Справа № К/9991/60154/11-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/60154/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Розваляєвої Т.С.

Цуркана М.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Іллічівського районного суду
м.Маріуполя Донецької області від 06
червня 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 09 серпня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до управління праці та
соціального захисту населення
Іллічівського району Маріупольської
міської ради про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання перерахувати і виплатити
державну допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до управління праці та
соціального захисту населення
Іллічівського району Маріупольської
міської ради про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання перерахувати і виплатити
державну допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

Постановою Іллічівського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
06 червня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 09 серпня 2011 року, в задоволені
позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на допущені судами
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову Іллічівського районного
суду м.Маріуполя Донецької області від
06 червня 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 09 серпня 2011 року скасувати та
прийняти нове рішення про задоволення
позову.

Перевіривши наведені доводи в
касаційній скарзі, рішення судів щодо
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 згідно
свідоцтва про народження є матір'ю
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим
перебуває на обліку в управлінні праці
та соціального захисту населення
Іллічівського району Маріупольської
міської ради та отримує державну
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі 130 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
виходили з того, що оскільки, позивач є
матір'ю дитини яка не досягла
трирічного віку, то на спірні
правовідносини поширюється дія Закону
України "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми", яким регулюється допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, що надається
незастрахованим особам.

Разом з тим, положеннями Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням", визначена допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, надається для
застрахованих в системі загального
обов'язкового страхування осіб.

Виходячи з аналізу положень статті 43
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" та положень статті 15
Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», колегія суддів
приходить до висновку, що розмір
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
розраховується, виходячи з того чи
була застрахована особа у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Водночас зробивши висновок про
необґрунтованість вимог, суди
попередніх інстанцій, дійшли
передчасного висновку щодо здійснення
перерахунку та виплати позивачу
грошової допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трьохрічного
віку згідно вимог Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми",
оскільки не встановили до якої саме
категорії осіб відноситься позивач.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів зазначає, що суди
повинні були витребувати у сторін
докази, які підтверджують або
спростовують правомірність їхніх
доводів і заперечень. Якщо сторони у
справі таких доказів не надали або
надані докази були недостатніми, суд,
керуючись частинами 4, 5 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, зобов'язаний був із власної
ініціативи витребувати докази, які
підтверджують або спростовують ці
обставини.

Суди попередніх інстанцій названих
вимог Кодексу адміністративного
судочинства України не виконали у
зв'язку з чим порушили норми
процесуального закону. Судами
попередніх інстанцій в порушення норм
процесуального права не було з'ясовано
та враховано всіх обставин справи, що
мають значення для правильного
вирішення спору.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій під час
прийняття рішень по суті спору у даній
справі було порушено норми
процесуального права, що унеможливило
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, про
передчасність висновків судів першої
та апеляційної інстанцій, та вбачає
необхідність витребування та
дослідження нових доказів.

Відповідно до пункту 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставою для скасування
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи і не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції.

Вказані порушення норм матеріального
та процесуального права не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції з
урахуванням положень статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства щодо
відсутності можливості досліджувати
докази, встановлювати та визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судових рішеннях, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, що відповідно до
вимог статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування судових
рішень і направлення справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Іллічівського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
06 червня 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 09 серпня 2011 року скасувати, справу
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: