Справа № 826/7887/14
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2014 року № 826/7887/14
В приміщенні Окружного
адміністративного суду міста Києва за
адресою у м. Києві по за адресою у м.
Києві по вул. Великій Васильківській,
81-а, Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі: головуючого
Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку
письмового провадження справу
до Відділу державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
про визнання бездіяльності незаконною
та зобов'язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про
визнання незаконною бездіяльність
відділу державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві та про зобов'язання
відділ державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві звернутися до
Козельщинського районного суду
Полтавської області з поданням про
скасування тимчасового обмеження
бувшого генерального директора
Приватного акціонерного товариства
"НВАП "Новогалещинська біофабрика"
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,
зазначивши у поданні про необхідність
направлення на адресу Адміністрації
Державної прикордонної служби
постановленої ухвали про скасування
тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України для виконання.
В обґрунтування наведених вимог
позивач посилається на Конституцію
України та зазначає, що відділ
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві протиправно не
звернувся до Козельщинського
районного суду Полтавської області з
поданням про скасування тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України, оскільки ОСОБА_1 з 27 березня 2014
року звільнена з посади генерального
директора Приватного акціонерного
товариства "НВАП "Новогалещинська
Представник відповідача заперечив по
суті заявлених позовних вимог та
зазначив про відсутність підстав щодо
скасування заходу забезпечення у
вигляді винесення постанови про зняття
заборони на тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_1,
оскільки виконавчі провадження про
стягнення з Приватного акціонерного
товариства "НВАП "Новогалещинська
біофабрика" коштів не завершені.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.
14 травня 2014 року представник ОСОБА_1
звернувся до начальника відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції в м. Києві із заявою про зняття
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України, в якій просив винести
постанову про зняття заборони на
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_1 та надіслати її у
передбачений законом строк до
Адміністрації Державної прикордонної
служби України, а у разі неможливості
винести постанову про зняття заборони
на тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України звернутися до
Козельщинського районного суду
Полтавської області з поданням про
зняття заборони на тимчасове обмеження
на право виїзду за межі України ОСОБА_1
з тих підстав, що 27 березня 2014 року
ОСОБА_1 звільнено з посади генерального
директора Приватного акціонерного
товариства "НВАП "Новогалещинська
біофабрика" і вона більше не перебуває
підприємства-боржника.
Листом від 27 травня 2014 року відділ
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції в м. Києві повідомив ОСОБА_1 про
відсутність підстав щодо скасування
заходу забезпечення у вигляді
винесення постанови про зняття
заборони на тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_1,
оскільки виконавчі провадження про
стягнення з Приватного акціонерного
товариства "НВАП "Новогалещинська
біофабрика" коштів не завершені.
Як встановлено під час розгляду справи,
ухвалою Козельщинського районного
суду Полтавської області від 17 січня 2012
року у справі № 1611/62/2012 задоволено
подання державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Козельщинського районного управління
юстиції про обмеження права виїзду за
межі України боржника - керівника
підприємства Закритого акціонерного
товариства "НВАП "Новогалещинська
біофабрика" ОСОБА_1 та тимчасово
обмежено боржника - керівника
підприємства Закритого акціонерного
товариства "НВАП "Новогалещинська
біофабрика" ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
працюючою генеральним директором
Закритого акціонерного товариства
"НВАП "Новогалещинська біофабрика", у
праві виїзду за межі України до
виконання нею своїх зобов'язань перед
стягувачами, які покладені на
підприємство судовим рішенням по
виконавчому листу № 2а-9/2011 року, № 2-9/2011
року, № 2-39/2011 року та № 2-58/2011 року.
Виконання даної ухвали покладено на
Адміністрацію Державної прикордонної
Згідно листа Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області від 30 квітня 2014 року №
01-14-3564/01/4926, постановою начальника
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області від 11 вересня 2012
року зведене виконавче провадження №
28168226 передано з відділу державної
виконавчої служби Козельщинського
районного управління юстиції до
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області для подальшого
У відділі примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області на виконанні
перебувало зведене виконавче
провадження про стягнення з Закритого
акціонерного товариства
"Науково-виробниче агропідприємство
"Новогалещенська біофабрика", до складу
якого входило 12 виконавчих проваджень
на загальну суму в розмірі 25 502,80 грн.
Постановами державного виконавця від 28
листопада 2012 року та 27 грудня 2012 року
виконавчі провадження № 26251077, № 27069186,
№ 26260669, № 26262505, № 27069648, № 27069778 та №
27088776 закінчені на підставі пункту 4
статті 49 Закону України "Про виконавче
провадження" у зв'язку із скасуванням
рішень Козельщинського районного суду
Полтавської області за позовами
стягувачів.

Постановами державного виконавця від 27
червня 2013 року виконавчі провадження
№ 27223232, № 37818084, № 34616144, № 27223289 та №
27089412 закінчені на підставі пункту 10
частини першої статті 49 Закону України
"Про виконавче провадження", оригінали
виконавчих документів направлено до
відділу державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві за належністю.

Згідно даних Єдиного державного
реєстру виконавчих проваджень, у
відділі державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві відкриті виконавчі
провадження про стягнення з Закритого
акціонерного товариства
"Науково-виробниче агропідприємство
"Новогалещенська біофабрика".

Відповідно до статті 1 Закону України
від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче
провадження" (в редакції, яка діяла на
час виникнення спірних правовідносин,
далі - Закон 606-ХІV) виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Частинами першою та другою статті 2
Закону № 606-ХІV встановлено, що
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу службу"
(далі - державні виконавці).

Відповідно до частини першої статті 6
Закону № 606-ХІV державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії (частина
перша статті 11 Закону № 606-ХІV).

У відповідності до пункту 18 частини
третьої статті 11 Закону № 606-ХІV
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Пунктом 5 частини першої статті 6 Закону
України від 21.01.1994 № 3857-ХІІ "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України" громадянинові
України може бути тимчасово відмовлено
у видачі паспорта у випадках, якщо він
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи), - до виконання зобов'язань.

Разом з тим, згідно пункту 11.4
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 2
квітня 2012 року за № 512/5, у разі
виконання боржником відповідних
зобов'язань, у тому числі зі сплати
аліментів, а також у зв'язку із
закінченням виконавчого провадження
державний виконавець виносить
відповідну постанову, копія якої
підлягає обов'язковому направленню до
Адміністрації Державної прикордонної
служби України для своєчасного зняття
особи (боржника) з контролю.

17 вересня 2012 року Міністерством
юстиції України надано роз'яснення
щодо виконання ухвал про тимчасове
обмеження в праві виїзду, згідно якого
ухвала суду про тимчасове обмеження у
праві виїзду виконується виконавчою
службою. Лише у випадку виконання
боржником своїх зобов'язань ця особа
знімається з контролю Державною
прикордонною службою України на
підставі відповідної постанови
державного виконавця.

З урахуванням наведених норм права суд
приймає до уваги доводи відповідача
відносно того, що державний виконавець
не наділений повноваженнями щодо
винесення постанови про зняття особи
(боржника) з контролю у разі
невиконання боржником відповідних
зобов'язань та не закінченням
виконавчого провадження, а тому
позовні вимоги про визнання незаконною
бездіяльність відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м. Києві
судом визнаються необґрунтованими та
такими, що задоволенню не підлягають.

Разом з тим, як встановлено під час
розгляду справи, 3 березня 2014 року
загальними зборами акціонерів
Приватного акціонерного товариства
"Науково-виробниче агропідприємство
"Новогалещинська біофабрика" прийнято
рішення (протокол № 1) про звільнення
генерального директора товариства
ОСОБА_1 за власним бажанням.

Наказом виконуючого обов'язки
генерального директора Приватного
акціонерного товариства
"Науково-виробниче агропідприємство
"Новогалещинська біофабрика" від 27
березня 2014 року № 1 звільнено ОСОБА_1 з
посади генерального директора з 27
березня 2014 року за власним бажанням,
згідно протоколу № 1 загальних зборів
акціонерів від 3 березня 2014 року.

27 березня 2014 року до трудової книжки
ОСОБА_1 внесено запис № 25 про її
звільнення з посади.

З урахуванням наведеного суд приймає
до уваги доводи позивача відносно того,
що ОСОБА_1 після звільнення з посади
генерального директора Приватного
акціонерного товариства
"Науково-виробниче агропідприємство
"Новогалещинська біофабрика" не є
особою, яка впливає на виконання
покладених на юридичну особу
зобов'язань, а тому застосування до
ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України не є заходом
впливу, необхідним для забезпечення
виконання боржником своїх зобов'язань.

