Справа № 2а-591/12,85/12
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2014р.
Справа № 876/501/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

Головуючого судді

Левицької Н.Г.,

судді

Обрізка І.М.,

судді

Сапіги В.П.,

за участю секретаря судового засідання

Сердюк О.Ю.,

за участю представників:

апелянта (позивача у справі):
Ольшанська Н.М.,

відповідача у справі:
Янішевський А.В., Васько Р.І.,

третьої особи у справі: не
з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу Івано-Франківського
міжрайонного прокурора з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері,
м.Івано-Франківськ

на постанову Долинського районного
суду Івано-Франківської області від
11.12.2012р. у справі №0906/591/12

за позовом Івано-Франківського
міжрайонного прокурора з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері,
м.Івано-Франківськ

до Долинської міської ради
Івано-Франківської області, м.Долина
Долинського району Івано-Франківської
області

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Товариство з обмеженою
відповідальністю "АрТранс", м.Долина
Долинського району Івано-Франківської
області

про визнання незаконним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

06.09.2012р. Івано-Франківський міжрайонний
прокурор з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері,
м.Івано-Франківськ звернувся до
Долинського районного суду з позовом
до відповідача: Долинської міської
ради Івано-Франківської області,
м.Долина Івано-Франківської обл., за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: ТзОВ "АрТранс",
м.Долина Івано-Франківської обл. про
визнання незаконним рішення
Долинської міської ради №730-20/2012 від
05.07.2012р. "Про технічну документацію щодо
встановлення меж сервітуту ТзОВ
"АрТранс".

Позовні вимоги прокурором мотивовано
тим, що сесією Долинської міської ради
від 05.07.2012р. було прийнято рішення
№730-20/2012 "Про технічну документацію
щодо встановлення меж сервітуту ТзОВ
"АрТранс". Згідно з п.1 вказаного рішення
сесією Долинської міської було
вирішено надати дозвіл ТзОВ "АрТранс"
на розробку технічної документації
щодо встановлення меж сервітуту для
розміщення 5 тимчасових споруд
"Відпочинковий комплекс - Бані" для
провадження підприємницької
діяльності на земельній ділянці,
площею 0,0800га по вул.Хмельницького у
м.Долина. Однак, Долинська міська рада
до розмежування земель державної і
комунальної власності є лише
розпорядником землі, а не її власником.
Крім цього, відповідно до вимог ст.401 ЦК
України, право користування чужим
майном (сервітут) може бути встановлено
щодо земельної ділянки для задоволення
лише тих потреб інших осіб, які не
можуть бути задоволені іншим способом.

За наслідками розгляду справи
Долинський районний суд
Івано-Франківської області прийшов до
висновку про те, що оскільки
оскаржуване рішення прийняте у
відповідності до вимог ст.59 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" та в межах повноважень,
наданих органу місцевого
самоврядування, то воно є правомірним,
а позивачем не надано доказів на
обґрунтування заявлених позовних
вимог, не доведено, які саме порушення
допущені Долинською міською радою при
прийнятті оскаржуваного рішення.

11.12.2012р. постановою Долинського
районного суду Івано-Франківської
області в задоволенні позову
відмовлено повністю, у зв'язку з
недоведеністю позовних вимог.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, Івано-Франківський
міжрайонний прокурор з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері оскаржив її в
апеляційному порядку. У своїй
апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що судом прийнято
оскаржувану постанову з порушенням
норм матеріального права, без
всебічного з'ясування всіх обставин
справи, з огляду на що просить її
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити
повністю.

Апелянт також посилається на те, що
судом першої інстанції помилково не
взято до уваги доводи позовної заяви,
натомість судове рішення вмотивовано
поданою до суду представником
відповідача копією акту на право
користування землею, виданого
виконавчим комітетом Долинської
районної, міської ради депутатів від
21.02.1964р. про відведення у постійне
користування Долинській міській раді
земельної ділянки площею 1990,40га, який
не зареєстрований у встановленому
законом порядку, а тому не є
правовстановлюючим документом.

Від відповідача до суду надійшли
письмові заперечення на апеляційну
скаргу, в яких він просить у
задоволенні апеляційної скарги
відмовити та залишити постанову суду
першої інстанції без змін. Зокрема,
відповідач: Долинська міська рада
звертає увагу апеляційного суду на те,
що раніше видані державні акти на право
постійного користування землею
залишаються чинними та підлягають
заміні лише у разі добровільного
звернення громадян або юридичних осіб.

Від третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: ТзОВ "АрТранс"
надійшла заява про розгляд справи за
його відсутності, в якій третя особа
вказує, що не визнає доводів
апеляційної скарги та вважає рішення
суду першої інстанції законним та
обґрунтованим.

У судове засідання Львівського
апеляційного адміністративного суду
14.07.2014р. з'явився представник апелянта
(позивача у справі): Ольшанська Н.М., яка
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
підтримала у повному обсязі, просила
апеляційну скаргу задоволити,
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове, яким позовні вимоги
задоволити.

Представники відповідача у справі:
Янішевський А.В. та Васько Р.І. проти
доводів апеляційної скарги заперечили,
підтримали доводи, викладені у
запереченні на апеляційну скаргу,
просили апеляційну скаргу залишити без
задоволення, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у
справі, пояснення учасників судового
розгляду, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги та заперечення на апеляційну
скаргу у їх сукупності, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а оскаржувана
постанова суду першої інстанції
скасуванню, з огляду на наступне:

З матеріалів справи вбачається та
судом першої інстанції встановлено, що
ТзОВ "АрТранс" зверталось до Долинської
міської ради з клопотанням про надання
в сервітутне землекористування
земельної ділянки для встановлення
тимчасових споруд "Відпочинковий
комплекс-Бані" та надання земельної
ділянки, площею 0,08га. в м.Долина
вул.Богдана Хмельницького для
обслуговування вищезазначених
тимчасових споруд в сервітутне
користування на 49 років. До даної заяви
були додані проект схеми розміщення
даних тимчасових споруд.

Згідно з п.1 рішення сесії Долинської
міської ради від 05.07.2012р. №730-20/2012 "Про
технічну документацію щодо
встановлення меж сервітуту ТзОВ
"АрТранс", вирішено надати дозвіл ТзОВ
"АрТранс" на розробку технічної
документації щодо встановлення меж
сервітуту для розміщення 5 тимчасових
споруд "Відпочинковий комплекс-Бані"
для провадження підприємницької
діяльності на земельній ділянці,
площею 0,0800га по вул.Б.Хмельницького в
м.Долина.

Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України,
власнику належить право володіння,
користування та розпорядження чужим
майном.

Відповідно до абзацу першого пункту 12
розділу Х "Перехідних положення"
Земельного кодексу України, до
розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель переданих у приватну власність,
та земель, зазначених в абзаці третьому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

В матеріалах справи наявна копія Акту
на право користування землею, виданою
виконавчим комітетом Долинської
районної, міської Ради депутатів від
21.02.1964р., з якого вбачається, що
Долинській міській раді в постійне
користування відведено 1990,40га землі,
згідно з нижчеокресленим планом і
описом меж.

Однак, ст.210 ЦК України передбачено, що
правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Відповідно до вимог п.13-1 Постанови КМ
України "Про затвердження порядків
ведення Поземельної книги і Книги
записів про державну реєстрацію
державних актів на право власності на
земельну ділянку та на право
постійного користування земельною
ділянкою, договорів оренди землі",
чинної на момент виникнення спірних
правовідносин, державна реєстрація
земельної ділянки здійснюється після
визначення кадастрового номера в
установленому порядку та прийняття
відповідним органом, який здійснює
розпорядження землями, рішення про
затвердження документації із
землеустрою та надання земельної
ділянки у власність (користування) чи
після формування земельної ділянки на
підставі документації із землеустрою
за рішенням власника земельної ділянки
про поділ або об'єднання земельних
ділянок.

Пунктом 13-2 вказаної постанови
встановлено, що державна реєстрація
земельної ділянки здійснюється
територіальним органом
Держземагентства за її
місцезнаходженням.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з доводами апеляційної
скарги в частині обґрунтування
відсутності в Долинської міської ради
чинного (зареєстрованого установленим
законом способом) акта про право на
користування землями м.Долини, а отже
відсутності відповідного обсягу
повноважень на прийняття рішення
№730-20/2012 від 05.07.2012р.

Як вбачається з оскаржуваного рішення
Долинської міської ради (а.с.3), сесією
вирішено надати дозвіл ТзОВ "АрТранс"
на розробку технічної документації
щодо встановлення меж сервітуту для
розміщення 5 тимчасових споруд для
провадження підприємницької
діяльності.

Натомість, згідно із заявою директора
ТзОВ "АрТранс" від 03.05.2010р. №03/5-12, що
послужила підставою винесення
оскаржуваного рішення, заявник просив
надати земельну ділянку для
обслуговування тимчасових споруд у
сервітутне користування терміном на 49
років.

Статтею 99 ЗК України визначено види
права земельного сервітуту, серед яких
немає такого виду як надання в обмежене
користування чужої земельної ділянки
для здійснення підприємницької
діяльності.

Судове рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що такий сервітут, як
надання в обмежене користування чужої
земельної ділянки для здійснення
підприємницької діяльності повинен
відноситись до п."З" ст.99 ЗК України
"інші земельні сервітути", тому
оскаржуване рішення органу місцевого
самоврядування не суперечить чинному
на той час законодавству України.

Однак, колегія суддів апеляційного
суду не погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст.98 Земельного
кодексу України, право земельного
сервітуту - це право власника або
землекористувача земельної ділянки на
обмежене платне або безоплатне
користування чужою земельною
(ділянками).

Відповідно до ч.1 ст.100 ЗК України,
сервітут може належати власнику
(володільцю) сусідньої земельної
ділянки.

За приписами ч.2 ст.402 ЦК України,
земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з доводами апеляційної
скарги стосовно того, що умовою для
встановлення земельного сервітуту є
необхідність використання чужої
земельної ділянки для обслуговування
своєї земельної ділянки.

Підставою для встановлення земельного
сервітуту є: домовленість між
власниками сусідніх земельних ділянок,
зафіксована відповідним договором, а у
випадку відсутності домовленості -
рішення суду.

Оскільки матеріалами справи
встановлено, що ТзОВ "АрТранс" не є
власником або землекористувачем
земельної ділянки, для обслуговування
якої необхідний земельний сервітут за
рахунок чужої земельної ділянки, а
також із заяви ТзОВ "АрТранс"
вбачається, що останній просив надати
земельну ділянку в сервітутне
користування, а не встановити
земельний сервітут, то в Долинської
міської ради не було жодних правових
підстав для прийняття рішення №730-20/2012
від 05.07.2012р. "Про технічну документацію
щодо встановлення меж сервітуту ТзОВ
"АрТранс".

З постанови Пленуму Верховного суду
України від 16.04.2004р. №7 "Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ" вбачається, що використання
договору сервітуту як основного
правовстановлюючого документа на
земельну ділянку не допускається.

Статтями 116 126 Земельного кодексу
встановлено способи набуття і
реалізації права на землю, серед яких
відсутній такий спосіб як надання
земельного сервітуту для здійснення
підприємницької діяльності.

Вищевказане повністю узгоджується з
приписами ч.1 ст.403 ЦК України, згідно з
якою сервітут визначає лише обсяг прав
щодо користування особою чужим майном.

Крім цього, відповідно до ст.401 ЦК
України, право користування чужим
майном (сервітут) може бути встановлено
щодо земельної ділянки для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

За приписами ст.404 ЦК України, право
користування чужою земельною ділянкою
або іншим нерухомим майном полягає у
можливості проходу, проїзду через чужу
земельну ділянку, прокладання та
експлуатації ліній електропередачі,
зв'язку і трубопроводів, забезпечення
водопостачання, меліорації тощо. Особа
має право вимагати від власника
(володільця) сусідньої земельної
ділянки, а в разі необхідності - від
власника (володільця) іншої земельної
ділянки надання земельного сервітуту.

За приписами ч.1 ст.413 ЦК України,
власник земельної ділянки має право
надати її в користування іншій особі
для будівництва промислових,
побутових, соціально-культурних,
житлових та інших споруд і будівель
(суперфіцій). Таке право виникає на
підставі договору або заповіту.

На підставі вищенаведеного колегія
суддів приходить до висновку, що
статтею 401 ЦК України встановлений
спеціальний принцип, який обмежує
застосування земельних сервітутів в
правовідносинах, а саме: сервітут може
бути встановлено лише для задоволення
тих потреб, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

Оскільки питання надання земельної
ділянки для розміщення 5 тимчасових
споруд "Відпочинковий комплекс-Бані"
для провадження підприємницької
діяльності врегульовано ст.413 ЦК
України (суперфіцій), колегія суддів
приходить до висновку, що рішення
Долинської міської ради №730-20/2012 від
05.07.2012р. "Про технічну документацію щодо
встановлення меж сервітуту ТзОВ
"АрТранс" прийнято без врахування
приписів ст.413 ЦК України та з
порушенням вимог ст.401 ЦК України.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Положеннями ст.9 КАС України
передбачено, що суди при вирішенні
справи керуються принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів апеляційного суду не
погоджується з висновками суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення адміністративного позову
Івано-Франківського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері у
зв'язку із недоведеністю позовних
вимог, оскільки до такого висновку суд
першої інстанції прийшов внаслідок
встановлення порушення норм
цивільного та земельного
законодавства за неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до вимог ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є, зокрема,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи та порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з доводами апеляційної
скарги, які спростовують висновки суду
першої інстанції, і приходить до
висновку, що апеляційну скаргу
необхідно задоволити: постанову суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задоволити.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196,
198, 202, 205, 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу
Івано-Франківського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері,
м.Івано-Франківськ на постанову
Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 11.12.2012р.
у справі №0906/591/12 за позовом
Івано-Франківського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері,
м.Івано-Франківськ до Долинської
міської ради Івано-Франківської
області, м.Долина Долинського району
Івано-Франківської області, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача: Товариство з обмеженою
відповідальністю "АрТранс", м.Долина
Долинського району Івано-Франківської
області, про визнання незаконним
рішення, - задоволити.

2. Постанову Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 11.12.2012р.
у справі №0906/591/12 за позовом
Івано-Франківського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері,
м.Івано-Франківськ до Долинської
міської ради Івано-Франківської
області, м.Долина Долинського району
Івано-Франківської області, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача: Товариство з обмеженою
відповідальністю "АрТранс", м.Долина
Долинського району Івано-Франківської
області, про визнання незаконним
рішення, - скасувати та прийняти нову,
якою позовні вимоги позивача
задоволити.

3. Визнати незаконним рішення сесії
Долинської міської ради
Івано-Франківської області від 05.07.2012р.
№730-20/2012 "Про технічну документацію
щодо встановлення меж сервітуту ТзОВ
"АрТранс".

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення.

Касаційна скарга подається
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення
подається протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції, а
у разі складення постанови в повному
обсязі відповідно до статті 160 КАС
України, з дня складення постанови в
повному обсязі.

Головуючий суддя
Н.Г.
Левицька

Суддя
І.М.
Обрізко

Суддя
В.П.
Сапіга

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 18.07.2014р.