Справа № 809/1315/14
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"23" липня 2014 р.
справа № 809/1315/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

судді Чуприни О.В.

за участю секретаря судового засідання
Драгомирецького І.М.

представника позивача:
Івано-Франківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів - Борсука Д.Я.

представника відповідача: товариства з
обмеженою відповідальністю
''Електролюкс Україна'' - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Івано-Франківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до товариства з обмеженою
відповідальністю ''Електролюкс
Україна'' про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 237 441,90 гривень та пені в сумі 925,99
гривень, -

ВСТАНОВИВ:

Івано-Франківським окружним
адміністративним судом відкрито
провадження у справі за позовом
Івано-Франківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (далі по тексту - позивач) до
товариства з обмеженою
відповідальністю ''Електролюкс
Україна'' (далі по тексту - відповідач)
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 237 441,90 гривень та пені в сумі 925,99
гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач, в порушення статей 19, 20
Закону України ''Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні'', не
виконав нормативу по працевлаштуванню
5 інвалідів та в строк до 16 квітня 2014
року самостійно не сплатив
адміністративно-господарські санкції
за п'ять робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів і не
зайнятих інвалідами, в розмірі
середньої річної заробітної плати на
підприємстві на загальну суму 237 441,90
гривень. Крім того, позивачем за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських
санкцій, у відповідності до частини 2
статті 20 Закону України ''Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні'', відповідачу за період часу з
16 квітня по 28 квітня 2014 року нарахована
пеня в розмірі 925,99 гривень за порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських
санкцій. Загальна сума заборгованості
із адміністративно-господарських
санкцій та пені становить 238 367,89
гривень.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, наведених у позовній заяві та
пояснив, що несплачені відповідачем
адміністративно-господарські санкції
та пеня за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів підлягає стягненню в дохід
Фонду соціального захисту інвалідів.
Пояснив, що відповідачем у Звіті
самостійно визначено
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі 237 441,90 гривень. Додатково під
час розгляду справи вказав, що
відповідач протягом 2013 року
вчиняв певні дії на реалізації вимог
Закону України ''Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні'' щодо
виділення та створення на підприємстві
робочих місць для працевлаштування
інвалідів. Втім, свої обов'язки
товариство з обмеженою
відповідальністю ''Електролюкс
Україна'' виконувало не у повному
обсязі. Зокрема, із 19 направлених на
працевлаштування у 2013 році
Івано-Франківським міським центром
зайнятості та Тисменицьким районним
центром зайнятості інвалідів,
відповідач працевлаштував лише 1 особу,
2-ом відмовлено у зв'язку із тим, що
вакансія на час направлення була
зайнята, а 6-ом - у зв'язку із
невідповідністю необхідним вимогам
направленої кандидатури. Представник
позивача вважає, що така відмова у
працевлаштуванні 8 із 18 інвалідів на
підприємстві відповідача є
протиправною. А відтак, дана кількість
неприйнятих інвалідів є більшою ніж 5
осіб, місця яких у 2013 році не були
зайняті, на яких і нарахована
адміністративно-господарська санкція
в сумі 237 441,90 гривень
та пеня за її несплату в сумі 925,99
гривень. Просив позов задовольнити
повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні адміністративного позову не
визнав, подавши до суду письмове
заперечення проти його задоволення. У
судовому засіданні пояснив, що
товариством з обмеженою
відповідальністю ''Електролюкс
Україна'' у 2013 році було створено
на підприємстві необхідні робочі місця
для інвалідів, затверджено порядок їх
працевлаштування і забезпечено для них
умови праці з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації.
Вважає, що підприємством проведено
достатньо заходів щодо пошуку осіб для
заміщення вільних вакансій на
підприємстві. Зокрема, відповідач у
березні, серпні, вересні, жовтні 2013 року
звертався із письмовими листами до
Івано-Франківського міського центру
зайнятості та територіального органу
Фонду соціального захисту інвалідів із
проханням посприяти у
працевлаштуванні людей з обмеженими
фізичними можливостями. Товариство з
обмеженою відповідальністю
''Електролюкс Україна'' у 2013 році
подавало до Івано-Франківського
міського центру зайнятості відповідні
звіти форми 3-ПН, щомісячно розміщало у
газеті ''Афіша Прикарпаття'' оголошення
про вакантні місця, створені
підприємством для працевлаштування
інвалідів, а також у червня та
листопаді 2013 року брало участь у
''Ярмарках вакансій для осіб з
обмеженими фізичними властивостями'',
організованих Івано-Франківським
міським центром зайнятості. Всі
пропозиції Івано-Франківського
міського центру зайнятості та
Тисменицького районного центу
зайнятості щодо працевлаштування 19
інвалідів були розглянуті на
підприємстві, з яких працевлаштовано 1,
інші 11 відмовилися від роботи за
власним бажанням, 6 кандидатур не
прийняті оскільки не відповідали
вимогам кандидатури на вільну вакансію
за професійними здібностями і
фізичними властивостями, а 2 - у зв'язку
із тим, що вакансія робочого місця вже
була зайнята на момент направлення
особи. За вказаних вище пояснень,
товариство подало самостійно до
позивача Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
форми №10-ПІ. При цьому, відповідач
самостійно розрахував суму
адміністративно-господарських санкцій
за неумисне невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, так як це вимагають правила
заповнення звіту, яку стягує у судовому
порядку позивач. Оскільки, товариство
створило необхідні робочі місця
відповідно до встановлених нормативів,
інформувало територіальний центр
зайнятості про наявність вільних
робочих місць, належним чином
розглядало пропозиції щодо
працевлаштування направлених
інвалідів, представник відповідача
вважає, що товариство не повинно
сплачувати таку санкцію. У задоволенні
позову просив відмовити.

В судове засідання, яке призначено на
23.07.2014 року, представник відповідача не
з'явився, незважаючи на те, що був
належним чином повідомлений про дату,
час і місце розгляду справи (а.с. 162-163).
Із клопотаннями про відкладення
судового засідання, чи розгляду справи
без його участі, представник
відповідача не звертався. Судом на
підставі частини 4 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
проведено судовий розгляд справи без
участі представника відповідача по
наявних у справі матеріалах.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представників позивача і
відповідачів, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
дослідивши і оцінивши зібрані по
справі докази, в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального права, які врегульовують
спірні правовідносини, суд виходить з
таких підстав та мотивів.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач є юридичною особою, яка
здійснює господарську діяльність та
використовує найману працю. У 2013 році
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
відповідача складала 198 осіб, середня
річна заробітна плата штатного
працівника становила 47 488,38 гривень. За
вказаний період відповідачем, в
розумінні вимог частини 1 статті 19
Закону України ''Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні'', не
забезпечено впродовж 2013 року
працевлаштування інвалідів на 5-ти
вакантних посадах, із 8 необхідних
робочих місць для осіб із обмеженими
фізичними можливостями.

Така обставина не заперечується
відповідачем і відповідає даним Звіту
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік форми №10-ПІ,
поданий товариством з обмеженою
відповідальністю ''Електролюкс
Україна'' до позивача 27.02.2014 року за
№16-999 (а.с. 8).

Із урахуванням встановленого статтею 19
Закону України ''Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні''
чотирьох відсоткового розміру
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів від
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік,
позивач на основі даних Звіту про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів та при наявності 198
працівників у 2013 році, так як і
відповідач визначив, що зайняттю і
працевлаштуванню у відповідача
підлягало 8 інвалідів. На підставі
частини 1 статті 20 згаданого Закону,
враховуючи те, що у Звіті відповідач
вказав зайнятість інвалідами лише 3
робочих місця, позивач розрахував
адміністративно-господарські санкції
в сумі 237 441,90 гривень, - у розмірі
середньої річної заробітної плати на
підприємстві відповідача за одне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом (9 402 700,00 грн. : 198 * 5 = 237
441,90 гривень). Аналогічний розмір
санкції у рядку 06 Звіту розрахував і
відповідач (а.с. 8-9).

