Справа № 815/303/14
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/303/14

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Катаєва Е. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду в складі:

Судді доповідача -
Потапчука В.О.

суддів - Коваля
М.П.

- Семенюка Г.В.

при секретарі -
Алексєєвої Н.М.

за участю представника апелянта ФОП
ОСОБА_2 - ОСОБА_3

за участю представника відповідача
Березівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області - Кириленко А.В.

розглянувши в відкритому
судовому засіданні в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 13
березня 2014 року по справі за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Березівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення № від 09.12.2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

До суду першої інстанції звернулась
позивачка до Березівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області (далі ОДПІ), в якому
позивач просить визнати протиправними
та скасувати податкове
повідомлення-рішення відповідача
№ від 09.12.2013 року про застосування
штрафних санкцій у розмірі 86245,00 грн. за
порушення пп.2.6 п.2 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні»,
затвердженого Постановою Правління
національного банку України від 15.12.2004
року №637 (далі Положення №637).

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року відмовлено у задоволенні
позову.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції позивачем подано
апеляційну скаргу, у якій зазначено, що
постанова ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
у зв'язку з чим апелянт просить
скасувати оскаржувану постанову та
ухвалити нову, якою задовольнити
позовні вимоги позивача.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватися перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу відхилити з наступних підстав.

Згідно ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що позивач зареєстрована
04.10.2000 року Березівською районною
державною адміністрацією Одеської
області.

Позивач є платником єдиного податку
відповідно до свідоцтва про сплату
єдиного податку № 578849 від 17.05.2012 року.

З 20.11.2013 року по 29.11.2013 року була
посадовими особами Головного
управління Міндоходів в Одеській
області здійснена фактична перевірка
позивача, яка здійснює господарську
діяльність в крамниці, що розташована
за адресою АДРЕСА_1, за результатами
якої складений акт про результати
фактичної перевірки (а.с.9-12).

Згідно висновку акту перевіркою
встановлено порушення позивачем п. 2.6
ст.2 Положення №637.

На підставі акту про результати
фактичної перевірки ОДПІ 09.12.2013 року
прийняло податкове
повідомлення-рішення № про
застосування штрафних санкцій у
розмірі 86245,00гривень (а.с.8).

В Акті зазначено, що перевіркою
встановлено, що готівкові кошти, що
надійшли від продажу товарів згідно
опису готівкових коштів від 20.11.2013 року
на суму 8249,00грн. та згідно супровідної
відомості за 21.11.2013 року на суму 9000,00
грн. не оприбутковані в книзі обліку
доходів у день їх фактичного
надходження. До перевірки наданий
договір відповідального зберігання №23
від 01.01.2013 року, укладений ФОП ОСОБА_2
з ТОВ «МС-54», якій не відповідає вимогам
пп.14.1.37 ПК України (а.с.11).

Штрафна (фінансова) санкція
застосована відповідачем до позивача
відповідно до п.1 абз.3 Указу Президента
України №436/95 від 12.06.1995 року «Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки» (далі Указ Президента №436/95),
який передбачає за неоприбуткування
(неповне та/або несвоєчасне)
оприбуткування у касах готівки
застосування штрафу у п'ятикратному
розмірі неоприбуткованої суми.

При вирішенні питання суд першої
інстанції дійшов висновку, що
позивачка, яка як платник єдиного
податку, має право здійснювати як
продаж товару та і здійснювати
діяльність посередника у торгівлі
товарами широкого асортименту,
фактично здійснювала продаж товару
Експозиційної точки споживчої мережі
Мегаспорт, що відповідає поняттю
купівлі-продажу згідно з ст.655 ЦК
України, пп.14.1.202 п.14.1 ст.14 ПК України, та
відповідно до вимог п. 2.6 ст. 2 Положення
№637, п.4 Порядку N 1637 зобов'язана була
відображати зазначені господарські
операції в Книзі доходів за підсумками
робочого дня.

Колегія суддів вважає правильним такий
висновок суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Пунктом 2.6 Положення №637 визначено, що
уся готівка, що надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися.

Статтею 291 ПК України визначено, що
правові засади застосування спрощеної
системи оподаткування, обліку та
звітності, а також справляння єдиного
податку встановлюється главою 1
розділу ХІV ПК України. Спрощена
система оподаткування, обліку та
звітності - особливий механізм
справляння податків і зборів, що
встановлює заміну сплати окремих
податків і зборів, встановлених
пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на
сплату єдиного податку в порядку та на
умовах, визначених цією главою, з
одночасним веденням спрощеного обліку
та звітності.

Суб'єкти господарювання, які
застосовують спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності,
поділяються на шість груп платників
єдиного податку.

До другою групи відносяться - фізичні
особи - підприємці, які здійснюють
господарську діяльність з надання
послуг, у тому числі побутових,
платникам єдиного податку та/або
населенню, виробництво та/або продаж
товарів, діяльність у сфері
ресторанного господарства, за умови, що
протягом календарного року
відповідають сукупності таких
критеріїв: - не використовують працю
найманих осіб або кількість осіб, які
перебувають з ними у трудових
відносинах, одночасно не перевищує 10
осіб; - обсяг доходу не перевищує 1000000
гривень

Обсяг доходу платника єдиного податку
визначається відповідно до ст.292 ПК
України, якою встановлено, що доходом
платника єдиного податку є для
фізичної особи - підприємця - дохід,
отриманий протягом податкового
(звітного) періоду в грошовій формі
(готівковій та/або безготівковій);
матеріальній або нематеріальній формі,
визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При
цьому до доходу не включаються
отримані такою фізичною особою пасивні
доходи у вигляді процентів, дивідендів,
роялті, страхові виплати і
відшкодування, а також доходи, отримані
від продажу рухомого та нерухомого
майна, яке належить на праві власності
фізичній особі та використовується в
її господарській діяльності.

Згідно з п. 292.3 ст.292 ПК України до суми
доходу платника єдиного податку
включається вартість безоплатно
отриманих протягом звітного періоду
товарів (робіт, послуг). Безоплатно
отриманими вважаються товари (роботи,
послуги), надані платнику єдиного
податку згідно з письмовими договорами
дарування та іншими письмовими
договорами, укладеними згідно із
законодавством, за якими не
передбачено грошової або іншої
компенсації вартості таких товарів
(робіт, послуг) чи їх повернення, а також
товари, передані платнику єдиного
податку на відповідальне зберігання і
використані таким платником єдиного
податку.

Відповідно до підпункту 296.1 статті 296
Кодексу платники єдиного податку, які
обрали I, II та III групу, ведуть облік у
порядку, визначеному підпунктами 296.1.1 -
296.1.3 статті 296 Кодексу шляхом щоденного
відображення отриманих доходів за
підсумками робочого дня у книзі обліку
доходів. Форма книги обліку доходів
(для платників податку першої і другої
груп та платників єдиного податку
третьої групи, які не є платниками ПДВ)
та форми книги обліку доходів та витрат
платників єдиного податку третьої
групи, які є платниками ПДВ, а також
порядок їх ведення затверджені наказом
Міністерства фінансів України від
15.12.2011 р. N 1637 "Про затвердження форм
книги обліку доходів і книги обліку
доходів і витрат та порядок їх ведення"
(далі - Порядок N 1637), який
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України від 27.12.2011 р. за N 1534/20272.

Згідно п.4 Порядку N 1637 у книзі
відображається фактично отримана сума
доходу від провадження діяльності із
сумарним підсумком за місяць, квартал,
рік. У разі необхідності реєстрації
нової Книги протягом податкового
(звітного) періоду записи в ній
продовжуються наростаючим підсумком, а
попередня Книга залишається у платника
податку.

Пунктом 5 визначено, що записи у Книзі
виконуються за підсумками робочого
дня, протягом якого отримано дохід,
зокрема кошти, що надійшли на поточний
рахунок платника податку та/або
отримано готівкою, сума
заборгованості, за якою минув строк
позовної давності, фактично безоплатно
отримано товари (роботи, послуги).
Пунктом 6 визначено у якому порядку
заповнюються відомості у графи Книги.

Таким чином, платник єдиного податку
всі свої доходи щоденно відображає у
Книзі обліку доходів. Такий облік
доходів визначений для встановлення
обсягу доходу платника єдиного
податку, якій для другої групи таких
платників не повинен перевищувати
1000000 гривень.

Згідно з пп. 296.10 ст.296 ПК України
визначено, що платники єдиного податку
першої - третьої груп не застосовують
реєстратори розрахункових операцій.

Постановою Кабінету Міністрів України
№833 від 15.06.2006 року затверджені Порядок
здійснення торговельної діяльності та
правила торгового обслуговування на
ринку споживчих товарів, які згідно п.1
визначають загальні умови провадження
торговельної діяльності суб'єктами
оптової торгівлі, роздрібної торгівлі,
закладами ресторанного господарства,
основні вимоги до торговельної мережі,
мережі закладів ресторанного
господарства і торговельного
обслуговування споживачів (покупців),
які придбавають товари у підприємств,
установ та організацій незалежно від
організаційно-правової форми і форми
власності, фізичних осіб - підприємців
та іноземних юридичних осіб, що
провадять підприємницьку діяльність
на території України (далі - суб'єкти
господарювання).

Пунктом 22 Правил встановлено, що
розрахунки за продані товари та надані
послуги можуть здійснюватися готівкою
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо)
відповідно до законодавства. Разом з
товаром споживачеві в обов'язковому
порядку видається розрахунковий
документ установленої форми на повну
суму проведеної операції, який
засвідчує факт купівлі товару та/або
надання послуги.

Колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції, що
позивачка передавши кінцевому
споживачу товар за отримані від нього
кошти, фактично здійснювала продаж
зазначеного товару цим покупцям, але
при цьому в порушення п. 2.6 ст. 2
Положення №637, п.4 Порядку N 1637 щодо
відображення своєї діяльності за
підсумками робочого дня ФОП ОСОБА_2, яка
є платником єдиного податку, не
відобразила зазначену операцію, яка
була нею здійснена 19.11.2013 року.

З акту перевірки колегія суддів вбачає,
що ним не відображено в Книзі обліку
доходів кошти у сумі 8249,0грн., які
знаходились на місце здійснення ним
господарської діяльності у крамниці за
адресою АДРЕСА_1 ,а також кошті у сумі
9000грн., які згідно супровідної
відомості до сумки з грошовою виручкою
за 21.11.2013 року здані інкасатору.

Колегія суддів приймає позицію суду
першої інстанції щодо не прийняття
твердження позивача що вказані кошти
позивач не повинен був відображати в
Книзі обліку доходів з посиланням на
наявність у неї договору
відповідального зберігання №23 від
01.01.2013 року, укладений з ТОВ «МС-54», та
договору доручення №828 від 01.06.2013 року,
укладеному з Громадською організацію
«Спілка споживачів «Мегаспорт» за
наявності вказаних договорів позивач
зазначив, що відповідно до пп.14.1.202
п.14.1 ст.14 ПК України не є продажем
товару операції з надання послуг схову
(відповідального зберігання),
доручення.

Також, колегія суддів вважає
правильною позицію суду першої
інстанції щодо обґрунтованості
позиції перевіряючих, які при
встановленні порушення позивачем
п.2.6 Положення №637 не прийняли до уваги
наданий договір відповідального
зберігання №23 від 01.01.2013 року,
укладений з ТОВ «МС-54», як такий, що не
відповідає пп.14.1.32 ПК України,
відповідно до якого відповідальне
зберігання - господарська операція, що
здійснюється платником податків і
передбачає передачу згідно з
договорами схову матеріальних
цінностей на зберігання іншій фізичній
чи юридичній особі без права
використання у господарському обороті
такої особи з подальшим поверненням
таких матеріальних цінностей платнику
податків без зміни якісних або
кількісних характеристик. При цьому
суд виходить з наступного.

Статтею 1 ПК України визначено, що
Податковий кодекс України регулює
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Згідно зі ст.5 ПК України поняття,
правила та положення, установлені цим
Кодексом та законами з питань митної
справи, застосовуються виключно для
регулювання відносин, передбачених
статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо
поняття, терміни, правила та положення
інших актів суперечать поняттям,
термінам, правилам та положенням цього
Кодексу, для регулювання відносин
оподаткування застосовуються поняття,
терміни, правила та положення цього
Кодексу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в
податковому законодавстві
господарська операція по договору
відповідального зберігання (пп.14.1.32
ПК України) не передбачає право
зберігача використовувати у своєї
діяльності отримане на зберігання
майно при будь-яких умовах.

Така позиція відображена у положеннях
п.292.3 ст.292 ПК України щодо включення до
доходу фізичною особою безоплатно
отриманиих товарів переданих
платнику єдиного податку на
відповідальне зберігання і
використані таким платником єдиного
податку.

З матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що згідно договору
відповідального зберігання №23 від
01.01.2013 року ТОВ «МС 54» передає, а
зберігач приймає товарно-матеріальні
цінності, в подальшому майно, для
відповідального зберігання та
організації експозиції. Даним
договором передбачено право зберігача
передавати майно третім особам, тобто
встановлює можливість здійснювати
інші операції, крім зберігання. Крім
того, зберігач несе відповідальність у
випадку неповного представлення майна
в якості експозиції в експозиційному
залі - відшкодовує Депоненту ТОВ «МС-54»
штраф у розмірі 1000гривень за кожний не
представлений артикул. Якщо під час
проведення акції зберігач не провів
заміну ярликів на протязі 2-х днів,
останній повинен виплатити Депоненту
штраф в сумі недоотриманого прибутку,
за період, на протязі якого проводиться
акція (а.с.27-28). Довіреністю від 01.11.2013
року ТОВ «МС-54» уповноважує ФОП ОСОБА_2
приймати від кінцевих споживачів
мережі Мегаспорт залогові кошти в
експозиційних точках мережі Мегаспорт
(а.с.29).

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що наданий перевіряючим договір
відповідального зберігання №23 від
01.01.2013 року, укладений з ТОВ «МС-54» не
відповідає вимогам податкового
законодавства як договір зберігання та
положенням пп.14.1.32 ПК України щодо
поняття відповідального зберігання у
розумінні податкового законодавства, а
тому, колегія суддів вважає
обґрунтованою позицію суду першої
інстанції, що висновки перевіряючих
про порушення позивачем п. 2.6 Положення
№637 щодо не відображення у Книзі
доходів усієї готівки, що надійшла до
каси у день одержання готівкових
коштів, тобто не оприбутковування в
повній сумі цих коштів, є
обґрунтованим.

Також, з матеріалів справи колегія
суддів вбачає договір доручення №828
від 01.06.2013 року (до перевірки наданий не
був), укладений між позивачкою з
Громадською організацію «Спілка
споживачів «Мегаспорт», президентом
якої є Килимчук О.В., він же директор
ТОВ «МС54».

Колегія суддів зазначає, що зміст
вказаного договору доручення №828 від
01.06.2013 року не відповідає вимогам
договору доручення, оскільки
відповідно до нього довіритель ГО
«Спілка споживачів «Мегаспорт»
визначає свій статус як уповноважений
представник кінцевого споживача, при
цьому кінцевого споживача в загалі, а
не конкретної особи. ГО «Спілка
споживачів «Мегаспорт» доручає
позивачу як уповноважений представник
кінцевого споживача організувати всі
роботи і операції, що пов'язані з
передачею кінцевому споживачу
продукції. Повірений у відносинах з
третіми особами набуває статус
уповноваженого представника кінцевого
споживача.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя.

Колегія суддів вважає правильною
позицію суду першої інстанції, що
посилання представника позивача на те,
що ФОП ОСОБА_2 не продавала товар, а
здійснювала його передачу кінцевому
споживачу на підставі зазначеного
договору доручення є неспроможним,
оскільки правовідносини, які виникли
між сторонами на підставі договору,
визначаються не за його назвою, а за
його змістом та в магазині товар
придбають фізичні особи для себе, тобто
вони і є кінцевими споживачами. В той же
час позивач згідно договору доручення
є їх - цих фізичних осіб уповноваженим
представником. Проте жодним чином ці
фізичні особи не уповноважували
позивача бути їх представниками як
кінцевих споживачів.

Відповідно до п.22 ст.1 Закону України
«Про захист прав споживачів» споживач -
фізична особа, яка придбаває, замовляє,
використовує або має намір придбати чи
замовити продукцію для особистих
потреб, безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника.

Також колегія суддів погоджується з
неприйняття судом першої інстанції
позиції позивача , що кошти отримані за
товар є залоговими коштами, оскільки
застава - це спосіб забезпечення
виконання зобов'язань, та предметом
застави може бути майно, що може бути
відчужено і на яке може бути звернене
стягнення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що при прийнятті
оскаржуваної постанови суд першої
інстанції дійшов вірних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував норми
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 206 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 13
березня 2014 року по справі за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Березівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення № від 09.12.2013 року, - без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 16
липня 2014 року.

Суддя-доповідач:
Потапчук В.О.

Судді:
Коваль М.П.

Семенюк Г.В.