Справа № 822/2334/14
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2334/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний
адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіБлонського
В.К. при секретаріДехтярук В.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом ОСОБА_3 с.
Сербинівка Старокостянтинівського
району Хмельницької області до
управління Держземагентства у
Старокостянтинівському районі
Хмельницької області про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до
відповідача, в якому просить визнати
дії управління Держземагенства у
Старокостянтинівському районі, що
виразились у відмові позивачу в
погоджені проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
неправомірними та зобов'язати
управління Держземагенства у
Старокостянтинівському районі
погодити проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності з наступною
передачею у власність ОСОБА_3, для
ведення особистого селянського
господарства.

Свій позов позивач мотивує тим, що 14
лютого 2014 року відповідач відмовив
йому в погодженні проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки з
тих підстав, що земельна ділянка на яку
претендує позивач розпайована.

Земельна ділянка на яку претендує
позивач знаходиться за межами
населених пунктів і раніше перебувала
у колективній власності
сільськогосподарського товариства
«Левківське». Зазначене підприємство
ліквідовано, земля перейшла у
власність держави.

Земельна ділянка на яку претендує
позивач не розпайована і паюванню не
підлягає, тому така обставина не може
бути підставою для відмови у
погодженні проекту землеустрою.

За таких обставин позов підлягає
задоволенню.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав повністю, пояснивши
суду, що 14 лютого 2014 року відповідач
відмовив йому в погодженні проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки з тих підстав, що земельна
ділянка на яку претендує позивач
розпайована.

Земельна ділянка на яку претендує
позивач знаходиться за межами
населених пунктів і раніше перебувала
у колективній власності
сільськогосподарського товариства
«Левківське». Зазначене підприємство
ліквідовано, земля перейшла у
власність держави.

Земельна ділянка на яку претендує
позивач не розпайована і паюванню не
підлягає, тому така обставина не може
бути підставою для відмови у
погодженні проекту землеустрою.

За таких обставин позов підлягає
задоволенню.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, хоча відповідач
належним чином повідомлений про дату,
час і місце судового розгляду, та від
нього надійшла письмова заява про
розгляд справи за його відсутності,
позовні вимоги не визнав повністю.

Суд, заслухавши пояснення
позивача, дослідивши матеріали справи
вважає, що позов задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до статті 2, частини 2
статті 4 Земельного кодексу України від
25 жовтня 2001 року № 2768 - 3 встановлено, що
земельні відносини,- це суспільні
відносини щодо володіння, користування
і розпорядження землею.

Суб'єктами земельних відносин є
громадяни, юридичні особи, органи
місцевого самоврядування та органи
державної влади.

Об'єктами земельних відносин є
землі в межах території України,
земельні ділянки та права на них, у тому
числі на земельні частки (паї).

Завданням земельного
законодавства є регулювання земельних
відносин з метою забезпечення права на
землю громадян, юридичних осіб,
територіальних громад та держави,
раціонального використання та охорони
земель.

Повноваження центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин
встановлені статтею 15-1 Земельного
кодексу України.

Зокрема згідно пункту є-1 частини 1 цієї
статті Земельного кодексу України до
повноважень центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин
належить розпорядження землями
державної власності в межах,
визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 4 статті 122
Земельного кодексу України
центральний орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів у галузі
земельних відносин та його
територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Згідно частин 1, 2, 3 статті 116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом,
або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі:

а) приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок
внаслідок приватизації державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Частинами 6, 7, 8, 9 статті 118 Земельного
кодексу України встановлено, що
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян суб'єктами
господарювання, що є виконавцями робіт
із землеустрою згідно із законом, у
строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня
реєстрації клопотання Верховна Рада
Автономної Республіки Крим, Рада
міністрів Автономної Республіки Крим,
відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, не надав
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або мотивовану відмову у його
наданні, то особа, зацікавлена в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності, у місячний
строк з дня закінчення зазначеного
строку має право замовити розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки без надання такого
дозволу, про що письмово повідомляє
Верховну Раду Автономної Республіки
Крим, Раду міністрів Автономної
Республіки Крим, відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування. До письмового
повідомлення додається договір на
виконання робіт із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки погоджується в
порядку, встановленому статтею 186-1
цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу у двотижневий
строк з дня отримання погодженого
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки (а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

Старокостянтинівська районна державна
адміністрація Хмельницької області на
підставі заяви позивача від 29.11.2011 року,
своїм розпорядженням № 28/2012-р від 20.01.2012
року «Про надання дозволу на
розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок з земель
державної власності (землі резерву,
запасу сільськогосподарського
призначення) для ведення особистого
селянського господарства з
послідуючою передачею у приватну
власність» надала дозвіл на
розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок з земель
державної власності (землі резерву,
запасу сільськогосподарського
призначення) для ведення особистого
селянського господарства з
послідуючою передачею у приватну
власність по Сербинівській сільській
раді ОСОБА_3, площею 1,8000 га в тому числі
багаторічних насаджень площею 1,8000 га.

Приватне підприємство «Земпроект» м.
Старокостянтинів за замовленням
позивача розробило проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
запасу сільськогосподарського
призначення державної власності з
послідуючою передачею ОСОБА_3 для
ведення особистого селянського
господарства розташованої за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно частин 1, 4, 5, 6, 7 статті 186-1
Земельного кодексу України проект
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок усіх категорій та форм
власності підлягає обов'язковому
погодженню з територіальним органом
центрального органу виконавчої влади,
що здійснює реалізацію державної
політики у сфері земельних відносин.

Розробник подає на погодження до
органу, визначеного в частині першій
цієї статті, за місцем розташування
земельної ділянки оригінал проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, а до органів, зазначених у
частинах другій і третій цієї статті, -
завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій -
третій цієї статті, зобов'язані
протягом десяти робочих днів з дня
одержання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або копії
такого проекту безоплатно надати або
надіслати рекомендованим листом з
повідомленням розробнику свої
висновки про його погодження або про
відмову в такому погодженні з
обов'язковим посиланням на закони та
прийняті відповідно до них
нормативно-правові акти, що регулюють
відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки може бути лише
невідповідність його положень вимогам
законів та прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів,
документації із землеустрою або
містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки підлягає
обов'язковій державній експертизі
землевпорядної документації,
погоджений проект подається
замовником або розробником до
центрального органу виконавчої влади,
що здійснює реалізацію державної
політики у сфері земельних відносин,
або його територіального органу для
здійснення такої експертизи.

Органам, зазначеним у частинах першій -
третій цієї статті, при погодженні
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки забороняється
вимагати:

-додаткові матеріали та документи, не
включені до проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
відповідно до статті 50 Закону України
"Про землеустрій";

-надання погодження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки будь-якими іншими органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування, підприємствами,
установами та організаціями;

-проведення будь-яких обстежень,
експертиз та робіт.

Кожен орган здійснює розгляд та
погодження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
самостійно та незалежно від погодження
проекту іншими органами, зазначеними у
частинах першій - третій цієї статті, у
визначений законом строк.

Розробник проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки-приватне
підприємство «Земпроект» 14.02.2014 року
подало такий проект на погодження до
управління Держземагенства у
Старокостянтинівському районі.

Відповідач надав заявнику
відмову у погодженні проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки № 041 від 14.02.2014 року, керуючись
частиною 6 статті 186-1 Земельного
кодексу України, так як проект
землеустрою не відповідає вимогам
пункту 4 статті 116 Земельного кодексу
України та Закону України «Про порядок
виділення в натурі (на місцевості)
земельних ділянок власникам земельних
часток (паїв)».

Відмова обґрунтована тим, що
відповідно до статті 121 Земельного
кодексу України громадяни України
мають право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності в таких
розмірах: для ведення особистого
селянського господарства - не більше 2,0
гектара.

Також відповідно довідки з державної
статистичної звітності про наявність
земель та розподіл їх за власниками
земель, землекористувачами, угіддями,
дана земельна ділянка являється
землями що належить колективному
сільськогосподарському підприємству,
тобто розпайована.

Згідно статті 3 Закону України
«Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)»,
підставами для виділення земельних
ділянок в натурі (на місцевості)
власникам земельних часток (паїв) є
рішення відповідної сільської,
селищної, міської ради чи районної
державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право
на земельну частку (пай), які виявили
бажання одержати належну їм земельну
частку (пай) в натурі (на місцевості),
подають до відповідної сільської,
селищної, міської ради чи районної
державної адміністрації заяву про
виділення їм земельної частки (паю) в
натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її
власнику в натурі (на місцевості), як
правило, однією земельною ділянкою. За
бажанням власника земельної частки
(паю) йому можуть бути виділені в натурі
(на місцевості) дві земельні ділянки з
різним складом сільськогосподарських
угідь (рілля, багаторічні насадження,
сінокоси або пасовища).

