Справа № 2а-10239/11/1370
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року
Справа № 130864/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Качмара В.Я., Гінди О.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
30.09.2011 року у справі за позовом
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради до
підрозділу примусового виконання
рішень відділу Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області про визнання
протиправними дій та скасування
постанови,-

ВСТАНОВИЛА :

Сихівський відділ соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради 17.08.2011року
звернувся до суду з позовом до
підрозділу примусового виконання
рішень відділу Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області про визнання
протиправними дій та скасування
постанови про накладення штрафу у
виконавчому провадженні № 26623316 від
06.06.2011 року.

В обґрунтування своїх вимог
покликається на те, що фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією
положень Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" здійснюється за рахунок
державного бюджету. Оскільки кошти для
виконання рішення Сихівського
районного суду м. Львова у справі №
2-1238/10 за позовом ОСОБА_1 до Сихівського
ВСЗ УСЗ ДГЛ ЛМР про нарахування та
виплату щорічної грошової допомоги на
оздоровлення як інваліду 3-ої групи
внаслідок захворювання, пов'язаного з
ліквідацією аварії на ЧАЕС за 2008-2009
роки, відсутні, боржник з незалежних
від нього причин не має можливості
виконати зазначене рішення, про що
неодноразово повідомлялось
відповідача.

Оскаржуваною постановою Львівського
окружного адміністративного суду від
30.09.2011 року в позові Сихівського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради до підрозділу
примусового виконання рішень відділу
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про визнання протиправними дій
та скасування постанови відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач
просить зазначену постанову скасувати
та прийняти нову, якою задоволити його
позовні вимоги в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією
положень Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" здійснюється за рахунок
державного бюджету. Оскільки кошти для
виконання рішення Сихівського
районного суду м. Львова у справі №
2-1238/10 за позовом ОСОБА_1 до Сихівського
ВСЗ УСЗ ДГЛ ЛМР про нарахування та
виплату щорічної грошової допомоги на
оздоровлення , як інваліду 3-ої групи
внаслідок захворювання, пов'язаного з
ліквідацією аварії на ЧАЕС за 2008-2009
роки, відсутні, боржник з незалежних
від нього причин не має можливості
виконати зазначене рішення, про що
неодноразово повідомлялось
відповідача.

Сторони по справі належним чином судом
були повідомлені, однак з невідомих для
суду причин не з'явилися в зал судового
засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст.
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
мотивів.

Відмовляючи в позові Сихівського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради суд першої
інстанції виходив з того, що Відповідно
до п. 13 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження", визначено
права та обов'язки державного
виконавця, серед яких є право накладати
стягнення у вигляді штрафу на фізичних,
юридичних та посадових осіб у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про
виконавче провадження", державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення, зазначеного в статті 3 цього
Закону.

Статтею 89 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено
відповідальність за невиконання
рішення, що зобов'язує боржника вчинити
певні дії, відповідно до якої у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника -
юридичну особу - від сорока до
шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання. У
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

За наслідками розгляду справи суд
приходить до висновку про те, що
відповідач діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законами та іншими нормативними актами
України, штраф на відповідача-боржника
у виконавчому провадженні накладено за
невиконання рішення суду, що набрало
законної сили. Порядок накладення і
розміри штрафу відповідають вимогам,
встановленим Законом № 606. Як вже
зазначалось вище, відсутність коштів у
боржника жодним чином підтверджена на
була, а, отже, невиконання рішення суду
є необґрунтованим.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, частково
відповідають нормам матеріального
права.

Як вбачається з матеріалів справи, що
20.05.2011 року державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень ВДВС Головного управління
юстиції у Львівській області винесено
постанову ВП № 26623316 про відкриття
виконавчого провадження з виконання
виконавчого листа № 2а-1238/10 від 09.09.2010
року, виданого Сихівським районним
судом м. Львова, про зобов'язання
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради
провести ОСОБА_1 нарахування та виплату
недоплаченої суми разової щорічної
допомоги на оздоровлення як інваліду
3-ї групи, внаслідок захворювання,
пов'язаного з ліквідацією аварії на
ЧАЕС за 2008-2009 роки, в розмірі 4-х
мінімальних заробітних плат з
урахуванням виплачених сум.

Боржнику встановлено строк для
добровільного виконання рішення до 27
травня 2011 року.

25.05.2011 року позивачем проведено
розрахунок щорічної допомоги на
оздоровлення як інваліду 3-ї групи,
внаслідок захворювання, пов'язаного з
ліквідацією аварії на ЧАЕС за 2008-2009
роки, з урахуванням виплачених сум. До
виплати належало 4420,00 грн. Однак,
вказані кошти виплачені не були в
зв'язку з відсутністю коштів на
рахунках ВСЗ УСЗ ДГП ЛМР. 31.05.2011 року
державним виконавцем ППВР ВДВС ГУЮ у
Львівській області винесено постанову
про накладення штрафу в розмірі 680,00
грн. за невиконання без поважних причин
у встановлений строк рішення суду. А
06.06.2011 року за повторне невиконання без
поважних причин рішення суду,
постановою державного виконавця на
боржника накладено штраф в подвійному
розмірі - 1360,00 грн.

