Справа № 748/540/14-а
Суддя: Меженнікова С. П.
Дата ухвалення: 2014-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/748/5/14
Єдиний унікальний № 748/540/14-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2014 року
м. Чернігів

Чернігівський районний суд
Чернігівської області

в складі: головуючого-судді
Меженнікової С.П.,

при секретарях Ребенок
Н.С., Гримайло Л.І.,

з участю позивача ОСОБА_1,
представників позивача - ОСОБА_2,
ОСОБА_3, представників відповідача -
Кулиба В.Я., Радченко Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Кувечицької сільської ради
Чернігівського району Чернігівської
області про визнання протиправним та
скасування рішення органу місцевого
самоврядування та зобов»язання
вчинити дії, -

встановив:

Позивач звертаючись до суду з
даним позовом просить визнати
протиправними та скасувати три
рішення, що були прийнятті 03 грудня 2013
року на ХХІІ сесії VІ скликання
Кувечицької сільської ради
Чернігівського району Чернігівської
області, відповідно до яких йому було
відмовлено:

- у наданні дозволу на розробку
технічної документації щодо
відведення земельної ділянки площею 0,25
га у власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд за
адресою: АДРЕСА_1;

- у надані дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 2.00 га у власність для
ведення особистого селянського
господарства в межах населеного
пункту;

- у наданні дозволу на розробку
технічної документації щодо
відведення земельної ділянки площею 2.00
га у власність для ведення особистого
селянського господарства в межах
населеного пункту.

А також просить зобов»язти Кувечицьку
сільську раду Чернігівського району
Чернігівської області повторно
розглянути його заяви від 06 та 21
листопада 2013 року щодо приватизації
вказаних вище земельних ділянок.

Свої вимоги позивач мотивує тим,
що вказані вище земельні ділянки були
надані йому в оренду, але оскільки
відповідач ухилявся від укладення
договору оренди, він вирішив їх
приватизувати, в зв»язку з чим 06 та 21
листопада 2013 року звернувся до
відповідача з відповідними заявами.
03.12.2013 року Відповідачем було прийнято
рішення про відмову в наданні йому
вказаних земельних ділянок у
власність. Вважає, що оспорюванні ним
рішення органу місцевого
самоврядування є необґрунтованими,
мотиви відмови є надуманими і
суперечать абз.4 п.1 ст.123, ч.7 ст.118
Земельного кодексу України, п. «и» ст.25,
абз.2 ст.55 Закону України « Про
землеустрій».

Позивач та його представники в
судовому засіданні позов підтримали та
просили задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві
та в письмових поясненнях (а.с.64,95-96).
Додатково пояснили, що оскаржувані
рішення винесені з порушенням порядку
їх прийняття, оскільки не виносилися на
голосування, а прийнятті головою
сільської ради одноособово.

Представники відповідача
Кувечицької сільської ради в
задоволенні позову просили відмовити,
вказуючи, що оспорюванні рішення
прийняті в межах повноважень,
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Допитані в судовому засіданні
свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 пояснили,
що вони є депутатами сільської ради і
були присутні на пленарному засіданні
сесії Кувечицької сільської ради 03
грудня 2013 року, де розглядалися заяви
позивача ОСОБА_1 про надання йому у
власність земельних ділянок площею 0,25
га та 2.00 га, але рішення по його заявам
прийнято не було так як на голосування
не ставилося.

Свідок ОСОБА_10 в судовому
засіданні пояснив, що на момент
прийняття оспорюваних рішень він
працював на посаді голови
Чернігівської районної Ради. В грудні
2013 року він був присутній на сесії
Кувечицької сільської ради, по
запрошенню, оскільки у нього на
розгляді знаходилися скарги на дії
голови Кувечицької сільської ради
Кулиба В.Я. Стверджує, що на даній сесії
голова сільської ради говорила про
відмову у наданні у власність
земельної ділянки ОСОБА_1 Йшла мова про
одну чи дві земельні ділянки він не
пам"ятає. Але стверджує, що всі рішення,
які виносилися на сесію, були прийняття
шляхом голосування.

Свідок ОСОБА_11 в судовому
засіданні пояснила, що в грудні 2013 року
вона була присутня на сесії
Кувечицької сільської ради, по
запрошенню. На даній сесії
обговорювалися питання щодо земельних
ділянок ОСОБА_1. Стверджує, що всі
питання, які стояли на порядку денному
були прийняття шляхом голосування.

Вислухавши осіб, які беруть участь у
справі, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позовна заява ОСОБА_1 до Кувечицької
сільської ради Чернігівського району
Чернігівської області про визнання
протиправним та скасування рішеннь
органу місцевого самоврядування та
зобов»язання вчинити дії, задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до пунктів «а», «б», «в», «г»
статті 12 Земельного кодексу України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад належить розпорядження
землями територіальних громад,
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб, надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності,
вилучення земельних ділянок із земель
комунальної власності.

Частинами першою-третьою статті 116
Земельного кодексу України
встановлено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі: а) приватизації земельних
ділянок, які перебувають у
користуванні громадян; б) одержання
земельних ділянок внаслідок
приватизації державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій; в) одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом.

Згідно до частини шостої статті 118
Земельного кодексу України громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з частиною 7 ст.118 ЗК України,
відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Громадяни України мають право на
безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності в таких
розмірах: б) для ведення особистого
селянського господарства - не більше 2,0
гектара; г) для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських споруд у селах - не
більше 0,25 га (пп. б,г) частини першої
статті 121 Земельного кодексу України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником житлового будинку з
надвірними будівлями, розташованого в
АДРЕСА_1. Право власності за позивачем
зареєстровано на підставі договору
купівлі - продажу від 30 травня 2007 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Чернігівського районного
нотаріального округу Чернігівської
області ОСОБА_12. Згідно копії
зазначеного договору цей житловий
будинок з надвірними будівлями
знаходиться на землях Кувечицької
сільської ради Чернігівського району
та області ( а.с.9-12).

Відповідно до ч.1 ст. 120 Земельного
кодексу України (в редакції на момент
укладення позивачем договору), при
переході права власності на будівлю і
споруду право власності на земельну
ділянку або її частину може переходити
на підставі цивільно-правових угод, а
право користування - на підставі
договору оренди.

27 квітня 2011 року рішенням 5 сесії 6
скликання Кувечицької сільської ради
Чернігівського району та області,
позивачу ОСОБА_1 надано дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду
на 49 років для обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд орієнтовною площею 0,25 га, яка
знаходиться в АДРЕСА_1. ( а.с.75)

З пояснень сторін встановлено, що
договір оренди укладено не було.

06 листопада 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до Кувечицької сільської
ради із заявою про надання дозволу на
розробку технічної документації щодо
відведення йому у власність земельної
ділянки 0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_1 ( а.с.15).

Також 06 листопада 2013 року позивач
ОСОБА_1 подав заяву про надання дозволу
на розробку технічної документації
щодо відведення йому у власність
земельної ділянки площею 2.00 га для
ведення особистого селянського
господарства в с. Кувечичі, а 21
листопада 2013 року - заяву про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення цієї ж
земельної ділянки.

03 грудня 2013 року на 22 сесії 6 скликання,
Кувечицькою сільською радою
Чернігівського району Чернігівської
області, по даним заявам ОСОБА_1 були
прийняті рішення про відмову :

- в наданні дозволу на розробку
технічної документації щодо
відведення у власність земельної
ділянки 0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_1 ( а.с.69);

- в наданні дозволу на розробку
технічної документації щодо
відведення у власність земельної
ділянки площею 2.00 га для ведення
особистого селянського господарства в
с. Кувечичі (а.с.68);

- в наданні дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення йому у
власність земельної ділянки площею 2.00
га для ведення особистого селянського
господарства в с. Кувечичі (а.с.67).

При цьому, два рішення стосувалися
однієї і тієї ж земельної ділянки - 2,00
га.

З пояснень сторін судом встановлено, що
земельна ділянка площею 2.00 га, яку
позивач просив надати йому у власність,
увійшла до складу земельної ділянки
площею 4.2031 га, яка рішенням 14 сесії 6
скликання Кувечицької сільської ради
від 20 червня 2012 року (а.с.13), надана
ОСОБА_1 в оренду строком на 10 років,
проте договір оренди земельної ділянки
не укладався.

При прийняття оспорюваних рішень
Кувечицька сільська рада керувалася
зокрема, тим, що на момент їх прийняття
були чинні рішення про надання даних
земельних ділянок в оренду позивачу.

Згідно ч.1 ст.124 Земельного кодексу
України, передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або місцевого
самоврядування, згідно з їх
повноваженнями, визначеними ст.122 цього
Кодексу шляхом укладення договору
оренди земельної ділянки.

Відповідно до положень ст.125 Земельного
кодексу України, право оренди
земельної ділянки виникає з моменту
державної реєстрації цих прав.

Отже, позивач не дотримав
передбаченого законом порядку
оформлення земельної ділянки у
користування (оренду).

Позивач стверджував, що звернутися із
заявою про передачу спірних земельних
ділянок у власність змусило його те, що
Відповідач ухилявся від укладення
договору оренди. Проте, захистити свої
права від ухилення відповідача від
укладення договору оренди, позивач міг
шляхом оскарження до суду
бездіяльності органу місцевого
самоврядуваня.

Згідно з рішенням Конституційного Суду
України № 1-зп від 13.05.1997 року
ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Як встановлено судом, рішення органу
місцевого самоврядування на підставі
яких позивачу передано в оренду
земельні ділянки, які він просив
передати йому у власність, є чинними та
у встановленому законом порядку не
скасовані і не вичерпали свою дію,
оскільки договір оренди не укладався.

Актом, що породжує набуття особою прав
та обов'язків власника землі чи
землекористувача, є рішення органу
державної влади, а державний акт на
право власності на землю, державний акт
на право постійного користування
земельною ділянкою чи договір оренди
має похідний характер від рішення
компетентного органу виконавчої влади
чи місцевого самоврядування.

Таким чином, наявність чинних рішень
органу місцевого самоврядування про
передачу спірних земельних ділянок в
оренду на 49 та 10 років, породжує
набуття у позивача прав та обов»язків
орендаря. А передача відповідачем
земельних ділянок у власність позивачу
при наявності чинних рішень про
передачу цих же земельних ділянок в
оренду, по сутті, породжувало б у
позивача набуття одночасно прав та
обов»язків як орендаря
(землекористувача) так і власника
землі, що на думку суду, не відповідало
б вимогам ч.1 ст.122 Земельного кодексу
України, згідно якої орган місцевого
самоврядування може передавати
земельну ділянку або у власність або у
користування.

Частиною 2 ст.19 Конституції України
встановлюється, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до п. 10 ст. 59 Закону України "
Про місцеве самоврядування в Україні"
акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
позивача у справі, або порушення
встановленого законом порядку
прийняття такого рішення.

Позивач та його представники вказували
в судовому засіданні на порушення
встановленого законом порядку
прийняття оспорюваних рішення,
зазначаючи, що вони на голосування не
виносилися .

Проте, згідно наданого суду Порядку
денного 22 сесії шостого скликання
Кувечицької сільської ради, 03 грудня 2013
року на сесію були винесенні питання по
трьом заявам позивача ОСОБА_1, по яким
згідно Протоколу, були винесенні
рішення (а.с.124-128,142,143).

Пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 про те, що оскаржувані рішення
не виносилися на голосування,
спростовуються Протоколом 22 сесії
шостого скликання Кувечицької
сільської ради від 03 грудня 2013 року,
який узгоджується з поясненнями
свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11

Отже, твердження позивача та його
представників про порушення
Відповідачем порядку прийняття
оскаржуваних рішень, не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні.

З огляду на вказане, суд приходить до
висновку, що оскаржувані рішення
сільської ради від 03.12.2013 року прийняті
відповідачем на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, передбачений
законом, а тому не підлягають
скасуванню. За таких обставин відсутні
підстави зобов»язувати Відповідача
повторно розглянути його заяви.

За таких обставин, позовні вимоги
ОСОБА_1 до Кувечицької сільської ради
Чернігівського району Чернігівської
області про визнання протиправним та
скасування рішення органу місцевого
самоврядування та зобов"язання вчинити
дії, задоволенню не підлягають.

В позовній заяві позивач вказував на
недотримання Відповідачем порядку
розгляду його заяв, що передбачено
Законом України « Про звернення
громадян». Проте, звертаючись до
Кувечицької сільської ради, позивач
просив вирішити питання щодо надання
йому дозволу на розробку проектів
землеустрою та технічної документації
щодо відведення земельних ділянок, яке
регулюється Земельним кодексом
України, а отже заяви позивача не є
заявами у розумінні вимог Закону
України «Про звернення громадян», а
тому правовідносини, що виникли між
сторонами не можуть регулюватися даним
законом.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 19
Конституції України, ст.ст.116, 118
Земельного кодексу України, ст.ст. 7-11, 71,
72, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Кувечицької сільської
ради Чернігівського району
Чернігівської області про визнання
протиправним та скасування рішення
органу місцевого самоврядування та
зобов"язання вчинити дії, відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Чернігівський районний суд
Чернігівської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги постанова набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя:
С.П. Меженнікова