Справа № 806/1926/14
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року
Житомир справа № 806/1926/14

категорія 10.1

Суддя Житомирського окружного
адміністративного суду Липа В.А.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в м. Бердичеві та
Бердичівському районі Житомирської
області про визнання протиправними та
скасування рішень № 122, № 123, № 124, № 125,
№ 126, № 127 від 04.04.2014 р.,-

встановив:

У квітні 2014 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до
адміністративного суду з позовом, у
якому просить визнати протиправними та
скасувати рішення Управління
Пенсійного фонду України в м. Бердичеві
та Бердичівському районі Житомирської
області про застосування фінансових
санкцій за несвоєчасне подання
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку у
строки визначені законодавством за №№
122, 123, 124, 125, 126, 127 від 04 квітня 2014 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач зазначив, що оскаржувані
рішення прийнятті з порушенням норм
закону, оскільки винесені на підставі
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003 року,
хоча деякі положення цього закону
втратили чинність у зв'язку з
прийняттям Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" № 2464 -VІ від
08.07.2010 року. Вказав, що ним було подано
відомості, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку за
2004-2009 роки. Вважає, що обов'язок, як
страхувальника, подавати звітність до
системи персоніфікованого обліку у
строки та в порядку передбаченому
Пенсійним фондом, та відповідальність
за невиконання цього обов'язку була
встановлена законодавством України,
яке було чинне лише до 01.01.2011 року.

Представник позивача подав заяву про
розгляд справи в письмовому
провадженні. Позовні вимоги просив
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача подав заяву
про розгляд справи в письмовому
провадженні. Також ним було подано
письмові заперечення на
адміністративний позов, в яких просив
відмовити в задоволенні позовних вимог
у повному обсязі.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження відповідно до ч. 6 ст. 128
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що Актом Управління
Пенсійного фонду України в м. Бердичеві
та Бердичівському районі Житомирської
області № 46 від 04 квітня 2014 року
встановлено, що ФОП ОСОБА_1 порушено
терміни подання первинної звітності по
персоніфікованому обліку відомостей
про застрахованих осіб в системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, а саме:
комплект первинної звітності по
персоніфікованому обліку за 2004 рік
(термін подання звітності 01.04.2005 року),
комплект первинної звітності по
персоніфікованому обліку за 2005 рік
(термін подання звітності 01.04.2006 року),
комплект первинної звітності по
персоніфікованому обліку за 2006 рік
(термін подання звітності 01.04.2007 року),
комплект первинної звітності по
персоніфікованому обліку за 2007 рік
(термін подання звітності 01.04.2008 року),
комплект первинної звітності по
персоніфікованому обліку за 2008 рік
(термін подання звітності 01.04.2009 року),
комплект первинної звітності по
персоніфікованому обліку за 2009 рік
(термін подання звітності 01.04.2010 року),
які фактично подані позивачем 04.04.2014
року.

Враховуючи викладене, відповідач
прийшов до висновку про порушення
позивачем вимог п.4 ч.2 ст.17 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" № 1058-ІV
від 09.07.2003 року, Положення про
організацію персоніфікованого обліку
відомостей у системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, затвердженого
Постановою КМ України від 04.06.1998 року №
794, Порядку формування органами
Пенсійного фонду України відомостей
про застраховану особу, що
використовується в системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, затвердженого
Постановою Правління пенсійного фонду
України 10.06.2004 року за №7-6,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 10.08.2004 року за №1000/9599, в
зв'язку з чим рішеннями першого
заступника начальника Управління
Пенсійного фонду України в м. Бердичеві
та Бердичівському районі Житомирської
області Пихир Н.І. від 04 квітня 2014 року
за №№ 122, 123, 124, 125, 126, 127 "Про
застосування фінансових санкцій за
несвоєчасне подання відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку" за неподання
таких відомостей до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, на підставі п.
5 ч. 9 ст. 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та абз. 5, 6 п. 7 Розділу VІІІ
Прикінцевих положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", застосовано
фінансові санкції в розмірі 1020,00 грн.

Суд не погоджується з винесеними УПФУ
в м. Бердичеві та Бердичівському районі
Житомирської області рішеннями про
застосовування фінансових санкцій з
огляду на наступне.

У період до 1 січня 2011 року відносини, що
виникали між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, регулювалися
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі - Закон).

Зазначеним Законом визначалися
платники страхових внесків, порядок їх
нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків, стягнення
заборгованості за цими внесками.

Згідно з пунктом 4 статті 17 Закону,
пунктом 5.1 Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками і
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в Пенсійний фонд України,
затвердженої постановою правління
Пенсійного фонду України 19.12.2003р. № 21-1
(далі - Інструкція), платники подають до
органу Пенсійного фонду для реєстрації
протягом 20 календарних днів, наступних
за останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця, розрахунок
зобов'язань зі сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, в якому вказуються
самостійно обчислені суми зобов'язань.

Статтею 20 Закону визначено порядок
обчислення та сплати страхових
внесків. В абзаці 1 частини 6 цієї статті
зазначено, що страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду.

Частинами 1, 2, 5, 9 статті 106 Закону
передбачалось, що у разі виявлення
своєчасно несплачених сум страхових
внесків страхувальники зобов'язані
самостійно обчислити ці внески і
сплатити їх з нарахуванням пені в
порядку і розмірах, визначених цією
статтею.

Згідно з пунктом 5 частини дев'ятої
статті 106 Закону, за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою або подання
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів ПФУ накладається штраф у
розмірі 10 відсотків суми страхових
внесків, які були сплачені або
підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу;

1 січня 2011 року набрав чинності Закон
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визнано такими, що
втратили чинність, частини 1 - 9 статті 106
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Абзацом 5 пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", що набрав чинності з 1
січня 2011 року, встановлено, що
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Згідно зі статтею 58 Конституції
України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Аналіз наведених норм законодавства
дає підстави вважати, що органи
пенсійного фонду можуть стягувати ті
недоїмки, штрафи та пеню, які виникли до
1 січня 2011 року. Механізм стягнення цих
сум відповідає змісту статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та
застосовується з посиланням на пункт 7
Перехідних положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Органи пенсійного фонду з 1 січня 2011
року не вправі за порушення, вчинені до
та після 1 січня 2011 року, нараховувати
штрафи та пені, визначені статтею 106
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки передбачені
відповідними нормами склади
правопорушень та санкції втратили
чинність, і їх застосування з 1 січня 2011
року суперечить статті 58 Конституції
України незважаючи на зміст пункту 7
Перехідних положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Аналогічна правова позиція висвітлена
в постанові Верховного суду України
від 04.06.2013 року, а також в ухвалах Вищого
адміністративного суду України від
01.07.2014 року (справа № К/800/31902/13), від
19.06.2014 року (справа № К/9991/53050/12), від
05.06.2014 року (справа № К/9991/70995/12), від
29.05.2014 року (справа № К/9991/11555/12).

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що Управлінням
Пенсійного фонду України в м. Бердичеві
та Бердичівському районі Житомирської
області протиправно прийнято рішення
від 04 квітня 2014 року за №№ 122, 123, 124, 125,
126, 127 "Про застосування фінансових
санкцій за несвоєчасне подання
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку" на
підставі пункту 5 частини дев'ятої
статті 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки зазначена норма
Закону втратила чинність з 1 січня 2011
року згідно із Законом України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" і не діяла на
дату прийняття відповідачем
оскаржуваних рішень.

Таким чином, суд приходить до висновку
про обгрунтованість позовних вимог та
задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 128, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
рішення Управління Пенсійного фонду
України в м. Бердичеві та
Бердичівському районі Житомирської
області "Про застосування фінансових
санкцій за несвоєчасне подання
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку" у
строки визначені законодавством за №№
122, 123, 124, 125, 126, 127 від 04 квітня 2014 року.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
В.А. Липа