Справа № 806/1529/14
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
Житомир справа № 806/1529/14

категорія 11.5

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Липи В.А.,

за участі секретаря Костарчука О.Ф,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АГНІ" ЛТД" до Відділу
Державної виконавчої служби
Житомирського районного управління
юстиції, треті особи: Публічне
акціонерне товариство "Банк "Фінанси та
Кредит", Житомирське обласне
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, Управління пенсійного
фонду України в Житомирському районі
Житомирської області про визнання
протиправною бездіяльність та
зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У березні 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю "АГНІ" ЛТД"
звернулося до адміністративного суду з
позовом, у якому просило визнати
протиправною бездіяльність Відділу
Державної виконавчої служби
Житомирського районного управління
юстиції з приводу невинесення постанов
про закінчення виконавчого
провадження за виконавчими
документами про стягнення
заборгованості з товариства;
зобов"язати Відділ Державної
виконавчої служби Житомирського
районного управління юстиції винести
постанови про закінчення виконавчого
провадження за виконавчими
документами про стягнення
заборгованості з товариства;
зобов'язати Відділ Державної
виконавчої служби Житомирського
районного управління юстиції винести
постанову про зняття арешту з рахунків,
рухомого та нерухомого майна, яке
належить товариству; зобов'язати
Відділ Державної виконавчої служби
Житомирського районного управління
юстиції передати ліквідатору ТОВ "АГНІ"
ЛТД" виконавчі документи щодо
стягнення заборгованості з товариства
в порядку статті 67 Закону України "Про
виконавче провадження".

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
надав письмові заперечення,
посилаючись на які просив відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Представник Публічного акціонерного
товариства "Банк "Фінанси та Кредит" у
судовому засіданні просив відмовити в
задоволенні позовних вимог з підстав
викладених у письмових запереченнях.

Представник Житомирського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності в судовому засіданні
просив відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Представник Управління пенсійного
фонду України в Житомирському районі
Житомирської області в судовому
засіданні просив відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у
Відділі Державної виконавчої служби
Житомирського районного управління
юстиції перебуває зведене виконавче
провадження № 37173521 з примусового
виконання виконавчих документів про
стягнення заборгованості з Товариства
з обмеженою відповідальністю "АГНІ"
ЛТД".

17 грудня 2012 року загальними зборами
учасників ТОВ "АГНІ" ЛТД" прийнято
протокольне рішення № 1/12 про
припинення господарської діяльності
ТОВ "АГНІ" ЛТД" в результаті ліквідації.
Призначено головою ліквідаційної
комісії Дятла В.І.

Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців ТОВ "АГНІ"
ЛТД" перебуває в стані припинення, за
рішенням засновників.

28 лютого 2014 року представником ТОВ
"АГНІ" ЛТД" було подано до Відділу
державної виконавчої служби
Житомирського районного управління
юстиції заяву про повернення оригіналу
виконавчого листа № 2-590, виданого 03.03.2011
року Житомирським районним судом про
стягнення з товариства солідарно з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "Банк
"Фінанси та Кредит" заборгованості в
сумі 1998345,80 грн. та зняти арешт з майна
ТОВ "АГНІ" ЛТД".

Листом від 17.03.2014 року за № 3518 в.о.
начальника Відділу державної
виконавчої служби Житомирського
районного управління юстиції було
повідомлено ТОВ "АГНІ" ЛТД" про
відсутність підстав для закінчення
виконавчого провадження та
направлення виконавчих документів
голові ліквідаційної комісії ТОВ "АГНІ"
ЛТД" Дятлу В.І. При цьому зазначивши, що
виконавчі документи можуть бути
передані до суду лише після визнання
товариства банкрутом, а рішення про
закінчення виконавчого провадження
може бути винесене державним
виконавцем у разі офіційного
оприлюднення повідомлення про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури.

Позивач не погоджується з діями
Відділу державної виконавчої служби
Житомирського районного управління
юстиції, а тому звернувся до суду.

Статтею 124 Конституції України
передбачено, що юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі, водночас частиною
2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади
(до яких належать органи державної
податкової служби) та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України "Про виконавче
провадження" (далі Закон).

Частиною 1 статті 1 Закону встановлено,
що виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України (ч. 1 ст. 2
Закону).

Державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб (ч. 1 ст. 6 Закону).

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону, державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 17 Закону визначено, що
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами,
і накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті;

2) ухвали, постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом;

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5) посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій;

6) постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом;

7) постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу;

8) рішення інших органів державної
влади, якщо їх виконання за законом
покладено на державну виконавчу
службу;

9) рішення Європейського суду з прав
людини з урахуванням особливостей,
передбачених Законом України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини".

За приписами ч.1 ст.19 Закону, державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону:

1) за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення;

2) за заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов
від суду на підставі ухвали про надання
дозволу на примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом;

4) в інших передбачених законом
випадках.

Частиною 1 ст. 25 Закону встановлено, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Згідно статті 30 Закону, державний
виконавець провадить виконавчі дії з
виконання рішення до завершення
виконавчого провадження у
встановленому цим Законом порядку, а
саме:

закінчення виконавчого провадження -
згідно із статтею 49 цього Закону;

повернення виконавчого документа
стягувачу - згідно із статтею 47 цього
Закону;

повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадовій особі),
який його видав, - згідно із статтею 48
цього Закону.

У відповідності до вимог статті 49
Закону, виконавче провадження підлягає
закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від
примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між
стягувачем і боржником у процесі
виконання;

3) смерті або оголошення померлим
стягувача чи боржника, визнання
безвісно відсутнім боржника або
стягувача, ліквідації юридичної особи -
сторони виконавчого провадження, якщо
виконання їх обов'язків чи вимог у
виконавчому провадженні не допускає
правонаступництва;

4) скасування рішення суду або іншого
органу (посадової особи), на підставі
якого виданий виконавчий документ, або
визнання судом виконавчого документа
таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від
одержання предметів, вилучених у
боржника під час виконання рішення про
передачу їх стягувачу, або знищення
речі, що має бути передана стягувачу в
натурі;

6) закінчення строку, передбаченого
законом для відповідного виду
стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному
обсязі рішення згідно з виконавчим
документом;

9) повернення виконавчого документа без
виконання на вимогу суду або іншого
органу (посадової особи), який видав
виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа
за належністю до іншого відділу
державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під
час виконання рішення Європейського
суду з прав людини;

13) непред'явлення виконавчого
документа за відновленим виконавчим
провадженням у строки, визначені
статтею 51 цього Закону.

14) списання згідно із Законом України
"Про деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію" заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало виконанню
на підставі виконавчого документа.

У випадках, передбачених пунктами 1 - 6, 8,
9, 11 - 13 частини першої цієї статті,
виконавчий документ надсилається до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав.

Про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Постанова про закінчення виконавчого
провадження у разі офіційного
оприлюднення повідомлення про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури
виноситься державним виконавцем не
пізніше наступного дня, коли йому стало
відомо про такі обставини. При цьому
виконавчий документ надсилається до
господарського суду, який прийняв
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Таким чином, у зв'язку з внесенням змін
у Закону України "Про виконавче
провадження" значно звузився перелік
підстав для закриття виконавчого
провадження.

За приписами ч. 2 ст. 67 Закону, у разі
ліквідації боржника - юридичної особи
виконавчий документ надсилається
ліквідаційній комісії (ліквідатору)
для вирішення питання про подальший
порядок виконання рішення у
встановленому законом порядку. У разі
надходження виконавчого документа до
ліквідаційної комісії (ліквідатора)
арешт з майна боржника знімається за
постановою державного виконавця,
затвердженою начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований.

У разі якщо виконавчий документ
надіслано ліквідаційній комісії
(ліквідатору), виконавче провадження
підлягає закінченню в порядку,
встановленому цим Законом (ч. 3 ст. 67
Закону).