Суд у відповідності до вимог пункту 3
частини 1 статті 161 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вирішуючи питання, яку правову
норму належить застосовувати до цих
правовідносин, зазначає, що
застосуванню підлягають положення
Законів України ''Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні'', ''Про
зайнятість населення'', постанови
Кабінету Міністрів України ''Про
реалізацію статей 19 і 20 Закону України
''Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні'', Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
Інструкції щодо заповнення форми №10-ПІ
''Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів'' та
Інструкції зі статистики кількості
працівників, в редакції Законів і
нормативно-правових актів чинних на
час дії спірних правовідносин.

Основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні і гарантування їм
рівних з усіма іншими громадянами
можливостей для участі в економічній,
політичній і соціальній сферах життя
суспільства, створення необхідних
умов, які дають можливість інвалідам
вести повноцінний спосіб життя згідно
з індивідуальними здібностями та
інтересами визначені Законом України
''Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні''.

Відповідно до частини першої статті 17
вказаного Закону, з метою реалізації
творчих і виробничих здібностей
інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, не забороненою законом.

Право інвалідів на працю, їх
працевлаштування реалізується шляхом
створення спеціального робочого місця,
адаптацією основного й додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інваліда.

Частина 3 статті 18 Закону України ''Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні'' встановлює
обов'язок підприємств, установ,
організацій, фізичних осіб, які
використовують найману працю, виділяти
та створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації та забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством;
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Частинами 1-3 статті 19 Закону України
''Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні'' встановлено для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 коментованого Закону, і
забезпечують працевлаштування
інвалідів. При розрахунках кількість
робочих місць округлюється до цілого
значення.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Частиною 9 статті 19 Закону України ''Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні'' встановлено
обов'язок роботодавців, в яких за
основним місцем роботи працює 8 і
більше осіб, реєстрації у відповідних
відділеннях Фонду соціального захисту
інвалідів за своїм місцезнаходженням і
щорічного подання цим відділенням
звітів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів.

Постановою Кабінету Міністрів України
за №70 від 31.01.2007 року ''Про реалізацію
статей 19 і 20 Закону України ''Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні'' затверджено Порядок подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування.
Згідно якого, Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають (надсилають
рекомендованим листом) щороку до 1
березня відділенням Фонду соціального
захисту інвалідів, в яких вони
зареєстровані, за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом. Форма вказаного звіту
затверджена наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
за №42 від 10.02.2007 року.

Як з'ясовано у судовому засіданні
відповідач 27.02.2014 року подав позивачу
Звіт про зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік за №16-999. В даному
Звіті товариство самостійно вказало
середньооблікову чисельність штатних
працівників підприємства в кількості
198 осіб, з них 3 штатних працівників,
яким встановлена інвалідність, а
необхідна кількість інвалідів -
штатних працівників, які повинні
працювати на робочих місцях, створених
відповідно до вимог статті 19 Закону
України ''Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні'',
визначена - 8 осіб. У зв'язку із цим,
відповідач самостійно розрахував
розмір адміністративно-господарської
санкції, яка відповідає розрахунку
позивача, та яку товариство з обмеженою
відповідальністю ''Електролюкс
Україна'' повинно було сплатити до
16.04.2014 року, за незайняття п'яти робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів (а.с. 8).

Розрахунком суми позову, пред'явленого
щодо стягнення заборгованості по
сплаті адміністративно-господарських
санкцій з товариства з обмеженою
відповідальністю ''Електролюкс
Україна'' за незайняті робочі місця для
працевлаштування інвалідів,
підтверджено обставини щодо
чисельності штатних працівників
відповідача, а також сума самостійно
розрахованих
адміністративно-господарських санкцій
237 441,90 грн. (а.с. 9).

Виходячи із вимог частини 1 статті 19
Закону України ''Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні'' суд
вважає вірним визначення позивачем
необхідного нормативу робочих місць
для працевлаштування відповідачем у 2013
році інвалідів в кількості 8 робочих
місць і не працевлаштованих - 5.

Досліджуючи доводи позивача щодо
недотримання відповідачем необхідного
нормативу забезпечення робочих місць
інвалідами, а також зустрічні
заперечення товариства з обмеженою
відповідальністю ''Електролюкс
Україна'' з приводу виконання усіх
необхідних умов для фактичного
працевлаштування осіб із обмеженими
фізичними можливостями відповідно до
вимог Закону України ''Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні'', суд зазначає наступне.

При вирішення даного
публічно-правового спору перевірці,
серед іншого, обов'язково підлягають
питання щодо:

- виділення та створення відповідними
суб'єктами господарювання робочих
місць для працевлаштування інвалідів,
у тому числі спеціальних робочих місць;

- створення для інвалідів умов праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації;

- надання державній службі зайнятості
інформації, необхідної для організації
працевлаштування інвалідів;

- звітування Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України;

- спрямування центрами зайнятості
інвалідів до роботодавців та випадки
безпосереднього звернення інвалідів
до роботодавців з питань
працевлаштування;

- причини непрацевлаштування
роботодавцями інвалідів.

Як встановлено в судовому засіданні,
відповідач зареєстрований у
Івано-Франківському обласному
відділенні Фонду соціального захисту
інвалідів і щорічно подає відповідні
Звіти про зайнятість і
працевлаштування інвалідів форми
№10-ПІ, в тому числі подано за 2013 рік.

У судовому засіданні представник
відповідача пояснив суду, що згідно
відповідних наказів товариства з
обмеженою відповідальністю
''Електролюкс Україна'' на підприємстві
відповідача у 2013 році створено,
затверджено і встановлено 8 робочих
місць для інвалідів.

Втім, на підтвердження такої обставини
на вимогу суду (судове засідання
05.06.2014 року) представник відповідача не
представив жодного письмового
документа, в тому числі наказу
керівника товариства про створення
зазначених робочих місць для
інвалідів.

Із вказаного суд не може прийняти до
уваги доводи представника відповідача
про створення для інвалідів
відповідних і належних умов праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації осіб з обмеженими
фізичними можливостями.

З приводу надання відповідачем
державній службі зайнятості
необхідної інформації суд вважає за
необхідне зазначити, що Порядок
подання підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування
передбачає, обов'язок роботодавців
подання центру зайнятості за місцем їх
реєстрації як платників страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття інформації про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів. Наказом Міністерства праці
та соціальної політики України за №420
від 19.12.2005 року затверджено форму
подання такої звітності та інструкцій
щодо її заповнення.

Із відповідей Івано-Франківського
міського центру зайнятості за №16/7-05/10-14
від 15.05.2014 року, №1779-02/10-14 від 23.05.2014 року,
№2090-02/10-14 від 18.06.2014 року, і долучених
Звітів про наявність вакансій форми
№3-ПН, слідує, що відповідачем такі
Звіти в 2013 році подавалися
систематично (а.с. 24-35, 84-100, 150-152).

Перевіряючи обставини з приводу
направлення центрами зайнятості
інвалідів до відповідача і причини їх
непрацевлаштування суд зазначає
наступне.

За змістом листів Івано-Франківського
міського центру зайнятості №16/7-05/10-14
від 15.05.2014 року, №1779-02/10-14 від 23.05.2014 року,
№2090-02/10-14 від 18.06.2014 року, останнім на
товариство з обмеженою
відповідальністю ''Електролюкс
Україна'' протягом 2013 року було
направлено 19 осіб з інвалідністю для
працевлаштування.

Із вказаних 19 осіб - один (ОСОБА_3)
фактично працевлаштований
відповідачем шляхом укладення
цивільно-правового договору про
надання послуг по прибиранню територій
у виробничих приміщеннях та прилеглої
території, що підтверджується наявною
у матеріалах справи копією такого
договору від 16.05.2013 року (а.с. 172-175). Не
працевлаштування ОСОБА_3 по
направленню центру зайнятості від
23.10.2013 року на посаду оператора
механізованих та автоматизованих
складів, із урахуванням укладення із
ним відповідачем цивільно-правого
договору, на підставі якого ОСОБА_3 як
інвалід отримав роботу, враховується
судом як зайняття інвалідом
відповідним робочим місцем.

Одинадцять осіб інвалідів (ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14) відмовилися від
працевлаштування за власним бажанням,
про що внесені відповідні дані до
корінців направлень на
працевлаштування і відображено в
обліку Івано-Франківського міського
центру зайнятості.

Щодо інвалідів ОСОБА_15, який
направлений на посаду інспектора з
контролю якості продукції, та ОСОБА_16,
яка направлена на посаду прибиральника
службових приміщень, відповідачем
відмовлено в прийнятті на роботу з
причин зайнятості вакансій, про що
внесено запис до корінців направлень
на працевлаштування (а.с. 111, 51).

З даного приводу судом встановлено, що
ОСОБА_15, направлявся для
працевлаштування на посаду оператора
виробничої дільниці. В корінці
направлення від 30.01.2013 року зазначено,
що вакансія зайнята (а.с. 111). Із змісту
відповіді Тисменицького районного
центру зайнятості від 18.06.2014 року
№1083-02/30-14 слідує, що вказаний інвалід
має професійну-технічну освіту та
відповідно до індивідуальної програми
реабілітації може працювати
оператором, і вакансія оператор
виробничої дільниці вважається
підходящою роботою (а.с. 151). Таким чином,
відповідач безпідставно відмовив у
працевлаштуванні інваліда ОСОБА_15 не
дослідивши його
освітньо-кваліфікаційний рівень,
індивідуальну картку реабілітації
інваліда, хоч у звіті форми 3-ПН від
26.12.2012 року як і у такому ж звіті від
25.01.2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю ''Електролюкс
Україна'' самостійно визначено вимоги
до оператора складу: освіта -
середньо-спеціальна, інвалід 3 групи
(а.с. 34, 152). Вказаним вимогам інвалід
ОСОБА_15 відповідав. Представником
відповідача не надано доказів того, ким
зайнята дана посада і чи працює на
даній посаді інший інвалід.

Суд відхиляє доводи представника
відповідача про неможливість
прийняття на роботу 01.02.2013 року ОСОБА_15
з підстав фактичного вивільнення
працівників з посад оператора
виробничої дільниці (а.с. 169). На
підтвердження такої обставини подано
копію Звіту про фактичне вивільнення
працівників форми №4-ПН,
зареєстрованого у центрі зайнятості
25.01.2013 року.

Доводи відповідача, на переконання
суду, з вказаного приводу є
необґрунтованими.

По-перше, представник відповідача не
представив суду будь-які докази на
підтвердження того, що станом на 25.01.2014
року після вивільнення 17 працівників
із посад оператора виробничої лінії, на
підприємстві було вивільнено в тому
числі посаду (оператора виробничої
дільниці, оператор виробничої лінії,
оператор дільниці), яка визначена для
зайняття її виключно інвалідом.

По-друге, в корінці направленні на
працевлаштування чітко визначено
причину відмови у працевлаштуванні -
''вакансія зайнята'' (а.с. 111). У судовому
засіданні відповідач не надав суду
будь-яких належних та допустимих
доказів на підтвердження обставини, що
в момент направлень у січні 2013 року
вільна вакансія посади оператора була
зайнята іншим інвалідом, у зв'язку із їх
працевлаштуванням на таку посади у
січні 2013 року, одразу ж після подачі
відповідних Звітів до
Івано-Франківського міського центру
зайнятості.

