Справа № 826/240/13-а
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2014 р. м. Київ
К/800/34313/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Штульмана І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Апарату Верховної
ради України про зобов'язання вичинити
дії, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_3
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 лютого 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20 червня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до Апарату Верховної
ради України, в якому просив
зобов'язати відповідача виплатити йому
компенсацію за невикористану
відпустку в розмірі 20893,83 грн. та
допомогу при звільненні як
інваліду-чорнобильцю І категорії у
розмірі тримісячної середньої
заробітної плати в сумі 22528,74 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 лютого 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 червня 2013
року, позивачу відмовлено у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ОСОБА_3 звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою задовольнити його позовні вимоги,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що розпорядженням апарату
Верховної ради України від 29
листопада 2007 року № 8005, позивач був
зарахований на посаду помічника -
консультанта народного депутата
України ОСОБА_4 на час його
депутатських повноважень без
поширення дії Закону України «Про
державну службу» до 25 листопада 2008
року.

Розпорядженням від 20 листопада 2008 року
№9657 продовжено строк трудового
договору позивача на посаді
помічника-консультанта народного
депутата України ОСОБА_4 на час його
депутатських повноважень без
поширення дії Закону України « Про
державну службу».

Розпорядженням від 12 грудня 2012 року №
5205, відповідно до пункту 2 частини 1
статті 4.5 Положення про
помічника-консультанта народного
депутата України, затвердженого
Постановою Верховної Ради України від
13 жовтня 1995 року №379/95, позивача було
звільнено з займаної посади 12 грудня 2012
року, у зв'язку із закінченням строку
трудового договору (п.2 ст.36 КЗпП
України) та проведено виплату
компенсації за невикористані основні
та додаткові відпустки в межах наявної
економії фонду оплати праці народного
депутата України.

Відповідно до статті 34 Закону України
«Про статус народного депутата
України», народний депутат України
може мати до тридцяти одного
помічника-консультанта, правовий
статус і умови діяльності яких
визначаються цим Законом, іншими
законами та прийнятим, відповідно до
них, Положенням про
помічника-консультанта народного
депутата України.

Народний депутат України самостійно
здійснює підбір
помічників-консультантів, розподіляє
обов'язки між ними та особисто здійснює
розподіл місячного фонду заробітної
плати помічників-консультантів.

Згідно абзацу 6 пункту 3 статті 34 Закону
України «Про статус народного депутата
України», народний депутат самостійно
визначає кількість
помічників-консультантів, які працюють
за строковим трудовим договором на
постійній основі, за сумісництвом і на
громадських засадах у межах загального
фонду, який встановлюється йому для
оплати праці помічників-консультантів
Постановою Верховної Ради України;
здійснює їх підбір, розподіляє
обов'язки між ними та здійснює особисто
розподіл місячного фонду заробітної
плати помічників-консультантів.

Відповідно до статті 3.1 Положення про
помічника-консультанта народного
депутата України, персональний підбір
кандидатур на посаду
помічника-консультанта, організацію їх
роботи та розподіл місячного фонду
оплати праці здійснює особисто
народний депутат України, який несе
відповідальність щодо правомірності
своїх рішень.

Частиною третьою статті 1.1 Положення
про помічника-консультанта народного
депутата України, передбачено, що
помічник-консультант народного
депутата України працює за строковим
трудовим договором на постійній основі
чи за сумісництвом або на громадських
засадах.

Відповідно до ч.1, ч. 2 статті 4.1
Положення про помічника-консультанта
народного депутата України, розмір
загального фонду оплати праці
помічників-консультантів народного
депутата України встановлюється
Верховною Радою України. У межах
загального фонду, встановленого йому
для оплати праці
помічників-консультантів, народний
депутат України самостійно: визначає
кількість помічників-консультантів,
які працюють за строковим трудовим
договором на постійній основі чи за
сумісництвом або на громадських
засадах; здійснює розподіл місячного
фонду заробітної плати
помічників-консультантів, що не може
бути нижчим за встановлену законом
мінімальну заробітну плату; надає
помічникам-консультантам матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань.

Тобто, всі виплати що виникають з
трудових правовідносин, в тому числі
матеріальна допомога на оздоровлення
та грошова компенсація за всі
невикористані дні щорічної та
додаткової відпустки здійснюються
Апаратом Верховної Ради України з
загального фонду оплати праці
помічників-консультантів народного
депутата України, розмір якого щорічно
встановлюється Верховною Радою
України.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, позивачем за період
січень-грудень 2012 року було отримано
кошти в сумі 79223,87 грн. та компенсацію за
невикористану відпустку в розмірі 1629,61
грн.

Частиною 5 статті 4.4 Положення про
помічника-консультанта народного
депутата України (Постанова ВРУ «Про
затвердження положення про
помічника-консультанта народного
депутата України») визначено, що
помічник-консультант народного
депутата України на початку кожного
календарного року попередньо погоджує
з народним депутатом України дату
своєї основної та додаткової
відпусток, про що повідомляє Керівника
Апарату Верховної Ради України або
керівника виконавчого комітету
відповідного органу місцевого
самоврядування, а у містах Києві та
Севастополі - секретаріату міської
ради, до яких він прикріплений за
заявою народного депутата України для
кадрового та фінансового
обслуговування.

Як встановлено судами попередніх
інтсанцій, позивачем не було зроблено,
наведених у ч.5 ст.4.4. зазначеного
Положення, дій, через не виконання яких
відповідач не мав підстав для
планування коштів стосовно
невикористаної відпустки
помічниками-консультантами народного
депутата України ОСОБА_4

Згідно частини 1, абзацу 3 частини 3
статті 34 Закону України «Про статус
народного депутата України», частини 3
статті 1.1 Положення про
помічника-консультанта народного
депутата України, термін перебування
на посаді помічника-консультанта
народного депутата України є обмеженим
та нерозривно пов'язаний з терміном
виконанням народним депутатом України
повноважень.

Судами встановлено, що норма
витрат на одного народного депутата
України на 2012 року на утримання
помічників - консультантів, незалежно
від їх кількості, складає 240 тис.грн.,
відповідно за період з 01 січня 2012 року
по 12 грудня 2012 року - 227619,05 грн.

ОСОБА_4 за період з 01 січня 2012 року по 12
грудня 2012 року використано 223 458,17 грн.
Залишок коштів в розмірі 4160,88 грн. був
розподілений для виплати компенсації
помічникам-консультантам за
невикористану відпустку пропорційно
дням невикористаних відпусток за
поданням народного депутата ОСОБА_4

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що відповідачем
не було порушено норми законодавства
під час звільнення позивача.

Крім того, відповідно до частини 7
статті 20 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», в разі вивільнення
працівників у зв'язку з ліквідацією,
реорганізацією або перепрофілюванням
підприємства, установи, організації,
скороченням чисельності або штату
працівників їм виплачується допомога в
розмірі трикратної середньомісячної
заробітної плати, а також зберігається
за їх бажанням посадовий оклад, тарифна
ставка (оклад) на новому місці роботи,
але не більше одного року.

Згідно частини 3 розділу 1 Положення про
Апарат Верховної Ради України вказано,
що до складу Апарату входять його
структурні підрозділи: головні
управління, управління, відділи,
секретаріати Голови Верховної Ради
України та його заступників,
секретаріати комітетів Верховної Ради
України, спеціальної контрольної
комісії Верховної Ради України з
питань приватизації, секретаріати
зареєстрованих депутатських фракцій і
груп, інші структурні підрозділи.

Враховуючи вказане, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що оскільки
позивач не був працівником Апарату
Верховної Ради України у 2008-2012 роках та
перебував у трудових відносинах з
працедавцем, відповідно до статті 34
Закону України «Про статус народного
депутата України», а також у зв'язку з
тим, що вивільнення позивача відбулось
внаслідок закінчення повноважень
народного депутата, а не в наслідок
ліквідації, реорганізації або
перепрофілювання установи
(організації) скорочення чисельності
або штату, підстави щодо застосування
до позивача пункту 7 статті 20 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 лютого 2013 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 червня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: