Справа № 826/5375/14
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5375/14
Головуючий у 1-й інстанції: Маруліна
Суддя-доповідач: Карпушова
У Х В А Л А

Іменем України

24 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді: Карпушової
О.В., суддів: Бистрик Г.М., Оксененка О.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 в інтересах
позивача ОСОБА_3 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 травня 2014 р. у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Відділу державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві про визнання
неправомірними дій, зобов'язання
скасувати постанову, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду із
адміністративним позовом до відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у місті Києві про визнання
неправомірними дії державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у м. Києві
Проца B.C. щодо винесення постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 04.03.2014 у
виконавчому провадженні з виконання
виконавчого напису нотаріуса № 617 від
10.12.2013, зобов'язання начальника відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві скасувати вказану
постанову.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
постанову про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій
прийнято всупереч положень Закону
України «Про виконавче провадження»,
оскільки державним виконавцем не
проводилась перевірка наявності у
боржника коштів на рахунках в
установах банку в порушення пунктів 2, 5
статті 52 Закону України «Про виконавче
провадження».

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 травня 2014 р. у цій справі у задоволені
адміністративного суду відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням,
представник позивача подав апеляційну
скаргу, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову,
якою позов задовольнити.

На обґрунтування апеляційної скарги
зазначено доводи, аналогічні позовній
заяві.

Сторони, які належним чином були
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду справи, до суду
не прибули, що, відповідно до ч.4 ст.196
КАС України, не є перешкодою для
судового розгляду. Відповідно до п.2 ч.1
ст.197 КАС України справу розглянуто у
порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що на підставі
виконавчого напису нотаріуса № 617 від
10.12.2013, виданого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, про стягнення з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_6 637 696 грн. відділом
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у місті Києві 08.02.2014 р. відкрито
виконавче провадження ВП № 41940299.

Головним державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у місті Києві постановою від
04.03.2014 р. накладено арешт на все рухоме
та нерухоме майно у межах суми
звернення стягнення та оголошено
заборону здійснювати відчуження майна
лише в межах суми боргу, ураховуючи не
виконання рішення суду у наданий строк
добровільно та керуючись статтею 57
Закону України «Про виконавче
провадження».

Виконавчий напис нотаріуса не містить
певного номера рахунку, з якого мають
бути стягнені грошові кошти, а
державним виконавцем встановлено
відсутність в боржника коштів та
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, відтак державний
виконавець зобов'язаний був винести
постанову про звернення стягнення на
майно боржника.

Відповідно до даних Інформаційної
довідки з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно від 04.03.2014 р.
позивач є власником земельної ділянки
та житлового будинку (в літ. А) заг. пл.
51,7 кв. м, господарського блоку (в літ. Б )
заг. пл. 193,7 кв. м, господарського блоку
(в літ. В) заг. пл. 13,5 кв. м, офісні
приміщення загальною площею 11,6 кв. м
АДРЕСА_1.

Відповідно до інформації Державної
автомобільної інспекції м. Києва
згідно даних АІС та НАІС УДАЇ м. Києва
станом на 16.03.2014 р. транспортних засобів
за боржником не зареєстровано.

Отже, у зв'язку з відсутністю у боржника
коштів та інших цінностей, достатніх
для задоволення вимог стягувача,
відповідач вчинив дії щодо звернення
стягнення на належне боржнику рухоме
та нерухоме майно шляхом накладення
арешту.

Позивач не виконав рішення суду
добровільно та до початку вчинення
державним виконавцем заходів по його
примусовому виконанню.

Вищенаведені обставини, встановлені
судом першої інстанції, перевірені,
знайшли своє підтвердження при
апеляційному розгляді справи, і не є
спірними.

Стаття 19 Конституції України
передбачає, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 1 Закону України від 21.04.1999 №
606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі
- Закон 606-ХІV) передбачено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до п.4 ч.1 № 606 - ХІV примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих написів
нотаріусів.

Статтею 19 вказаного Закону
передбачено, що державний виконавець
відкриває виконавче провадження на
підставі виконавчого документа,
зазначеного в статті 17 цього Закону,
зокрема, за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

У заяві про відкриття виконавчого
провадження стягувач вправі зазначити
відомості, що ідентифікують боржника
чи можуть сприяти примусовому
виконанню рішення (рахунок боржника,
місце роботи чи отримання ним інших
доходів, місцезнаходження його майна
тощо), а також шляхи отримання ним
коштів, стягнутих з боржника.

У заяві про відкриття виконавчого
провадження щодо виконання рішення про
майнове стягнення стягувач має право
просити державного виконавця накласти
арешт на майно та кошти боржника та
оголосити заборону на його відчуження
(ч.ч.2, 3 ст.19 Закону № 606 - ХІV).

За правилами ст. 25 Закону № 606 - ХІV
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові.

У відповідності до ч.1 ст. 31 Закону № 606 -
XIV копії постанов державного виконавця
та інші документи виконавчого
провадження (далі - документи
виконавчого провадження), що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Пунктом 3.6.3 Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України № 74/5 від
15.12.1999, яка була чинною на момент
винесення оскаржуваної постанови від
09.12.2011, визначено, що за заявою
стягувача, з метою забезпечення
виконання рішення про майнові
стягнення державний виконавець
постановою про відкриття виконавчого
провадження вправі накласти арешт на
майно боржника (крім коштів) та
оголосити заборону на його відчуження.
Одночасно з винесенням такої постанови
державний виконавець може провести
опис і арешт майна боржника в порядку,
визначеному Законом. Якщо в постанові
зазначено потребу опису майна, то копія
такої постанови вручається боржнику
при проведенні опису майна.

Згідно ст.27 Закону № 606 - XIV у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Відповідно до встановленого ст.52
Закону №606-XIV порядку звернення
стягнення на кошти та інше майно
боржника, звернення стягнення на майно
боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитаріях цінних
паперів.

Готівкові кошти, виявлені у боржника,
вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що
знаходяться на рахунках, вкладах та на
зберіганні у банках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт. Арешт поширюється також на кошти
на рахунках, які будуть відкриті після
винесення постанови про накладення
арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.

З огляду на наведені правові норми в їх
сукупності колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що оскільки позивачем борг не був
сплачений у добровільному порядку, то
арешт майна позивача одночасно в
відкриттям виконавчого провадження
здійснено державним виконавцем на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Законом України
№ 606 - XIV «Про виконавче провадження».

Посилання позивача щодо порушення його
прав при здійсненні примусового
виконання виконавчого напису
нотаріуса, безпідставності
накладення арешту на майно боржника до
з'ясування питання про добровільне
виконання рішення та офіційного
підтвердження про наявність такого
майна у боржника колегія суддів вважає
помилковим.

Відповідно до ст.57 Закону №606-XIV, арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції, наведені вище норми Закону
№ 606 - XIV в їх сукупності надають
відповідачу право разом із відкриттям
виконавчого провадження вирішити
питання і про накладення арешту на
майно боржника.

При цьому дії боржника в даному випадку
регламентовані ч.2 ст.27 Закону № 606 - XIV,
згідно якої у разі якщо при відкритті
виконавчого провадження державним
виконавцем накладено арешт на майно та
кошти боржника, боржник за погодженням
з державним виконавцем має право у
строк до початку примусового виконання
рішення реалізувати належне йому майно
чи передати кошти в рахунок повного або
часткового погашення боргу за
виконавчим документом. У разі продажу
майна боржника покупець цього майна
повинен внести кошти за придбане майно
на рахунок органу державної виконавчої
служби у строк до початку примусового
виконання рішення. Після внесення
покупцем коштів арешт з проданого
майна боржника знімається за
постановою державного виконавця.

Стаття 71 КАС України передбачає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Колегія суддів вважає, що доводи
апелянтів не заслуговують уваги,
оскільки не спростовують вірних
висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив постанову з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, тому підстав для скасування
постанови не вбачається.

Керуючись ст. 195 ч.1, ст. 197 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1
п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254
ч.5 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
в інтересах позивача ОСОБА_3 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 28 травня 2014 р.,
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 28 травня 2014 р. у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої
служби Голосіївського районного
управління юстиції у м. Києві про
визнання неправомірними дій,
зобов'язання скасувати постанову,
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду в
порядку письмового провадження
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копії особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання законної сили.

Колегія суддів:
О.В. Карпушова

Г.М. Бистрик

О.М. Оксененко

.

Головуючий суддя
Карпушова О.В.

Судді:
Бистрик Г.М.

Оксененко О.М.