Справа № 824/2318/14-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2014-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року м. Чернівці
Справа № 824/2318/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Боднарюка О.В.;

розглянувши у порядку скороченого
провадження справу за
адміністративним позовом
Чернівецького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
приватного підприємця ОСОБА_1 про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

ВСТАНОВИВ :

Чернівецьке обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
(далі-позивач) звернувся з
адміністративним позовом до
приватного підприємця ОСОБА_1
(далі-відповідач) про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 8400,00 грн. та пеню у розмірі 183,96
грн.

У відповідності до вимог ч.3 ст.183-2 КАС
України, відповідачу було направлено
ухвалу про відкриття скороченого
провадження та запропоновано подати
заперечення на позов, або заяву про
визнання позову. Проте конверт
повернувся на адресу суду у зв'язку із
закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч.11 ст.35 КАС України у
разі повернення поштового
відправлення із повісткою, яка не
вручена адресату з незалежних від суду
причин, вважається, що така повістка
вручена належним чином.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши надані докази в
сукупності, проаналізувавши
законодавство, яке регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно звіту
відповідача про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
від 19 лютого 2014 року форми №10-ПІ
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу в 2013
році становила 10 чоловік (и), з них
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність (осіб) значиться 0 чоловік
(и), в графі кількість інвалідів
-штатних працівників, які повинні
працювати на робочих місцях, створених
відповідно до вимог ст. 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
значиться 0 чоловік, в той час, як
норматив для працевлаштування
інвалідів становив 1 чоловік. В графі
фонд оплати праці штатного працівника
зазначено 168 тис.грн., а в графі
середньорічна заробітна плата
штатного працівника зазначено 16800 грн.
(а.с. 5).

На підставі поданого відповідачем
звіту форми 10-ПІ, позивачем надіслано
відповідачу претензію від 16.04.2014 року
№04-70/200 в якій запропоновано сплатити
адміністративно-господарські санкції
та пеню за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, на підставі поданих в звіті
даних, в розмірі 8400 грн. У разі
невиконання зазначеної вимоги
протягом 15 діб, позивачем буде
застосовано додаткове нарахування
пені, судових, виконавчих витрат,
притягнення керівника до
адміністративної відповідальності
(а.с. 8).

Як вбачається із довідки
Новодністровського районного центру
зайнятості від 02.06.2014 року №296/24-05
відповідач протягом 2013 року не
інформував Новодністровський міський
центр зайнятості про створені робочі
місця для працевлаштування інвалідів
та звіти форми 3-ПН не подавалися (а.с. 7).

Сума позову підтверджується
розрахунком
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
призначених для працевлаштування
інвалідів та пені з 15.04.14 року за
прострочення сплати
адміністративно-господарських
санкцій, відповідно до якого, станом на
27.06.2014 року, за відповідачем рахується
борг в сумі 8583,96 грн., в тому числі:
адміністративно-господарські санкції -
8400 грн., та пеня - 183,96 грн.(а.с. 4).

До вказаних правовідносин суд
застосовує такі положення закону та
робить висновки по суті спору.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" від 21.03.1991 р. № 875-XII
(далі - Закон № 875-XII) для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Відповідно до вимог ч. 2 вказаної статті
Закону підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Частиною 5 ст. 19 Закону № 875-ХІІ
передбачено, що виконанням нормативу
робочих місць у кількості, визначеній
згідно з частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним. Згідно ст. 21
Кодексу законів про працю України,
результатом працевлаштування є
укладення трудового договору між
працівником (в даному випадку
інвалідом) та власником підприємства
або уповноваженим ним органом, тобто
безпосереднє працевлаштування
інваліда здійснюється підприємством.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 20 Закону
№ 875-ХІІ підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів. Порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій тягне за собою нарахування
пені. Пеня обчислюється виходячи з 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського
кодексу України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

У частині 2 наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито всіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Згідно зі ст. 181 Закону № 875-ХІІ державна
служба зайнятості здійснює пошук
підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його бажань.

Суд зазначає, що
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Податковим кодексом України, а є
заходом впливу до правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку із
скоєнням правопорушення. У разі не
доведення учасником господарських
відносин про вжиття всіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення на
нього може бути покладена
відповідальність за не
працевлаштування інвалідів.

Частиною 8 ст. 20 Закону № 875-ХІІ
передбачено, що порядок сплати
адміністративно-господарських санкцій
і пені до відділень Фонду соціального
захисту інвалідів, їх акумуляції,
обліку та контролю за їх використанням,
а також з урахуванням пропозицій
всеукраїнських громадських
організацій інвалідів - використання
цих коштів встановлюється законом.

Так, ч. 4 ст. 20 Закону № 875-ХІІ
встановлено, що
адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону. При цьому
до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені
статтею 250 Господарського кодексу
України.

На час вирішення справи відповідач не
надав доказів відсутності або
погашення ним
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про порушення відповідачем
вимог Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" щодо несвоєчасної сплати
адміністративно-господарської санкції
і пені та вважає, що вимоги позивача є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи та наявним
матеріалам, у зв'язку з чим позов
підлягає задоволенню.

Згідно п.4 ч.3 ст.129 Конституції України
та ст.71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України у
справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.

Згідно ч.1 ст.256 КАС України негайно
також виконуються постанови суду,
прийняті в порядку скороченого
провадження у адміністративних
справах, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5
частини першої статті 183-2 цього
Кодексу.

Керуючись статтями 11, 71, 79, 86, 94, 158-162, 183-2,
256 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_1 на користь Чернівецького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції
в сумі 8400 грн. та пеню у розмірі 183,96 грн.

3. Постанова підлягає негайному
виконанню.

4. Копію постанови направити сторонам.

Порядок і строки оскарження постанови
визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їхні права, свободи,
інтереси чи обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
постанови суду першої інстанції
повністю або частково, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому та
скороченому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень
у випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
О.В.
Боднарюк