Перевіряючи повноту виконання
обов'язку щодо працевлаштування
ОСОБА_16 судом встановлено, що остання
направлялася для працевлаштування на
посаду прибиральник службових
приміщень. В корінці направлення від
26.02.2013 року зазначено - вакансія зайнята
(а.с. 51).

Із відповіді Івано-Франківського
міського центру зайнятості від 30.05.2014
року №1855-02/10-14 слідує, що вказаний
інвалід має повну загальну середню
освіту, стаж роботи 8 років, і є
інвалідом 3 групи. У звіті форми 3-ПН від
25.01.2013 року відповідачем зазначено
вимоги до прибиральника: освіта -
середня, середньо-спеціальна, інвалід 3
групи, стаж роботи 1 рік (а.с. 84). Вказаним
вимогам інвалід ОСОБА_16 відповідала і,
на переконання суду, могла працювати на
посаді прибиральника.

Відповідач стверджує, що центр
зайнятості безпідставно направив
01.03.2013 року ОСОБА_16 по звіту від 27.02.2013
року, в якому відповідач посаду
прибиральника не заявляв. Втім, суд
зазначає, що Івано-Франківський
міський центр зайнятості направлення
по ОСОБА_16 виписав 26.02.2013 року по звіту
за січень 2013 року, в якій така посада
заявлялася. В свою чергу, звіт за лютий
2013 року відповідачем поданий 27.02.2013
року, тобто на наступний день після
оформлення направлення по ОСОБА_16

Таким чином, товариство з обмеженою
відповідальністю ''Електролюкс
Україна'' безпідставно відмовило у
працевлаштуванні інвалідів ОСОБА_15 і
ОСОБА_16, не надаючи при цьому доказів
того, ким зайнята дана посада і чи
працює на даній посаді інший інвалід.

Щодо решти шести направлених інвалідів
(ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_3,
ОСОБА_20, ОСОБА_21) судом вставлено згідно
корінців направлень, що останнім
відмовлено у прийнятті на роботу
(оператор виробничої дільниці,
інспектор з контролю якості продукції,
прибиральник службових приміщень) у
зв'язку із невідповідністю кандидатури
відповідним вимогам.

Представник відповідача щодо
невідповідності вимог і особливості
стану здоров'я зміг пояснили лише щодо
ОСОБА_3, ОСОБА_20 і ОСОБА_21

Так, ОСОБА_3 направлявся 23.01.2013 року на
посаду оператора механізованих та
автоматизованих складів, і згідно
звіту форми 3-ПН від 25.12.2012 року
відповідачем вказано про необхідність
наявності посвідчення водія
автонавантажувача (а.с. 152). У корінці
направлення від 23.01.2013 року відповідач
відмовив у прийнятті на роботу, так як
ОСОБА_3 не мав відповідного
посвідчення водія (а.с. 52). Представник
позивача у судовому засіданні не зміг
спростувати обставину відсутності у
вказаного інваліда необхідного
посвідчення, а відтак і не довів факту
безпідставної відмови у
працевлаштуванні.

Щодо ОСОБА_20 і ОСОБА_21 представник
відповідача представив у судовому
засіданні індивідуальні програми
реабілітації інвалідів, із змісту яких
слідує, що останні не мають фізичної
можливості виконувати роботу
оператора виробничої дільниці та
прибиральника службових приміщень (а.с.
115-117, 121-122). Про вказані обставини
уповноважена особа відповідача
вчинила застережуюючий запис на
корінцях направленнях від 01.02.2013 року і
10.04.2013 року із посиланням на стан
здоров'я згідно медичних документів та
неможливості виконувати важку працю
(а.с. 43, 49).

У зв'язку із вказаним, суд вважає за
підставним і обґрунтованим відмову у
працевлаштуванні ОСОБА_3, ОСОБА_20 і
ОСОБА_21

Щодо інших трьох інвалідів (ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_22) відповідач не надав
будь-яких належних та допустимих
доказів на підтвердження обставин
проведення співбесіди із такими
інвалідами, відсутності у останніх
необхідної професійної кваліфікації
чи освітніх знань, недостатнього стану
здоров'я для виконання роботи на
запропонованих посадах, що стало
підставою службовим особам
обґрунтовано і одноособово вирішувати
питання про невідповідність кандидата
відповідним вимогам.

Судом відмовлено у задоволенні
клопотання представника відповідача
про витребування індивідуальних
програм реабілітації інвалідів по
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_22, так як у
корінцях направленнях по зазначених
фізичних особах не зроблено жодного
застереження про неналежний стан
здоров'я таких осіб, та про не
можливість виконання ними обов'язків
відповідно до заявлених посад (а.с. 45, 38,
44).

Зокрема, ОСОБА_17, направлявся для
працевлаштування на посаду інспектора
з контролю якості продукції. В корінці
направлення від 12.09.2013 року зазначено,
що кандидатура не відповідає вимогам -
''відсутє знання англійської мови''
(а.с. 45).

В судовому засіданні представник
відповідача пояснив, що у даної особи
відсутнє знання англійської мови, при
цьому не надано будь-яких доказів на
підтвердження обставини - хто
безпосередньо проводив співбесіду з
інвалідом, чи мала дана особа
відповідну фахову підготовку для того,
щоб визначити ступінь володіння
інвалідом англійською мовою.

Відповідачем не надано належних
доказів того, яким саме вимогам
вказаний інвалід не відповідав,
оскільки ОСОБА_17 має повну вищу освіту
за кваліфікацією є інженером, у зв'язку
з чим, суд вважає протиправним дану
відмову у працевлаштуванні.

Щодо ОСОБА_18 - направлялася для
працевлаштування на посаду оператора
виробничої дільниці. В корінці
направлення від 27.08.2013 року
зазначається, що кандидатура не
відповідає вимогам (а.с. 38). Із відповіді
Івано-Франківського міського центру
зайнятості від 30.05.2014 року №1855-02/10-14
слідує, що вказаний інвалід має
професійну-технічну освіту, стаж
роботи 11 років, і є інвалідом 3 групи. У
звіті форми 3-ПН від 25.07.2013 року
товариство з обмеженою
відповідальністю ''Електролюкс
Україна'' визначено вимоги до оператора
виробничої дільниці: освіта -
середньо-спеціальна технічна, інвалід 3
групи. Вказаним вимогам інвалід ОСОБА_18
відповідала і, на переконання суду,
могла працювати на посаді оператора
виробничої дільниці.

ОСОБА_23 направлявся для
працевлаштування на посаду оператора
виробничої дільниці. В корінці
направлення від 18.04.2013 року зазначено -
кандидатура не відповідає вимогам (а.с.
44).

Із змісту відповіді
Івано-Франківського міського центру
зайнятості від 30.05.2014 року №1855-02/10-14
слідує, що вказаний інвалід має неповну
вищу освіту, за кваліфікацією є
бакалавром-техніком стаж роботи 24 роки,
і є інвалідом 3 групи. У звіті форми 3-ПН
від 25.03.2013 року відповідачем визначено
вимоги до оператора виробничої
дільниці: освіта - середньо-спеціальна
технічна, інвалід 3 групи. Вказаним
вимогам інвалід ОСОБА_23 відповідав, і
міг працювати на відповідні посаді.

Вказане свідчить, що відповідач
безпідставно відмовив у
працевлаштуванні інвалідів ОСОБА_18 і
ОСОБА_23, не дослідивши їх
освітньо-кваліфікаційний рівень.

Не обґрунтованим і не доведеним перед
судом залишилося питання, яким саме
вимогам не відповідали вказані
інваліди.

За таких обставин, відповідач не довів
суду поважності і обґрунтованості
причин відмови у працевлаштуванні 5-ом
інвалідам (ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_23).

