Справа № 2а/487/115/13
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" липня 2014 р. м. Київ
К/800/40370/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Розваляєвої Т.С.

Цуркана М.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 22 квітня 2013 року та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23 липня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі м. Миколаєва про
скасування рішення, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Заводського районного суду
м. Миколаєва від 22 квітня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 23 липня 2013 року, в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 про визнання
неправомірними дій відповідача щодо
прийняття рішення № 58 від 16.01.2013р. про
відмову у призначенні пільгової пенсії
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями, ОСОБА_4 звернулась з
касаційною скаргою, та просить їх
скасувати, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права та прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, що ОСОБА_4 27 грудня 2012р.
звернулась до УПФ з заявою про
призначення їй пенсії за вислугу років
як працівнику освіти.

16 січня 2013р. УПФ прийняло рішення № 58
про відмову в призначенні пенсії,
оскільки зі спеціального стажу,
необхідного для призначення пенсії - 25
років, позивач має лише 22 роки 3 місяці 10
днів. УПФ не зарахувало до стажу період
роботи ОСОБА_4 на посаді психолога в д/з
№ 64 з 01.10.2001р. по 26.11.2001р. та д/з № 78 з
19.07.2003р. по 17.09.2003р., оскільки посада
психолога зараховується лише до 1996
року включно. Період роботи на посаді
соціального педагога (вчителя) -
реабілітолога з 23.11.2001р. по 19.07.2002р. не
зараховано, оскільки в цей час позивач
працювала у відділі соціальної
допомоги управління праці та
соціального захисту населення, який не
зазначений в Переліку № 909.

Зазначеним переліком також не
передбачено посаду психолога в дитячих
відділеннях лікарень, а тому не
зараховується період роботи позивача
на посаді психолога денного стаціонару
для дітей Миколаївської обласної
психіатричної лікарні № 1 з 29.09.2003р. по
15.10.2004р.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 суди попередніх інстанцій
прийшли до висновку їх
необґрунтованості, вказавши, що
вищезазначені періоди не можуть бути
зараховані до спеціального стажу,
оскільки відсутні передбачені
законодавством підстави для цього.

Колегія суддів вказує на передчасність
таких висновків судів попередніх
інстанцій та вбачає за доцільне
зазначити про таке.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
право на пенсію за вислугу років мають
працівники освіти, охорони здоров'я та
соціального забезпечення при
наявності спеціального стажу роботи
від 25 до 30 років за переліком, що
затверджується у порядку, який
визначається Кабінетом Міністрів
України, незалежно від віку.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (
зі змінами та доповненнями)
передбачено, що основним документом,
який підтверджує стаж роботи, є трудова
книжка. Порядок підтвердження наявного
трудового стажу при відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Як вбачається з записів трудової
книжки ОСОБА_4, остання працювала: на
посаді психолога в дитячому закладі за
№ 64 з 01.10.2001р. по 26.11.2001р., дитячому
закладі № 78 з 19.07.2003р. по 17.09.2003р., на
посаді психолога денного стаціонару
для дітей Миколаївської обласної
психіатричної лікарні № 1 з 29.09.2003р. по
15.10.2004р. ( з урахуванням рік за два до
01.01.2004р.); на посаді соціального
педагога (вчителя) - реабілітолога
відділу соціальної допомоги
управління праці та соціального
захисту населення Центрального
райвиконкому з 23.11.2001р. по 19.07.2003р. (з
урахуванням рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 02.03.2004р.).

Щодо роботи ОСОБА_4 на посаді
соціального педагога (вчителя) -
реабілітолога з 23.11.2001р. по 19.07.2002р
відділу соціальної допомоги
управління праці та соціального
захисту населення Центрального
райвиконкому Миколаївської міської
ради, колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про безпідставність вимог позивача про
зарахування до пільгового стажу
сказаний період, враховуючи наступне.

Згідно з «Переліком закладів і установ
освіти, охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років»,
затвердженого Постановою кабінету
Міністрів України від 04.11.1993 року № 909,
посада педагога (вчителя)
реабілітолога включена до переліку
посад, робота на яких дає право на
пільговий стаж. Однак, заклад в якому
працювала ОСОБА_4, а саме відділ
соціальної допомоги управління праці
та соціального захисту населення
Центрального райвиконкому
Миколаївської міської ради не
передбачений. Відтак, підстави для
зарахування до спеціального стажу
зазначений період роботи відсутні.

Щодо відмови в задоволенні позову, в
частині зарахування до пільгового
стажу позивача період її роботи на
посаді психолога в дитячому закладі за
№ 64 з 01.10.2001р. по 26.11.2001р., дитячому
закладі № 78 з 19.07.2003р. по 17.09.2003р. та на
посаді психолога денного стаціонару
для дітей Миколаївської обласної
психіатричної лікарні № 1 з 29.09.2003р. по
15.10.2004р., колегія суддів Вищого
адміністративного суду вказує
наступне.

Відповідно до Переліку № 909 в розділі №
1 «Освіта» передбачено, що до
спеціального стажу зараховується
робота на посаді практичного психолога
в дошкільних навчальних закладах всіх
типів.

Проте, відповідно змін до додатків,
затверджених наказом МОЗ України від
23.02.200 року №33 «Про штатні нормативи та
типові штати закладів охорони
здоров'я» (Наказ МОЗ України від 12.03.2008
року №122 «Про внесення змін до наказу
МОЗ України від 23.02.2000 року №33), п.1.2
вказано, що назву посади «психолог»
змінено на назв «лікар - психолог» або
«практичний психолог» в залежності від
профілю закладу та його функцій.
Вказані зміни набрали чинності з 01.07.2008
року.

Вказаним обставинам суди попередніх
інстанцій не надали належної оцінки, що
призвело до передчасних висновків.

При цьому, оскільки суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, колегія суддів
приходить до висновку про скасування
судових рішень та направлення справи
на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно ч.2 ст.227 КАС України підставою
для скасування судових рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 222, 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Заводського районного суду
м. Миколаєва від 22 квітня 2013 року та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23 липня 2013
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: