Справа № 2а-698/12/0970
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року м. Київ
К/9991/43318/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головчук С.В.,
Ємельянової В.І., Мойсюка М.І.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Публічного акціонерного
товариства «Тисменицягаз» до Відділу
Державної виконавчої служби
Тисменицького районного управління
юстиції Івано-Франківської області про
визнання протиправною та скасування
постанови, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Тисменицягаз» на ухвалу
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 9 березня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 25 травня 2012 року, -

у с т а н о в и л а :

У березні 2012 року Публічне акціонерне
товариство «Тисменицягаз» (далі ПАТ)
звернулося з позовом до Відділу
Державної виконавчої служби
Тисменицького районного управління
юстиції Івано-Франківської області
(далі ВДВС) про визнання протиправною
та скасування постанови від 4 серпня 2009
року про стягнення з боржника
виконавчого збору (далі спірне рішення
державного виконавця).

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що під час примусового
виконання наказу Господарського суду
Івано-Франківської області № 3869 від
15 червня 2009 року відповідач
незаконно виніс спірне рішення про
стягнення з ПАТ (колишнє ВАТ)
виконавчого збору у розмірі 284113,39 грн.,
що суперечить вимогам Закону України
«Про виконавче провадження» (у
редакції спірного періоду).
Посилаючись на те що даним рішенням
порушено законні права та інтереси, ПАТ
просило про задоволення позову.

Ухвалою Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 9
березня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25 травня 2012
року відмовлено у відкритті
провадження в справі з підстав
непідвідомчості спору суду
адміністративної юрисдикції.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення, а справу
направити для продовження розгляду.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення скарги з таких
підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження в
справі, суди на підставі наявних у
справі даних встановили і правильно
виходили з того, що справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства, і така
має розглядатись за правилами
Господарського процесуального кодексу
України.

Згідно вимог частини 1 статті 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо спеціальним законом не
встановлений інший порядок судового
оскарження рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби, такі мають
оскаржуватися до суду
адміністративної юрисдикції.

В той же час, за приписами статті 121-2
Господарського процесуального кодексу
України скарги на дії чи бездіяльність
органів Державної виконавчої служби
щодо виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Таким чином, Господарським
процесуальним кодексом України
визначене право учасника виконавчого
провадження оскаржити до
господарського суду лише дії чи
бездіяльність органів Державної
виконавчої служби щодо виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів.

Разом з тим, з прийняттям Закону
України «Про виконавче провадження»
від 12 травня 2011 року визначений
спеціальний порядок і процедура
оскарження рішень, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення.

За змістом вимог частини четвертої
статті 82 вказаного Закону України «Про
виконавче провадження» рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Виходячи з буквального тлумачення
наведених положень Закону, компетенція
господарських судів поширюється й на
справи щодо оскарження учасниками
виконавчого провадження рішень
органів Державної виконавчої служби, а
не лише їх дій чи бездіяльності.

При цьому, суди дійшли правильного
висновку, що нова редакція Закону
України «Про виконавче провадження»
прийнята після введення в дію
Господарського процесуального кодексу
України та Кодексу адміністративного
судочинства України.

Згідно зі статтею 75 Конституції
України Верховна Рада України є єдиним
органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює
пріоритету застосування того чи іншого
закону, в тому числі залежно від
предмета правового регулювання. Немає
також закону України, який би регулював
питання подолання колізії норм
законів, що мають однакову юридичну
силу.

Водночас Конституційний Суд України у
пункті 3 мотивувальної частини рішення
від 3 жовтня 1997 року № 4-зп, у справі про
набуття чинності Конституцією України
зазначив: «Конкретна сфера суспільних
відносин не може бути водночас
врегульована однопредметними
нормативними правовими актами
однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є
практика, коли наступний у часі акт
містить пряме застереження щодо
повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше».

За змістом частини третьої статті 150
Конституції України рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковими до виконання на
території України.

Отже, за наявності декількох законів,
норми яких по-різному регулюють
конкретну сферу суспільних відносин,
під час вирішення спорів у цих
відносинах суди повинні застосовувати
положення закону з урахуванням дії
закону в часі за принципом пріоритету
тієї норми, яка прийнята пізніше.

Враховуючи зазначене, суди дійшли
правильного висновку, надавши
пріоритет спеціальній нормі, що
прийнята пізніше, зокрема частині 4
статті 82 Закону України «Про виконавче
провадження».

Отже висновок судів про те, що спірні
правовідносини не підлягають розгляду
в порядку адміністративного
судочинства, і віднесені до юрисдикції
господарського суду ґрунтується на
положеннях чинного законодавства.

Згідно вимог пункту 1 частини першої
статті 109 Кодексу адміністративного
судочинства суд відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі,
зокрема якщо заяву не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Виходячи з наведеного, суди дійшли
правильного висновку щодо відмови у
відкритті провадження у справі, їх
рішення відповідають дійсним
обставинам справи та нормам
процесуального права, доводи
касаційної скарги висновків судів не
спростовують, а тому підстав для
скасування судових рішень колегія
суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Тисменицягаз» відхилити, а ухвалу
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 9
березня 2012 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 25 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.В. Головчук

В.І. Ємельянова

М.І. Мойсюк