А відтак, дана кількість неприйнятих
інвалідів дорівнює 5-ом особам, місця
яких у 2013 році не були зайняті, на яких і
нарахована
адміністративно-господарська санкція
в розмірі 237 441,90 гривень.

Частиною 1 статті 20 Закону України ''Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні'' передбачена
відповідальність роботодавців за не
здійснення працевлаштування
інвалідів. А саме, підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Розрахунком позивача і Звітом
відповідача за 2013 рік застосовано
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу п'яти робочих
місць для працевлаштування інвалідів в
сумі 237 441,90 гривень (а.с. 8-9).

Згідно вимог частини 4 статті 20 Закону
України ''Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні''
адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями самостійно в строк до 15
квітня року, наступного за роком, в
якому відбулося порушення нормативу,
встановленого частиною першою статті 19
цього Закону.

Частиною 2 статті 20 вказаного Закону
передбачено, що порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій тягне за собою нарахування
пені. Пеня обчислюється виходячи з 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк.

За період несплати до моменту
звернення в суд із адміністративним
позовом, з 16.04.2014 року по 28.04.2013 року за 13
днів, позивач, виходячи із суми
адміністративно-господарської санкції
(237 441,90 гривень), розрахував пеню в сумі
925,99 гривень (а.с. 9).

Згідно підпунктів 3.2.1., 3.2.5. пункту 3.2
Інструкції зі статистики кількості
працівників середньооблікова
кількість штатних працівників
розраховується на підставі щоденних
даних про облікову кількість штатних
працівників, які повинні уточнюватись
відповідно до наказів про прийом,
переведення працівника на іншу роботу
та припинення трудового договору.

Середньооблікова кількість штатних
працівників за період з початку року (у
тому числі за квартал, півріччя, 9
місяців, рік) обчислюється шляхом
підсумовування середньооблікової
кількості штатних працівників за всі
місяці роботи підприємства, що минули
за період з початку року до звітного
місяця включно, та ділення одержаної
суми на кількість місяців у цьому
періоді.

Відповідачем не надано суду будь-яких
доказів наявної інвалідності
працівників із числа штату
підприємства в кількості шести
чоловік.

За змістом частини 5 і 9 статті 20 Закону
України ''Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні''
визначено можливість стягнення
несплаченої
адміністративно-господарської санкції
у судовому порядку. Спори, що виникають
із правовідносин за статтями 19, 20 цього
Закону, вирішуються Фондом соціального
захисту інвалідів або в судовому
порядку.

Враховуючи вищевказане, суд приходить
до переконання, що створення робочих
місць для інвалідів супроводжується
обов'язком підприємства вжити всіх
вище перерахованих заходів. Оскільки
відповідач впродовж 2013 року не
забезпечив працевлаштування на
підприємстві інвалідів в необхідній
кількості робочих місць, по п'ятьох з
яких безпідставно відмовлено у
прийнятті на роботу, то суд приходить
до висновку про правомірність
стягнення з відповідача
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 237 441,90 гривень та пені в сумі 925,99
гривень згідно зі статтею 20 Закону
України ''Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні'', а
позовні вимоги такими, що підлягають до
задоволення.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Електролюкс Україна"
(ідентифікаційний код 37183000, вул. Юності,
23-а, с. Микитинці, місто
Івано-Франківськ, Івано-Франківська
область, 76494) на користь
Івано-Франківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (ідентифікаційний код 13662300)
адміністративно-господарські санкції
в розмірі 237 441 (двісті тридцять сім
тисяч чотириста сорок одну) гривню 90
копійок та пеню за порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій у розмірі 925 (дев'ятсот двадцять
п'ять) гривень 99 копійок.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Складання постанови в повному обсязі
було відкладено на 5 днів. У зв'язку із
вказаним постанова в повному обсязі
виготовлена 28.07.2014 року.

Суддя
/підпис/
Чуприна О.В.