Разом з тим, виходячи з системного
аналізу норм чинного законодавства суд
зазначає, що державний виконавець не
наділений повноваженнями на звернення
до суду, який постановив ухвалу про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України, з поданням про зняття
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України. При цьому, нормами
Цивільного процесуального кодексу
України не віднесено до юрисдикції
(компетенції) суду розгляд подання
державного виконавця про зняття
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України. Питання зняття
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України відбувається шляхом
винесення державним виконавцем
відповідної постанови і скерування її
до Адміністрації Державної
прикордонної служби України.

Таким чином суд зазначає про
відсутність правових підстав для
зобов'язання відділ державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м. Києві
звернутися до Козельщинського
районного суду Полтавської області з
поданням про скасування тимчасового
обмеження бувшого генерального
директора Приватного акціонерного
товариства "НВАП "Новогалещинська
біофабрика" ОСОБА_1 у праві виїзду за
межі України, зазначивши у поданні про
необхідність направлення на адресу
Адміністрації Державної прикордонної
служби постановленої ухвали про
скасування тимчасового обмеження
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України
для виконання.

Разом з тим, відповідно до статті 33
Конституції України кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно статті 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних, який гарантує деякі
права і свободи, кожен є вільним
залишати будь-яку країну, включно зі
своєю власною. На здійснення цих прав
не може бути встановлено жодних
обмежень, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про
громадські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються статтею 313
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої фізична особа має право на
свободу пересування. Фізична особа, яка
досягла шістнадцяти років, має право на
вільний самостійний виїзд за межі
України. Фізична особа може бути
обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Це право віднесено у Цивільному
кодексі України до особистих
немайнових прав фізичної особи (книга
друга Цивільного кодексу України), а
саме - до особистих немайнових прав, що
забезпечують природне існування
фізичної особи (глава 21 книги другої
Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини третьої статті 269
Цивільного кодексу України особисті
немайнові права тісно пов'язані з
фізичною особою. Фізична особа не може
відмовитись від особистих немайнових
прав, а також не може бути позбавлена
цих прав.

Проте, як встановлено під час розгляду
справи, наявність обмеження у праві
виїзду за межі України ОСОБА_1 порушує
її особисті немайнові права без
наявності необхідних підстав для
такого обмеження.

Відповідно до частини першої статті 8
Кодексу адміністративного судочинства
України суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого зокрема
людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави.

Згідно частини сьомої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі відсутності закону, що регулює
відповідні правовідносини, суд
застосовує закон, що регулює подібні
правовідносини (аналогія закону), а за
відсутності такого закону суд виходить
із конституційних принципів і
загальних засад права (аналогія права).

Частиною другою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

З огляду на встановлене, враховуючи
відсутність нормативно-правового акту,
який визначає порядок зняття
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України з інших підстав, ніж
виконання боржником своїх зобов'язань,
враховуючи, що ОСОБА_1 з 27 березня 2014
року не є генеральним директором
Приватного акціонерного товариства
"НВАП "Новогалещинська біофабрика" та,
відповідно, не є особою, яка впливає на
виконання покладених на юридичну особу
зобов'язань та з метою належного
захисту порушених прав позивача, суд
приходить до висновку про зобов'язання
відділ державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві винести постанову
про зняття заборони на тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_1, копія якої підлягає
обов'язковому направленню до
Адміністрації Державної прикордонної
служби України для своєчасного зняття
особи (боржника) з контролю.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог в частині, тому позов визнається
таким, що підлягає задоволенню
частково.

Оскільки при вирішенні спору
протиправності рішень, дій чи
бездіяльності не встановлено, судові
витрати (судовий збір) стягненню з
відповідача не підлягають.

Круючись статтями 98, 160-163, 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м. Києві
винести постанову про зняття заборони
на тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України ОСОБА_1, копія якої
підлягає обов'язковому направленню до
Адміністрації Державної прикордонної
служби України для своєчасного зняття
особи (боржника) з контролю.

3. В решті позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленим статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя

М.А.Бояринцева