Справа № 2а-2/11
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/36774/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Штульмана І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Міністерства
внутрішніх справ України, Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області,
Головного управління Пенсійного фонду
України в Одеській області, Державного
казначейства України, про перерахунок
пенсії, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою
представника позивача ОСОБА_4 на
постанову Котовського міськрайонного
суду Одеської області від 26 серпня 2011
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04 квітня 2012
року, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2009 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до Міністерства
внутрішніх справ України, Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області,
Головного управління Пенсійного фонду
України в Одеській області, Державного
казначейства України, в якому, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просив зобов'язати Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області внести зміни в
Пенсійний лист серії НОМЕР_1, виданого
на ім'я «ОСОБА_3», в якому в графі «за
вислугу років» вказати 24 роки та
перерахувати пенсію за вислугу років з
26 грудня 2005 року; здійснювати
нарахування пенсії у розмірі 62%
щомісячно у сумі 1787,12 грн. та стягнути з
Міністерства внутрішніх справ України
та Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області в солідарному порядку на
користь позивача невиплачену пенсію
починаючи з 26 грудня 2005 року по
теперішній час у розмірі 5539,84 грн.,
моральну шкоду в розмірі 5000 грн., витрат
на оплату послуг адвоката в сумі 2500
грн., 2889,60 грн. витрат на проведення
судово-економічної експертизи, витрат
на оплату державного мита в сумі 79,40
грн., а всього 16008,64 грн.

Постановою Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 26 серпня 2011 року, залишеною
без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 04 квітня 2012 року, позивачу
відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, представник позивача ОСОБА_4
звернувся з касаційною скаргою, в якій
просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
ухвалити нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 19 грудня 2005 року
наказом №601 о/с УМВС України в Одеській
області позивача було звільнено в
запас Збройних Сил України за п. 64 «в»
(через обмежений стан здоров'я) з 26
грудня 2005 року.

На день звільнення у календарному
обчисленні вислуга років у позивача
становила 21 рік 06 місяців 08 днів. Однак,
у період з 25 вересня 1989 року по 09
січня 1992 року позивач проходив службу у
внутрішніх військах МВС СРСР і
виконував обов'язки по охороні
громадянського порядку при
надзвичайних умовах, пов'язаних з
антигромадськими проявами.

В зв'язку з зазначеним, згідно
розпорядження Ради Міністрів СРСР за
№460 від 1989 року даний період служби
розраховувався 1 місяць за півтора.
Тому, в пенсійний лист позивача серії
НОМЕР_1 був зроблений запис про те, що
його вислуга років становить повних 23
роки.

17 липня 1992 року Кабінетом Міністрів
України була прийнята Постанова №393,
згідно якої в пенсію за вислугу років
зараховується дійсна військова служба
у Радянській Армії та ВМФ, а також
служба в органах внутрішніх справ
колишнього СРСР. Вислуга років (у тому
числі на пільгових умовах) у цьому
випадку обчислюється у порядку,
встановленому законодавством
колишнього СРСР, якщо цією постановою
не передбачено більш пільгових умов
зарахування до вислуги років часу
служби для призначення пенсій
військовослужбовцям та особам
начальницького і рядового складу ОВС
України (ст. 1 Постанови).

Статтею 3 Постанови Кабінету Міністрів
України №393 від 17 липня 1992 року
визначено, що до вислуги років для
призначення пенсій особам, зазначеним
в абз. 1 п. 1 Постанови, зараховується на
пільгових умовах один місяць служби за
два місяці.

Однак, як було встановлено судами
попередніх інстанцій, обчислення
пенсії позивача за вислугу років на
пільгових умовах мало місце за період з
25 вересня 1989 року по 09 січня 1992 року, на
підставі діючого на той час
розпорядження Ради Міністрів СРСР №460
від 1989року (1 місяць за півтора).

Враховуючи вказане, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що посилання
позивача на Постанову Кабінету
Міністрів України №393 від 17 липня 1992
року є безпідставними, так як вказана
Постанова набрала чинності коли
позивач не проходив службу у
підтриманні режиму надзвичайного
стану, а тому не мав права на обчислення
вислуги років на пільгових умовах із
розрахунку 1 місяць служби за 2 місяці.

Таким чином, повно та всебічно
дослідивши всі обставини справи та
давши належну правову оцінку доказам,
суди першої та апеляційної інстанцій
обґрунтовано відмовили у задоволенні
позову, оскільки дії суб'єкта
оскарження відповідають чинному
законодавству та не порушили права,
свободи і законні інтереси заявника.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу представника
позивача ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 26 серпня 2011 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04 квітня 2012
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: