
відповідальності, яка покладається на
осіб рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, лише за
наявності для цього правових підстав -
вчинення дисциплінарного проступку.

Разом з тим, суд першої інстанції не
звернув увагу на відсутність належних
та допустимих доказів, достатніх у їх
сукупності, що вказували б на вчинення
позивачем дисциплінарного проступку
що нібито виразився у відсутності з
боку позивача належного контролю за
дотриманням дисципліни підлеглим
особовим складом ввіреного їй
підрозділу та на законність наказу
відповідача №142 о/с від 21.06.2013 року, яким
на позивача було накладено
дисциплінарне стягнення у вигляді
попередження про неповну посадову
відповідність, позовні вимоги позивача
не задовольнив, вказаний наказ
відповідача як незаконний не скасував.

Крім того, суд першої інстанції
помилково вважає встановленими
обставини, щодо вчинення позивачем
дисциплінарного проступку, який
виразився у тривалому невиході на
службу, ігноруванні усних та письмових
вказівок керівництва відповідача про
надання будь-яких документів, які б
підтверджували законність відсутності
на службі та накладення на позивача
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ.

Так, суд першої інстанції зазначає про
те, що службовим розслідуванням нібито
був встановлений факт невиходу на
службу позивача в період з 30.08.2013 по
08.09.2013 та з 19.09.2013 по 07.11.2013.

Також, суд першої інстанції зазначає,
що позивач на службі та на лікуванні не
перебувала, документів підтверджуючих
законність своєї відсутності на службі
вона не надала.

За результатами проведеного
розслідування складено висновок
службового розслідування за фактом
тривалого невиходу на службу капітана
міліції позивача від 22.11.2013 року, яким,
за вчинення дисциплінарного проступку,
що виявився у невиході на службу у
період з 30.08.2013 року по 09.09.2013 року та з
20.09.2013 року по 22.11.2013 року, ігнорування
усних та письмових вказівок
керівництва Управління про надання
будь-яких документів, які б
підтверджували законність відсутності
на службі, що є порушенням вимог п.п. 1, 4,
10 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України,
затвердженого Законом України від
22.02.2006 року та вимог п. 4.1 розділу III
наказу МВС України від 22.02.2012 року № 155
«Про затвердження Правил поведінки та
професійної етики осіб рядового та
начальницького складу органів
внутрішніх справ України», на
оперуповноваженого кримінальної
міліції у справах дітей лінійного
відділення на ст. Ворожба ЛВ на ст.
Конотоп Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці капітана
міліції позивача накладено
дисциплінарне стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ
за порушення дисципліни.

Разом з цим, суд першої інстанції
вказує на те, що відсутність нібито на
службі капітана міліції позивача
підтверджується актами складеними
керівництвом ЛВ на ст.
Київ-Пасажирський Управління від
07.09.2013, 21.09.2013, 28.09.2013, 05.10.2013, 12.10.2013, 19.10.2013,
26.10.2013, 02.11.2013.

Проте, Висновок службового
розслідування від 22.11.2013 року, та
вказані акти складені керівництвом ЛВ
на ст. Київ-Пасажирський Управління не
є належними та допустимими доказами,
які вказують на вчинення позивачем
цього дисциплінарного проступку та
законності накладення на позивача
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ,
оскільки є таким, що не відповідають
вимогам статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Як вбачається з висновку службового
розслідування від 22.11.2013 року,
затвердженого начальником відповідача
Сокірко В.П., під час проведення
службового розслідування відповідачем
не було встановлено: наявність вини,
мети і мотиву порушення; обставини, які
впливають на ступінь і характер
відповідальності порушника як ті, що
пом'якшують чи обтяжують його
відповідальність; причини та умови, що
сприяли скоєнню порушення; характер і
розмір нанесених порушенням збитків.

За таких обставин, відповідачем
порушено пункту 8.3 вказаної Інструкції,
яким встановлено, що у висновку по
результатах службового розслідування,
поряд з іншими обставинами, має бути
сформульовано суть встановленого
порушення та його наслідки, чим
підтверджується чи виключається вина
працівника, обставини, що пом'якшують
чи обтяжують ступінь відповідальності,
а також ставлення до скоєного, причини
та умови, що сприяли порушенню,
прийняті або запропоновані заходи по
їх усуненню.

Допущені недоліки свідчать про
формальний характер службового
розслідування проведеного відносно
позивача, а тому висновок службового
розслідування не може бути належним
доказом при обґрунтуванні
відповідачем законності прийнятого
ним рішення у формі наказу №238 о/с від
27.11.2013 року про накладення на позивача
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ
України.

Крім цього, як вбачається із актів
складених керівництвом лінійного
відділу на ст. Київ-Пасажирський
Управління від 07.09.2013, 21.09.2013, 28.09.2013,
05.10.2013, 12.10.2013, 19.10.2013, 26.10.2013, 02.11.2013,
вказані акти були складені після,
05.09.2013. Тобто, після дати виведення
позивача у розпорядження відповідача
та не призначення позивача у період з
07.09.2013 по 02.11.2013 на жодну із посад в ЛВ на
ст. Київ-Пасажирський Відповідача.

Згідно пункту «в» статті 40 Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затверджене
постановою Кабінету Міністрів УРСР №
114 від 29 липня 1991 року (далі Положення)
при здійсненні організаційно-штатних
заходів особи начальницького складу
можуть зараховуватися в розпорядження
органу внутрішніх справ на строк не
більше 15 діб.

У виняткових випадках, пов'язаних з
особливими обставинами, перебування в
розпорядженні органу внутрішніх справ
понад 15 діб, але не більше двох місяців,
допускається з дозволу Міністра
внутрішніх справ. До цього строку не
зараховуються періоди перебування в
установлених цим Положенням
відпустках /крім відпусток по
вагітності, родах і догляду за дитиною/,
на лікуванні (обстеженні) у лікувальних
закладах;

Інших способів зарахування в
розпорядження органу внутрішніх справ
крім здійснення організаційно-штатних
заходів Положенням не передбачено.

Колегія суддів звертає увагу, що
відповідач не надав доказів, які б
свідчили про те, що у зв'язку із
здійсненням відповідних
організаційно-штатних заходів
відповідно до пункту 40 Положення
виникла необхідність зарахувати
позивача у розпорядження Управління на
термін понад 15 діб без дозволу Міністра
внутрішніх справ України.

Пунктом г) статті 40 Положення
передбачено, що переміщення по службі
осіб середнього, старшого і вищого
начальницького складу має
здійснюватися, як правило, без
зарахування їх у розпорядження
відповідного органу внутрішніх справ;
призначення на посади осіб, які
перебувають у розпорядженні
відповідного органу, провадиться в
найкоротший строк, але не пізніше двох
місяців із дня звільнення їх з посади.

Частиною 2 статті 38 Кодексу законів про
працю України передбачено, якщо
працівник після закінчення строку
попередження про звільнення не залишив
роботи і не вимагає розірвання
трудового договору, власник або
уповноважений ним орган не вправі
звільнити його за поданою раніше
заявою, крім випадків, коли на його
місце запрошено іншого працівника,
якому відповідно до законодавства не
може бути відмовлено в укладенні
трудового договору.

Колегією суддів встановлено, що під час
видання наказу № 288 о/с від 03.12.2013 року
про звільнення позивача з 04.12.2013 року,
позивач перебувала на лікуванні.

Пункт 46 розділу IV Положення містить
заборону переміщення по службі осіб
середнього, старшого і вищого
начальницького складу які перебувають
на лікуванні.

Відповідно до статті 40 Кодексу Законів
про працю України, не допускається
звільнення працівника з ініціативи
власника в період його тимчасової
непрацездатності, а також у період
перебування працівника у відпустці.

За таких фактичних обставин, судом
першої інстанції було постановлено
незаконне та необґрунтоване рішення.

Крім того, судом першої інстанції не
було взято до уваги пояснення позивача,
згідно яких позивач пояснила наступне.

«Що з 02.08.2013 року по 19.09.2013 року вона
знаходилась на лікуванні.

Після закінчення лікування намагалась
приступити до виконання службових
обов'язків, однак працівниками СКЗ
Відповідача її було повідомлено про те,
що з 05.09.2013 року її виведено у
розпорядження відповідача, а тому вона
повинна чекати призначення на нову
посаду».

При цьому, відповідач до листопада 2013
року позивача на жодну із посад не
призначив.

Також, судом першої інстанції не було
надано оцінки тим очевидним фактам, що
позивач сумлінно та бездоганно
ставилася до виконання своїх службових
обов'язків, неодноразово заохочувалась
керівництвом органів внутрішніх справ,
за сумлінне несення служби, а саме:
наказом Лінійного управління на
Південно-Західній залізниці від 05.03.2009
№48 о/с, наказом Департаменту
кримінальної міліції у справах дітей
МВС України від 07.07.2009 №15, наказом
Відповідача від 03.07.2009 №148 о/с, наказом
Відповідача від 14.12.2009 №307 о/с, наказом
Департаменту кримінальної міліції у
справах дітей МВС України від 08.07.2010 №18,
наказом лінійного відділу на станції
Київ-Пасажирський від 06.03.2013 №1 о/с та до
21.06.2013 (дата видачі оскаржуваного
наказу Відповідача), жодного разу не
притягалася до дисциплінарної
відповідальності.

За таких обстави, оскаржуваний наказ
відповідача №283 о/с від 27.11.2013 року про
накладення на позивача
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ
було видано відповідачем без
врахування тяжкості проступку,
встановлення обставин, за яких його
вчинено, заподіяної шкоди, попередньої
поведінки позивача, її ставлення до
виконання своїх службових обов'язків
та рівня її кваліфікації, в порушення
вимог статті 14 Дисциплінарного
статуту.

Таким чином, оскаржуваний наказ
відповідача №283 о/с від 27.11.2013 року є
незаконним, а тому підлягає скасуванню.

Крім того, судом першої інстанції були
допущені порушення норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Так, в оскаржуваному рішенні суд першої
інстанції посилається на статтю 18
Дисциплінарного статуту, відповідно до
якого дисциплінарне стягнення
виконується негайно, але не пізніше
місяця з дня накладення, у цей період не
враховується перебування особи
рядового і начальницького складу у
тимчасовій непрацездатності.

Разом з тим, в суд першої інстанції
вказав на те, що наказом відповідача
№288 о/с від 03.12.2013 року позивача
звільнено з органів внутрішніх справ
України згідно пункту 64 «є» (за
порушення дисципліни).

Відповідач вніс зміни до наказу №288 о/с
від 03.12.2013 року в частині дати
звільнення позивача з 07.12.2013 року (наказ
№ 26 о/с від 11.02.2014 року).

З огляду на те, що дисциплінарне
стягнення виконується негайно, але не
пізніше місяця з дня накладення,
відповідачем правомірно та в строки
передбачені Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України
винесено оскаржуваний наказ.

Однак, суд першої інстанції
проігнорував вимоги статті 18
Дисциплінарного статуту, якою в
імперативному порядку передбачено, що
дисциплінарне стягнення, як звільнення
з органів внутрішніх справ, накладене
на осіб начальницького складу, які
тимчасово непрацездатні або
перебувають у відпустці, відрядженні,
виконуються після їх прибуття до місця
проходження служби.

Таке дисциплінарне стягнення, як
звільнення з органів внутрішніх справ,
вважається виконаним після видання
наказу по особовому складу.

Так, наказом відповідача №286 о/с від
12.11.2013 року, позивача призначено на
посаду оперуповноваженого
кримінальної міліції у справах дітей
лінійного відділення на станції
Ворожба лінійного відділу на станції
Конотоп Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці.

При цьому, з 07.11.2013 по 29.11.2013 та з 02.12.2013 по
06.12.2013, позивач перебувала в стані
тимчасової непрацездатності, що
підтверджується листками
непрацездатності позивача.

Отже, наказ відповідача №283 о/с від
27.11.2013 року про накладення на позивача
дисциплінарного стягнення підлягав
виконанню відповідачем, після прибуття
позивача на місце проходження служби -
Лінійне відділення на станції Ворожба
лінійного відділу на станції Конотоп
Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці.

Однак, відповідач, під час перебування
позивача в стані тимчасової
непрацездатності, видав наказ №288 о/с
від 03.12.2013 року про виконання
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ,
незаконно звільнивши позивача з
органів внутрішніх справ.

Посилання суду першої інстанції на те,
що відповідач вніс зміни до свого
наказу №288 о/с від 03.12.2013 року в частині
дати звільнення позивача з 07.12.2013 року
(наказ відповідача № 26 о/с від 11.02.2014
року), є незаконним, оскільки позивача
було звільнено 03.12.2013 року. Тобто, з
03.12.2013 року, дисциплінарне стягнення у
вигляді звільнення позивача з органів
внутрішніх справ було виконано, а наказ
відповідача №288 о/с від 03.12.2013 року
будучи актом індивідуальної дії, після
виконання вказаного дисциплінарного
стягнення, не міг породжувати,
змінювати або припиняти будь-які
правовідносини, у тому числі щодо дати
звільнення позивача з органів
внутрішніх справ.

Частинами 1 та 2 статті 235 Кодексу
Законів про працю України встановлено,
що у разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до пункту 24 Положення у разі
незаконного звільнення або
переведення на іншу роботу особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній роботі
(посаді).

Таким чином, доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої
інстанції, зроблені з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку із чим колегія суддів вважає
за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити.

Керуючись статтями 41, 160, 195, 196, 198, 202, 205,
207 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25 квітня 2014 року
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати Наказ
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Південно-Західній
залізниці №142 о/с від 21.06.2013 року про
накладення на ОСОБА_5 дисциплінарного
стягнення у вигляді попередження про
неповну посадову відповідність.

Визнати незаконним та скасувати Наказ
Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці №283 о/с від
27.11.2013 року про накладення на ОСОБА_5
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ

Визнати незаконним та скасувати Наказ
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Південно-Західній
залізниці №288 о/с від 03.12.2013 року по
особовому складу про виконання наказу
Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці №283 о/с від
27.11.2013 року про накладення на ОСОБА_5
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ
визнати незаконним і скасувати.

Зобов'язати Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
Південно-Західній залізниці поновити
ОСОБА_5 на посаді оперуповноваженого
кримінальної міліції у справах дітей
лінійного відділення на станції
Ворожба лінійного відділу на станції
Конотоп Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
Південно-Західній залізниці.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді:

Головуючий суддя

Міщук М.С.

Судді:

Бєлова Л.В.

Гром Л.М.