Згідно частин 1, 2 ст. 104 Цивільного
кодексу України, юридична особа
припиняється в результаті
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення) або ліквідації. У
разі реорганізації юридичних осіб
майно, права та обов'язки переходять до
правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася,
з дня внесення до єдиного державного
реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Цивільного
кодексу України, юридична особа
ліквідується:

1) за рішенням її учасників або органу
юридичної особи, уповноваженого на це
установчими документами, в тому числі у
зв'язку із закінченням строку, на який
було створено юридичну особу,
досягненням мети, для якої її створено,
а також в інших випадках, передбачених
установчими документами;

2) за рішенням суду про ліквідацію
юридичної особи через допущені при її
створенні порушення, які не можна
усунути, за позовом учасника юридичної
особи або відповідного органу
державної влади;

3) за рішенням суду про ліквідацію
юридичної особи в інших випадках,
встановлених законом, - за позовом
відповідного органу державної влади.

Згідно ч. 1 ст. 111 Цивільного кодексу
України, з дати внесення до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців запису про
рішення засновників (учасників)
юридичної особи, суду або
уповноваженого ними органу щодо
ліквідації юридичної особи
ліквідаційна комісія (ліквідатор)
зобов'язана вжити всіх необхідних
заходів щодо стягнення дебіторської
заборгованості юридичної особи, що
ліквідується, та письмово повідомити
кожного з боржників про припинення
юридичної особи в установлені цим
Кодексом строки.

Статтею 59 Господарського кодексу
України встановлено, припинення
діяльності суб'єкта господарювання
здійснюється шляхом його
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення) або ліквідації -
за рішенням власника (власників) чи
уповноважених ним органів, за рішенням
інших осіб - засновників суб'єкта
господарювання чи їх правонаступників,
а у випадках, передбачених законами, -
за рішенням суду.

Ліквідаційна комісія або інший орган,
який проводить ліквідацію суб'єкта
господарювання, вміщує в друкованих
органах відповідно до закону
повідомлення про його ліквідацію та
про порядок і строки заяви кредиторами
претензій, а явних (відомих) кредиторів
повідомляє персонально у письмовій
формі у встановлені цим Кодексом чи
спеціальним законом строки.

Суб'єкт господарювання вважається
ліквідованим з дня внесення до
державного реєстру запису про
припинення його діяльності. Такий
запис вноситься лише після
затвердження ліквідаційного балансу
відповідно до вимог цього Кодексу та
подання головою ліквідаційної комісії
або уповноваженою ним особою
документів для проведення державної
реєстрації припинення юридичної особи
або припинення діяльності фізичною
особою - підприємцем у порядку,
визначеному Законом України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців".

Згідно статті 33 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців", юридична
особа припиняється в результаті
передання всього свого майна, прав та
обов'язків іншим юридичним особам -
правонаступникам у результаті злиття,
приєднання, поділу, перетворення
(реорганізації) або в результаті
ліквідації за рішенням, прийнятим
засновниками (учасниками) юридичної
особи або уповноваженим ними органом,
за судовим рішенням або за рішенням
державного органу, прийнятим у
випадках, передбачених законом.

Юридична особа є такою, що припинилася,
з дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію
припинення юридичної особи.

Відповідно до с. 1 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
банкрутство - визнана господарським
судом неспроможність боржника
відновити свою платоспроможність за
допомогою процедур санації та мирової
угоди і погасити встановлені у порядку,
визначеному цим Законом, грошові
вимоги кредиторів не інакше як через
застосування ліквідаційної процедури.

У відповідності із нормами ч.ч. 1, 3 ст. 7
вказаного Закону, до боржника
застосовуються такі судові процедури
банкрутства як розпорядження майном
боржника; мирова угода; санація
(відновлення платоспроможності)
боржника; ліквідація банкрута.

Спрощений порядок застосовується під
час ліквідації банкрута без
застосування процедур розпорядження
майном та санації.

Так, з витребуваних в судовому
засіданні документів вбачається, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю "АГНІ" ЛТД" у
встановленому законом порядку не
визнано банкрутом.

Також, представником позивача не
надано доказів внесення до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців запису про
припинення ТОВ "АГНІ" ЛТД".

Таким чином, станом на час звернення
позивача до Відділу державної
виконавчої служби Житомирського
районного управління юстиції з заявою
від 28.02.2014 року та станом на час подання
даного позову до суду, ТОВ "АГНІ" ЛТД" не
є ліквідованим чи припиненим.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку, що в силу приписів
вищезазначених норм у відповідача
відсутні правові підстави для
закінчення виконавчого провадження, в
зв'язку із прийняттям рішення про
ліквідацію ТОВ "АГНІ" ЛТД" та створення
ліквідаційної комісії. Такої підстави
для закінчення виконавчого
провадження, як прийняття боржником
рішення про ліквідацію товариства та
створення ліквідаційної комісії
Законом України "Про виконавче
провадження" не передбачено.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 50 Закону
України "Про виконавче провадження", у
разі закінчення виконавчого
провадження (крім направлення
виконавчого документа за належністю
іншому органу державної виконавчої
служби, офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури, закінчення виконавчого
провадження за рішенням суду,
винесеним у порядку забезпечення
позову чи вжиття запобіжних заходів, а
також крім випадків нестягнення
виконавчого збору або витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій),
повернення виконавчого документа до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, арешт,
накладений на майно боржника,
знімається, скасовуються інші вжиті
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні
державним виконавцем накладено арешт
на майно боржника, у постанові про
закінчення виконавчого провадження
або повернення виконавчого документа
до суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, державний
виконавець зазначає про зняття арешту,
накладеного на майно боржника.

У разі закінчення виконавчого
провадження внаслідок офіційного
оприлюднення повідомлення про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури
виконавчі документи можуть бути
повторно пред'явлені до виконання у
визначені статтею 22 цього Закону
строки, якщо у зв'язку із припиненням
провадження у справі про банкрутство
вимоги, підтверджені такими
документами, не були задоволені
повністю або частково та не вважаються
погашеними (списаними, прощеними)
відповідно до Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом.

Оскільки у державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Житомирського районного управління
юстиції були відсутні підстави для
закінчення виконавчого провадження у
зв'язку із прийняттям ТОВ "АГНІ" ЛТД"
рішення про ліквідацію останнього та
створенням ліквідаційної комісії, тому
також були відсутні і підстави для
зняття арешту з майна, рахунків
позивача.

Також не підлягає задоволенню вимога
позивача щодо зобов'язання органу ВДВС
передати виконавчі документи
ліквідаційній комісії ТОВ "АГНІ" ЛТД",
як похідна вимога від попередньої - на
підставі ч.ч. 2, 3 ст. 67 Закону України
"Про виконавче провадження".

Зазначені норми є взаємопов'язаними.
Зокрема, ч.3 ст. 67 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлює, що
наслідком надсилання виконавчого
наказу ліквідаційній комісії згідно з
ч. 2 цієї статті є закінчення
виконавчого провадження у
встановленому законом порядку. Проте,
в силу приписів ст.49 Закону України "Про
виконавче провадження", прийняття
засновником (власником) боржника
рішення про ліквідацію боржника та
створення у зв'язку із цим
ліквідаційної комісії не є підставою
для закінчення виконавчого
провадження.

Відповідно до викладеного, а також до
ч.ч. 2, 4 ст. 49 Закону України "Про
виконавче провадження", не передбачено
надсилання органом ВДВС до
ліквідаційній комісії боржника
виконавчого документа у разі
закінчення виконавчого провадження.

Суд дійшов висновку про відсутність у
відповідача правових підстав для
надсилання всіх виконавчих документів
до ліквідаційної комісії ТОВ "АГНІ" ЛТД"
у зв'язку із перебуванням останнього у
процесі ліквідації за рішенням
засновника (власника).

Статтею 11 Закону України "Про виконавче
провадження" визначено вичерпний
перелік прав та обов'язків державних
виконавців. Таким чином, позивач,
звертаючись до суду з вимогою
зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Житомирського
районного управління юстиції винести
постанову про закінчення виконавчого
провадження з примусового стягнення з
ТОВ "АГНІ" ЛТД", фактично просить суд
виконати обов'язки державного
виконавця. Тому позов в частині
зазначеної вимоги не підлягає
задоволенню.

Частиною1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч. 1 ст. 86 КАС України).

У відповідності до вимог частин 1, 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що відповідач діяв в межах
своїх повноважень та у спосіб,
передбачений законом, а тому позовні
вимоги є не обґрунтовані та такими, що
не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 86, 158-163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

постановив:

Відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
В.А.
Липа

Повний текст постанови виготовлено: 09
червня 2014 р.