В матеріалах справи наявні копії
листів Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради до ППВР ВДВС ГУЮ у
Львівській області № 2605-вих-1529 від
27.05.2011 року та № 2605-вих-2122 від 02.06.2011
року, з яких вбачається, що судове
рішення та вимоги державного виконавця
не виконано з поважних та незалежних
від боржника причин через відсутність
необхідних бюджетних призначень на
виплату вказаної соціального допомоги.
Однак, доказів відсутності коштів на
рахунках, з яких здійснюється виплата
щорічної допомоги на оздоровлення
постраждалим внаслідок катастрофи на
ЧАЕС, ні ППВР, ані суду представлено не
було.

Відповідно до ст. 63 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи",
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок коштів державного бюджету,
коштів, які враховуються при
визначенні міжбюджетних трансфертів,
та інших джерел, не заборонених
законодавством.

Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»встановлено право на
отримання щорічної допомоги на
оздоровлення особами, постраждалими
внаслідок аварії на ЧАЕС. Відповідно до
зазначеного Закону стягувачу - ОСОБА_1
було присуджено таку допомогу, однак не
виплачено.

Згідно ст. 124 Конституції, судові
рішення ухвалюються іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Крім того, у відповідності до ч.1 ст.255
КАС України постанова або ухвала суду,
яка набрала законної сили, є
обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Відповідно до ст. 142 Конституції
України, держава бере участь у
формуванні доходів бюджетів місцевого
самоврядування, фінансово підтримує
місцеве самоврядування. Витрати
органів місцевого самоврядування, що
виникли внаслідок рішень органів
державної влади, компенсуються
державою.

Відповідно до ч. 3 ст. 143 Конституції
України, органам місцевого
самоврядування можуть надаватися
законом окремі повноваження органів
виконавчої влади. Держава фінансує
здійснення цих повноважень у повному
обсязі за рахунок коштів Державного
бюджету України або шляхом віднесення
до місцевого бюджету у встановленому
законом порядку окремих
загальнодержавних податків, передає
органам місцевого самоврядування
відповідні об'єкти державної
власності.

Рішенням Європейського суду з прав
людини від 29.06.2004 року, справа "Войтенко
проти України" (Заява № 18966/02), у п. 55
зазначено, що відсутність бюджетних
коштів не може виправдати невиконання
рішення суду.

Окрім того, статтею 1 Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод зі змінами,
внесеними Протоколом № 11 (Протокол
ратифіковано Законом N 475/97-ВРвід 17.07.97)
передбачено, що кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Відповідно до преамбули Закону України
"Про виконавче провадження" від 24
вересня 1998 року N 202/98-ВР, з наступними
змінами та доповненнями (надалі -Закон
№ 606), цей закон визначає умови і
порядок виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку.

Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 11 Закону
України "Про виконавче провадження",
визначено права та обов'язки
державного виконавця, серед яких є
право накладати стягнення у вигляді
штрафу на фізичних, юридичних та
посадових осіб у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про
виконавче провадження", державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення, зазначеного в статті 3 цього
Закону.

Статтею 89 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено
відповідальність за невиконання
рішення, що зобов'язує боржника вчинити
певні дії, відповідно до якої у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника -
юридичну особу - від сорока до
шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

За наслідками розгляду справи суд
приходить до висновку про те, що
відповідач діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законами та іншими нормативними актами
України, штраф на відповідача-боржника
у виконавчому провадженні накладено за
невиконання рішення суду, що набрало
законної сили. Порядок накладення і
розміри штрафу відповідають вимогам,
встановленим Законом № 606. Як вже
зазначалось вище, відсутність коштів у
боржника жодним чином підтверджена на
була, а, отже, невиконання рішення суду
є необґрунтованим.

Органами державної виконавчої служби,
згідно зі статтею 3 Закону України "Про
державну виконавчу службу", є:
Департамент державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України;
відділи державної виконавчої служби
Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі; районні, міські
(міст обласного значення), районні в
містах відділи державної виконавчої
служби відповідних управлінь юстиції.

При прийнятті оскаржуваної постанови
судом першої інстанції не було
враховано, що структурні підрозділи
органів державної виконавчої служби:
відділ примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України,
підрозділи примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції в АРК, головні
управління юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі - не визначені
Законом України "Про державну
виконавчу службу" як самостійні органи
державної виконавчої служби, що
виключає можливість їхньої участі як
сторони в адміністративному процесі.

В процесі судового розгляду справи
судом першої інстанції, всупереч
вимогам ст. 52 КАС України, не було
проведено заміну первинного
відповідача на належного - відділ
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції в Львівській
області чи залучено його як другого
відповідача, а відтак, у задоволенні
позовних вимог до підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції в Львівській
області слід відмовити.

А тому відповідно до ст. 201 КАС України
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є:
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254 КАС
України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради - задоволити частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 30.09.2011 року
у справі № 2а-10239/11/1370 - змінити, а саме в
позові Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради до підрозділу примусового
виконання рішень відділу Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про визнання протиправними дій
та скасування постанови - відмовити з
підстав наведених у мотивувальній
частині постанови.

Постанова може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
В.Я. Качмар

О.М. Гінда