Справа № 2а-4581/10/0270
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/18151/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Шаргородському
районі Вінницької області на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 10.12.2010 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 03.03.2011 по
справі №2-а-4581/10/0270 за позовом ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Шаргородському районі Вінницької
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 10.12.2010,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 03.03.2011, позовні вимоги ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Шаргородському районі Вінницької
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 11.10.2010 №
та від 11.10.2010 №.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що висновки акту
перевірки, який був підставою для
прийняття спірного рішення
ґрунтуються на припущеннях та мають
необґрунтовані данні, а отже не можуть
бути належними та допустимими
доказами.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, Державна
податкова інспекція у Шаргородському
районі Вінницької області 04.04.2011
звернулась з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
який ухвалою від 05.04.2011 прийняв її до
свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просив
скасувати постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
10.12.2010 та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 03.03.2011, прийняти нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог Державна
податкова інспекція у Шаргородському
районі Вінницької області посилається
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, зокрема,
пункту 19.1 статті 19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»,
статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», статей 203, 215 та 228
Цивільного кодексу України, статті 13
Декрету Кабінету Міністрів «Про
прибутковий податок з громадян»,
статті 159 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною податковою
інспекцією у Шаргородському районі
Вінницької області проведено планову
виїзну документальну перевірку ОСОБА_1
за період з 01.07.2009 по 30.06.2010.

Перевіркою встановлено завищення
позивачем сум витрат в розмірі
926898,00грн. з ПДВ, у тому числі в 2009 році
завищено суми витрат в розмірі
885398,00грн. та у 2010 році в розмірі 41500,00грн.
у зв'язку з включенням позивачем
документально непідтверджених сум до
валових витрат з огляду на
невстановлення факту передачі товарів
від продавця до покупця у зв'язку з
відсутністю довіреностей, документів,
що засвідчують транспортування та
зберігання зерна; завищення
податкового кредиту на суму ПДВ
153406,00грн. з огляду на відсутність
договорів на купівлю-продаж товару,
товарно-транспортної документації та
договорів на передачу або довіреностей
фізичним особам на отримання та
передачу товару.

На підставі викладеного, податковим
органом зроблено висновок про
відсутність реальної поставки товару,
безтоварний характер господарських
операцій позивача, що в свою чергу дає
підстави стверджувати про нікчемність
правочинів, вчинених ОСОБА_1.

За наслідками перевірки Державною
податковою інспекцією у
Шаргородському районі Вінницької
області складено акт від 01.10.2010
№193/17/НОМЕР_1 та прийнято податкові
повідомлення-рішення від 11.10.2010 №,
яким визначено податкове зобов'язання
з податку на додану вартість, від 11.10.2010
№, яким визначено податкове
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб.

Згідно з пунктом 22.10 статті 22 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» до набрання чинності
спеціальним законом з питань
оподаткування фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, стосовно
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю діють положення розділу IV
Декрету Кабінету Міністрів України від
26.12.1992 №13-92 «Про прибутковий податок з
громадян».

Відповідно до статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів «Про прибутковий
податок з громадян» оподатковуваним
доходом вважається сукупний чистий
доход, тобто різниця між валовим
доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. До складу витрат безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, як включаються до складу
валових витрат виробництва (обігу) або
підлягають амортизації.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 зазначеного Закону не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовами реалізації права
платника на податковий кредит, а також
на зменшення оподатковуваного доходу
на суму понесених витрат є фактичне
придбання товарів (робіт, послуг) та
наявність первинних документів
(зокрема, податкових накладних),
оформлених у відповідності з вимогами
чинного законодавства.

Доводи податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
формування валових витрат та
податкового кредиту.

Необхідними умовами для визнання угоди
нікчемною в силу вимог статті 228
Цивільного кодексу України є її
укладання з метою, завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства та
наявність умислу хоча б у однієї із
сторін щодо настання відповідних
протиправних наслідків.

При кваліфікації правочину за статтею
228 Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Проте, існування відповідних обставин
у даній справі податковим органом не
доведено.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач здійснював
торгово-посередницьку діяльність щодо
купівлі та продажу ріпака, соняшника,
ячменя, пшениці, договори
купівлі-продажу в письмовій формі не
оформлялись, проте первинні документи,
а саме видаткові та податкові накладні
оформлялись позивачем в установленому
законом порядку, розрахунки
проводились в безготівковій формі
згідно платіжних доручень.

Основний об'єм закупок та реалізації
товару проводився по місцю зберігання
товару, а саме за місцезнаходженням
елеваторів, а отже операції
купівлі-продажу не потребували
вантаження-розвантаження та їх
транспортування. В окремих випадках
потреби в транспортних послугах,
складались відповідні акти
здачі-приймання виконаних робіт та
талони замовника.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що позивач
підтвердив факт реальності
господарських операцій з
контрагентами.

Враховуючи викладене, висновок судів
попередніх інстанцій щодо
протиправності податкових
повідомлень-рішень від 11.10.2010 № та
від 11.10.2010 № є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
попередніх інстанцій при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Шаргородському районі
Вінницької області залишити без
задоволення.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 10.12.2010 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 03.03.2011 по
справі №2-а-4581/10/0270 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв