Справа № 806/284/14
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
Житомир справа № 806/284/14

категорія 8.3.3

Суддя Житомирського окружного
адміністративного суду Липа В.А.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агріпол" до
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 10.01.2014 р. №
,-

встановив:

У січні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агріпол" звернулося
до адміністративного суду з позовом, у
якому просить визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Малинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
10 січня 2014 року № , яким
товариству збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем: податок на
додану вартість в сумі 204250,00 грн. (за
основним платежем - 163400,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями -
40850,00 грн.).

У обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що податковим
органом у період з 12.12.2013 року по 13.12.2013
року було проведено позапланову
невиїзну документальну перевірку
товариства з питання
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ "Яромир", їх
реальності та повноти відображення в
обліку за травень 2013 року. Результати
перевірки оформлено актом перевірки
від 20.12.2013 року за № 45/22-12/38455844. Під час
проведення перевірки перевіряючими
зроблено висновок про порушення ТОВ
"Агріпол" вимог п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188,
п. 187.1 ст. 187, пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.3 ст.
198 Податкового кодексу України, що
призвело до заниження грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість у травні 2013 року на суму 163400,00
грн. У акті перевірки податковий орган
зазначив, що дане порушення виникло в
зв'язку з тим, що ТОВ "Агріпол" було
включено в декларацію спеціального
режиму за травень 2013 року реалізовану
продукцію не власного виробництва.
Крім того, під час проведення перевірки
податковою за основу було взято акт
документальної позапланової виїзної
перевірки правомірності нарахування
ТОВ "Яромир" від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту податку на додану вартість за
період травень 2013 року від 24.07.2013 року №
000016/06-01-15/34747196, яким встановлені
порушення податкового законодавства
ТОВ "Яромир". Позивач не погоджується з
висновками податкового органу
викладеними в акті перевірки та
прийнятим на його підставі податковим
повідомленням-рішенням, вважає його
протиправним, безпідставним та
необґрунтованим, а тому просить
скасувати його у повному обсязі.

Представник позивача надав заяву про
розгляд справи в письмовому
провадженні. Позовні вимоги просив
задовольнити в повному обсязі, з
підстав викладених у позовній заяві та
письмових доказів приєднаних до неї.

Представник відповідача подав заяву
про розгляд справи в письмовому
провадженні. Також надав письмові
заперечення, в яких просив відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог виходячи з наступного.

Статтею 124 Конституції України
передбачено, що юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі, водночас частиною
2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади
(до яких належать органи державної
податкової служби) та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Виходячи зі змісту п.1.1 ст. 1 Податкового
кодексу України відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначення
вичерпного переліку податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства з 01.01.2011 року
врегульовано Положеннями Податкового
кодексу України.

Згідно із ст. 61 Податкового кодексу
України, податковий контроль - система
заходів, що вживаються контролюючими
органами з метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
проведення розрахункових та касових
операцій, патентування, ліцензування
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи. Податковий
контроль здійснюється органами,
зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в
межах їх повноважень, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41
Податкового кодексу України,
контролюючими органами є органи
державної податкової службу - щодо
податків, які справляються до бюджетів
та державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2 цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

Статтею 62 Податкового кодексу України
встановлено, що податковий контроль
здійснюється шляхом: ведення обліку
платників податків;
інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності органів
державної податкової служби; перевірок
та звірок відповідно до вимог цього
Кодексу, а також перевірок щодо
дотримання законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, у порядку,
встановленому законами України, що
регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Відповідно до п. 75.1 статті 75
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Згідно із пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України, документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
органу державної податкової служби і
проводиться за наявності хоча б однієї
з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
в приміщенні контролюючого органу.

Стаття 79 Податкового кодексу України
визначає особливості проведення
документальної невиїзної перевірки.

Так, документальна невиїзна перевірка
здійснюється у разі прийняття
керівником контролюючого органу
рішення про її проведення та за
наявності обставин для проведення
документальної перевірки, визначених
статтями 77 та 78 цього Кодексу.
Документальна невиїзна перевірка
здійснюється на підставі зазначених у
підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього
Кодексу документів та даних, наданих
платником податків у визначених цим
Кодексом випадках, або отриманих в
інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами контролюючого органу виключно
на підставі рішення керівника
контролюючого органу, оформленого
наказом, та за умови надіслання
платнику податків рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
або вручення йому чи його
уповноваженому представнику під
розписку копії наказу про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки та письмового повідомлення
про дату початку та місце проведення
такої перевірки.

Присутність платників податків під час
проведення документальних невиїзних
перевірок не обов'язкова.

У відповідності до п. 81.3 ст. 81
Податкового кодексу України, під час
проведення перевірок посадові
(службові) особи органів державної
служби повинні діяти у межах
повноважень, визначених цим Кодексом.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агріпол" як суб'єкт
підприємницької діяльності - юридична
особа зареєстроване Радомишльською
районною державною адміністрацією, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи.

Як платник податків перебуває на
податковому обліку в Радомишльському
відділенні Малинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області.

З 01 травня 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю "Агріпол"
зареєстроване як суб'єкт спеціального
режиму оподаткування податком на
додану вартість, що підтверджується
свідоцтвом № 200120302 НБ № 109868.

Основними видами діяльності
товариства за КВЕД є:

01.11 - вирощування зернових та технічних
культур;

01.19 - вирощування зернових та технічних
культур;

01.41 - розведення великої рогатої худоби;

01.42 - розведення великої рогатої худоби;

01.45 - розведення овець, кіз, коней;

01.46 - розведення свиней.

ТОВ "Агріпол" звітується до Малинської
ОДПІ Головного управління Міндоходів у
Житомирській області двома
деклараціями:

- загальною декларацією з позначкою
(0110), в якій відображаються операції не
пов'язані з використанням у
виробництві сільськогосподарської
продукції, за якою проводяться
розрахунки з бюджетом;

- податковою декларацією скороченою з
позначкою (0121) спеціальний режим
оподаткування діяльності у сфері
сільського господарства.

Судом встановлено, що в період з 12.12.2013
року по 13.12.2013 року на підставі
службового посвідчення серії УЖТ № 076901
виданого Малинською ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області, згідно з наказом від 11.12.2013
року № 299 про здійснення
документальної позапланової невиїзної
перевірки, відповідно до статей 75, 78, 79,
82 Податкового кодексу України
податковим органом було проведено
позапланову невиїзну документальну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агріпол" з питання
фінансово-господарських
взаємовідносин з Товариством з
обмеженою відповідальністю "Яромир", їх
реальності та повноти відображення в
обліку за травень 2013 року. Результати
перевірки викладені в акті перевірки
від 20.12.2013 року за № 45/22-12/38455844.

Під час проведення перевірки
перевіряючими зроблено висновок про
порушення ТОВ "Агріпол" вимог п. 185.1 ст.
185, п. 188.1 ст. 188, п. 187.1 ст. 187, пп. 14.1.181 п. 14.1
ст. 14, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість у травні 2013 року на
суму 163400,00 грн.

Свої висновки податковий орган
обґрунтував тим, що дане порушення
виникло в зв'язку з включенням ТОВ
"Агріпол" до декларації спеціального
режиму за травень 2013 року реалізованої
продукції не власного виробництва.

Також, при проведенні відпрацювання
взаємовідносин ТОВ "Агріпол" з ТОВ
"Яромир" за період з 01.05.2013 року по 31.05.2013
року податківцями було використано акт
перевірки Андрушівської ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки правомірності нарахування
ТОВ "Яромир" від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту ПДВ за період травень 2013 року
від 24.07.2013 року за № 000016/06-01-15/34747196.

За результатами перевірки та на
підставі акту перевірки від 20.12.2013 року
№ 45/22-12/38455844 Малинською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області прийнято
податкове повідомлення-рішення від 10
січня 2014 року № , яким товариству
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем: податок на додану вартість
в сумі 204250,00 грн. (за основним платежем -
163400,00 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 40850,00 грн.).

Перевіряючи зазначене рішення на
відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України, суд вважає його таким, що не
узгоджуються з правовими положеннями
законів України з наступних підстав.

Встановлено, що 20 травня 2013 року між ТОВ
"Агріпол" (який виступає як
Постачальник) та ТОВ "Яромир" (який
виступає як Покупець) було укладено
договір поставки, відповідно до умов
якого Постачальник зобов'язується
передати велику рогату худобу (ВРХ) у
встановлений Договором строк у
власність Покупця, а Покупець прийняти
товар та сплатити за нього певну
грошову суму передбачену Договором.

Пунктом поставки за даним Договором є
с. Облітки, Радомишльського району,
Житомирської області. Доставка товару
здійснюється автотранспортом Покупця
за його рахунок.

Право власності на товар переходить
від Постачальника до Покупця з моменту
фактичної передачі Товару
підтвердженням чого є підписання всіх
примірників накладних на товар та акту
прийому-передачі ВРХ. Загальна
кількість худоби складає 183 голови.

У підтвердження здійснення
господарської операції позивачем до
справи надані наступні документи:
видаткову накладну № АП-000000007 від 20.05.2013
року на загальну суму з ПДВ 517140,00 грн.,
видаткову накладну № АП 000000008 від 20.05.2013
року на загальну суму з ПДВ 463260,00 грн.,
податкову накладну від 20.05.2013 року №
0000002/2 на загальну суму з ПДВ 517140,00 грн.,
податкову накладну від 20.05.2013 року №
0000003/2 на загальну суму з ПДВ 463260,00 грн.

Також, 20 травня 2013 року між ТОВ "Яромир"
(який виступає як Поклажодавець) та ТОВ
"Агріпол" (який виступає як Зберігач)
було укладено договір зберігання,
відповідно до умов якого Поклажодавець
передає, а Зберігач приймає на
відповідальне зберігання ВРХ в
кількості відповідно до акту
прийому-передачі та накладної.
Зберігач в свою чергу зобов'язується
зберігати продукцію до 31.06.2013 року.

Право власності на продукцію до
Зберігача не переходить, вона не може
бути задіяна в господарському обороті
Зберігача або передана ним третім
особам.

Зберігач забезпечує повне збереження
продукції, а після закінчення
зберігання повертає Поклажодавцю ту ж
саму продукцію. Продукція повинна бути
повернута в тому самому стані, у якому
вона була прийнята на зберігання, з
урахуванням змін його природних
властивостей.

Поклажодавець оплачує Зберігачу
послуги за зберігання, прийом та
передачу майна з розрахунку 1000,00 грн. за
один місяць, згідно рахунка фактури.

Форма оплати шляхом переказу на
розрахунковий рахунок, протягом 5-ти
банківських днів після виставлення
рахунка фактури.

Оплата товару здійснюється Покупцем
безготівковим розрахунком у
національній валюті України, шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок Постачальника.

На підтвердження здійснення
господарської операції позивачем до
справи надані наступні документи:
видаткову накладну на збереження № 107
від 20.05.2014 року на загальну суму з ПДВ
980400,00 грн., акт приймання-передачі від
20.05.2013 року на загальну суму з ПДВ 980400,00
грн., видаткову накладну із збереження
№ 1 від 29.05.2013 року на загальну суму з
ПДВ 53664,00 грн., видаткову накладну із
збереження № 2 від 30.05.2013 року на
загальну суму з ПДВ 50335,97 грн., акт
приймання-передачі № 2 від 30.05.2013 року
на загальну суму з ПДВ 50335,97 грн.,
видаткову накладну з збереження № 3 від
31.05.2013 року на загальну суму з ПДВ 42631,68
грн., видаткову накладну із збереження
№ 4 від 31.05.2013 року на загальну суму з
ПДВ 42631,68 грн., акт приймання-передачі №
3 від 31.05.2013 року на загальну суму з ПДВ
85263,36 грн., видаткову накладну із
збереження № 5 від 03.06.2013 року на
загальну суму з ПДВ 28533,22 грн., видаткову
накладну із збереження № 6 від 03.06.2013
року на загальну суму з ПДВ 28533,22 грн.,
акт приймання-передачі № 4 від 03.06.2013
року на загальну суму з ПДВ 57066,44 грн.,
видаткову накладну із збереження № 8
від 04.06.2013 року на загальну суму з ПДВ
28533,22 грн., акт приймання-передачі № 5
від 04.06.2013 року на загальну суму з ПДВ
57066,44 грн., видаткову накладну із
збереження № 9 від 05.06.2013 року на
загальну суму з ПДВ 21372,12 грн., видаткову
накладну із збереження № 10 від 05.06.2013
року на загальну суму з ПДВ 46483,82 грн.,
акт приймання-передачі № 6 від 05.06.2013
року на загальну суму з ПДВ 67855,94 грн.,
видаткову накладну із збереження № 11
від 06.06.2013 року на загальну суму з ПДВ
17160,00 грн., видаткову накладну із
збереження № 12 від 06.06.2013 року на
загальну суму з ПДВ 26616,05 грн., акт
приймання-передачі № 7 від 06.06.2013 року
на загальну суму з ПДВ 43775,05 грн.,
видаткову накладну із збереження № 13
від 07.06.2013 року на загальну суму з ПДВ
60840,00 грн., видаткову накладну із
збереження № 14 від 07.06.2013 року на
загальну суму з ПДВ 60840,00 грн., акт
приймання-передачі № 8 від 07.06.2013 року
на загальну суму з ПДВ 121680,00 грн.,
видаткову накладну із збереження № 15
від 08.06.2013 року на загальну суму з ПДВ
60840,00 грн., видаткову накладну із
збереження № 16 від 08.06.2013 року на
загальну суму з ПДВ 60840,00 грн., акт
приймання-передачі № 9 від 08.06.2013 року
на загальну суму з ПДВ 121680,00 грн.,
видаткову накладну з збереження № 17
від 10.06.2013 року на загальну суму з ПДВ
60840,00 грн., видаткову накладну із
збереження № 18 від 10.06.2013 року на
загальну суму з ПДВ 60840,00 грн., акт
приймання-передачі № 10 від 10.06.2013 року
на загальну суму з ПДВ 121680,00 грн.,
видаткову накладну із збереження № 19
від 11.06.2013 року на загальну суму з ПДВ
60840,00 грн., видаткову накладну із
збереження № 20 від 11.06.2013 року на
загальну суму з ПДВ 60840,00 грн., акт
приймання-передачі № 11 від 11.06.2013 року
на загальну суму з ПДВ 121680,00 грн.,
видаткову накладну із збереження № 21
від 12.06.2013 року на загальну суму з ПДВ
43836,00 грн., видаткову накладну із
збереження № 22 від 12.06.2013 року на
загальну суму з ПДВ 34815,91 грн., акт
приймання-передачі № 12 на загальну
суму з ПДВ 78651,91 грн.

У відповідності до вимог пп. 14.1.234, 14.1.235
п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України,
сільськогосподарська продукція
(сільськогосподарські товари) для
цілей глави 2 розділу XIV цього Кодексу -
продукція/товари, що підпадають під
визначення груп 1 - 24 УКТ ЗЕД, якщо при
цьому такі товари (продукція)
вирощуються, відгодовуються,
виловлюються, збираються,
виготовляються, виробляються,
переробляються безпосередньо
виробником цих товарів (продукції), а
також продукти обробки та переробки
цих товарів (продукції), якщо вони були
придбані або вироблені на власних або
орендованих потужностях (площах) для
продажу, переробки або
внутрішньогосподарського споживання;

сільськогосподарський товаровиробник
для цілей глави 2 розділу XIV цього
Кодексу - юридична особа незалежно від
організаційно-правової форми, яка
займається виробництвом
сільськогосподарської продукції
та/або розведенням, вирощуванням та
виловом риби у внутрішніх водоймах
(озерах, ставках та водосховищах) та її
переробкою на власних чи орендованих
потужностях, у тому числі
власновиробленої сировини на
давальницьких умовах, та здійснює
операції з її постачання;

Пунктами 209.1, 209.2 статті 209 Податкового
кодексу України встановлено, що
резидент, який провадить
підприємницьку діяльність у сфері
сільського і лісового господарства та
рибальства та відповідає критеріям,
встановленим у пункті 209.6 цієї статті
(далі - сільськогосподарське
підприємство), може обрати спеціальний
режим оподаткування.

Згідно із спеціальним режимом
оподаткування сума податку на додану
вартість, нарахована
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів/послуг,
не підлягає сплаті до бюджету та
повністю залишається в розпорядженні
такого сільськогосподарського
підприємства для відшкодування суми
податку, сплаченої (нарахованої)
постачальнику на вартість виробничих
факторів, за рахунок яких сформовано
податковий кредит, а за наявності
залишку такої суми податку - для інших
виробничих цілей.

Сільськогосподарським вважається
підприємство, основною діяльністю
якого є постачання вироблених (наданих)
ним сільськогосподарських товарів
(послуг) на власних або орендованих
основних фондах, а також на
давальницьких умовах, в якій питома
вага вартості сільськогосподарських
товарів/послуг становить не менш як 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
попередніх 12 послідовних звітних
податкових періодів сукупно (п. 2096 ст. 209
ПК України).

Сільськогосподарськими вважаються
товари, зазначені у товарних групах 1 -
24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301
згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які
отримані в результаті здійснення
діяльності, на яку відповідно до пункту
209.17 цієї статті поширюється дія
спеціального режиму оподаткування у
сфері сільського та лісового
господарства, а також рибальства, якщо
такі товари вирощуються,
відгодовуються, виловлюються або
збираються (заготовляються), а послуги
надаються, безпосередньо платником
податку - суб'єктом спеціального режиму
оподаткування (крім придбання таких
товарів/послуг у інших осіб), які
поставляються зазначеним платником
податку - їх виробником (п. 209.1 ст. 209 ПК
України).

Відповідно до п. 209.11 ст. 209 Податкового
кодексу України, якщо суб'єкт
спеціального режиму оподаткування
поставляє протягом попередніх 12
послідовних звітних податкових
періодів сукупно
несільськогосподарські
товари/послуги, питома вага яких
перевищує 25 відсотків вартості всіх
поставлених товарів/послуг, то:

а) на таке підприємство не поширюється
спеціальний режим оподаткування,
встановлений цією статтею. Таке
підприємство зобов'язане визначити
податкове зобов'язання з цього податку
за підсумками звітного податкового
періоду, в якому було допущено таке
перевищення, і сплатити податок до
бюджету в загальному порядку;

б) контролюючий орган виключає таке
підприємство з реєстру суб'єктів
спеціального режиму оподаткування та
може повторно включити його до такого
реєстру після закінчення наступних 12
послідовних звітних податкових
періодів за наявності підстав,
визначених цією статтею;

в) таке підприємство вважається
платником зазначеного податку на
загальних підставах з першого числа
місяця, в якому було допущено таке
перевищення.

Порядок та підстави формування
платником податку податкового кредиту
регламентується приписами ст. 198
Податкового кодексу України, яких
платник податків зобов'язаний
дотримуватися, і за умови порушення
яких, формування податкового кредиту
може бути визнано неправомірним.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового
кодексу України, податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

У відповідності із п. 198.1 статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України;
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно із п. 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Відповідно до частин першої, другої
статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 даного Закону визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із підпунктами 2.1, 2.4 пункту 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за №
168/704, первинні документи це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи дозволи адміністрації
(власника) на їх проведення. Первинні
документи (на паперових та
машинозчитувальних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити, як назву
підприємства, установи, від імені яких
складено документ; назву документа
(форми), код форми; дату і місце
складання; зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному та вартісному виразі);
посаду, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

У відповідності із п. 44.1 статті 44
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Судом встановлено, що позивачем було
виконано всі зобов'язання, які
покладено Цивільним кодексом України
за договорами укладеними з ТОВ "Яромир".

Представником позивача під час
розгляду справи було надано всі
первинні документи, які підтверджують
факт реалізації саме своєї
сільськогосподарської продукції.

Матеріали справи містять листи
Державного підприємства "Агентство з
ідентифікації і реєстрації тварин" від
03.04.2014 року № 259/8-108, Відділу статистики
у Радомишльському районі Житомирської
області від 17.03.2014 року № 17-19-27, якими
підтверджується наявність
ідентифікованого та зареєстрованого
поголів'я ВРХ власника ТОВ "Агріпол".

З огляду на викладене, суд зазначає, що
Малинською ОДПІ Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
зроблено помилковий висновок щодо
того, що ТОВ "Агріпол" вважається
платником податку на додану вартість
на загальних підставах та має
сплачувати податок до бюджету в
загальному порядку, оскільки ним
здійснено реалізацію
сільськогосподарської продукції не
власного виробництва.

Що стосується посилань Малинської ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області на той факт, що у
ТОВ "Агріпол" відсутні
товарно-транспортні накладні, суд не
приймає їх до уваги та вважає
безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до розділу 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України № 363 від 14.10.1997р.,
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу,
а товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних
Правил, основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Після прийняття вантажу
згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні не встановлюють правил
податкового обліку, а лише
встановлюють права, обов'язки та
відповідальність власників
автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Суд зазначає, що надані позивачем та
досліджені судом документи за змістом
і формою є первинними документами у
розумінні положень Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за №
168/704, та містять інформацію про
здійснені господарські операції, їх
невідповідність статтям 3, 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" не
встановлено. Вказана первинна
документація бухгалтерської та
фінансової звітності, яка складена на
виконання договорів з ТОВ "Яромир"
оформлена належним чином та
підтверджена податковими накладними.
Наявність документів податкового та
бухгалтерського обліку у позивача, з
урахуванням положень Податкового
кодексу України, надавало усі правові
підстави та можливості для формування
для себе відповідних показників за
господарськими операціями з
контрагентами. Будь-яких порушень цих
норм не доведено.

Слід зазначити, що сукупність наявних у
справі первинних документів
податкового та бухгалтерського обліку,
що були надані позивачем до матеріалів
справи та які надавались в ході
проведення перевірки відповідають
вимогам наведених вище правових норм
та вказує на не доведеність податковим
органом порушення правил
бухгалтерського та податкового обліку
позивачем. Реальність здійснених
господарських операцій між ТОВ
"Агріпол" та ТОВ "Яромир"
підтверджується наданими до суду
документами.

Факт реалізації свої
сільськогосподарської продукції
підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України, матеріалів справи та з
урахування наявності належним чином
оформлених первинних документів, суд
дійшов висновку про протиправність
донарахування позивачеві сум податку
на додану вартість, а також
застосування штрафних (фінансових)
санкцій спірним податковим
повідомленням-рішенням.

Крім того слід зазначити, що на час
здійснення господарських операцій
свідоцтво ТОВ "Агріпол" про реєстрацію
як суб'єкта спеціального режиму
оподаткування податком на додану
вартість не анульовано.

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд прийшов до висновку,
що в позовній заяві наведені обставини,
які підтверджуються достатніми
доказами, які свідчать про
обґрунтованість позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агріпол" до
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 10 січня 2014
року № , яким товариству
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем: податок на додану вартість
в сумі 204250,00 грн. (за основним платежем -
163400,00 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 40850,00 грн.).

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Частиною другою цитованої
статті серед іншого встановлюється, що
докази суду надають сторони, які беруть
участь у справі.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не довів суду правомірності
прийнятого ним податкового
повідомлення-рішення.

Таким чином, суд, перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, підтверджені доказами
наявними в матеріалах справи, та
підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 86, 128, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

постановив:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 10 січня 2014 року № ,
яким товариству збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем:
податок на додану вартість в сумі 204250,00
грн. (за основним платежем - 163400,00 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями -
40850,00 грн.).

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
В.А. Липа