Суд вважає таку відмову у
погодженні проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки № 041 від
14.02.2014 року такою, що відповідає нормам
чинного законодавства, яке регулює
земельні правовідносини, тобто вона є
правомірною, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 2 статті 78
Земельного кодексу України право
власності на землю набувається та
реалізується на підставі Конституції
України, цього Кодексу, а також інших
законів, що видаються відповідно до
них.

Із письмових заперечень представника
відповідача судом встановлено, що
земельна ділянка на яку претендує
позивач відноситься до колективної
власності КПАСТ «Левківське» с.
Левківка Старокостянтинівського
району, що об'єктивно підтверджується
копією інформаційної довідки з
державної статистичної звітності №
02-04-12/1069 від 09.07.2014 року та копією
державного акту на право колективної
власності на земельну ділянку серії ХМ
№ 018 від 11 вересня 2005 року.

Згідно частини 5 статті 116 Земельного
кодексу України земельні ділянки, які
перебувають у власності чи
користуванні громадян або юридичних
осіб, передаються у власність чи
користування за рішенням органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування лише після припинення
права власності чи користування ними в
порядку, визначеному законом.

КПАСТ «Левківське» ліквідоване, разом
з тим питання про припинення права
власності його членів на земельну
ділянку зайняту багаторічними
насадженнями не вирішено.

Позивачем в підтвердження позовних
вимог не надано жодного документу який
би підтверджував, що припинено право
власності на земельну ділянку яка
перебуває у колективній власності
членів ліквідованого КПАСТ
«Левківське».

Довідка Сербинівської сільської ради
№ 191 від 11.07.2014 року свідчить про те, що
рішенням членів СГК «Левківський» на
загальних зборах (протокол № 1 від
21.03.2003 року) до Реєстру майна загального
користування яке не підлягає паюванню
віднесені багаторічні насадження,
тобто земельна ділянка на яку
претендує позивач є майном загального
користування членів ліквідованого СГК
«Левківський» і ніяким чином не може
вважатися землями державної власності,
жодного правового документу відносно
цього немає.

Посилання Сербинівської сільської
ради у довідці на пункт 5 статті 10
Закону України «Про колективне
сільськогосподарське підприємство» є
некоректним, оскільки не надано
жодного документу який би свідчив про
передання земельної ділянки зайнятої
багаторічними насадженнями у відання
Сербинівської сільської ради в
порядку, визначеному законом.

Крім державного акту на право
колективної власності на земельну
ділянку серії ХМ № 018 від 11 вересня 2005
року, виданого колективному пайовому
акціонерному сільськогосподарському
товариству «Левківське», жодного
іншого правового документу,
підтверджуючого правовий статус
земельної ділянки зайнятої
багаторічними насадженнями, немає.

Підстави припинення права власності
встановлені статтями 346-354 ЦК України.

Також із пояснень позивача
встановлено, що він є власником
земельної частки (паю) в розмірі 3,13 га,
виділеної в натурі та отриманої ним
безоплатно внаслідок розпаювання
земель сільськогосподарського
підприємства.

Відповідно до частини 4 статті 116
Земельного кодексу України передача
земельних ділянок безоплатно у
власність громадян у межах норм,
визначених цим Кодексом, провадиться
один раз по кожному виду використання.

Норми безоплатної передачі земельних
ділянок громадянам, передбачені
статтею 121 Земельного кодексу України.

Оскільки позивач уже є власником
земельної частки (паю) в розмірі 3,13 га,
виділеної в натурі та отриманої ним
безоплатно він не має права на повторне
безоплатне отримання земельної
ділянки у свою власність за таким же
видом користування, тобто для ведення
особистого селянського господарства.

Аналізуючи все в сукупності, суд
приходить до висновку, що позов
необґрунтований та недоведений у
судовому засіданні дослідженими
доказами, тому у його задоволенні
необхідно відмовити.

На підставі наведеного, керуючись
ст. ст. 2, 4, 15-1, 78, 116, 118, 121, 122, 186-1
Земельного кодексу України, ст. ст. 346-354
ЦК України ст.ст. 9, 11, 86, 159 - 163, 167 КАС
України суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

В повному обсязі постанова суду буде
виготовлена 22.07.2014 року.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 22
липня 2014 року

Суддя/підпис/В.К. Блонський"Згідно з
оригіналом" Суддя В.К. Блонський