Справа № 872/12118/13
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2014 рокусправа № 2а/0470/14400/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Уханенка С.А.

суддів:
Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового
засідання: Фастовської М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2013
р. по справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Автотранс
Україна" до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
про скасування податкового
повідомлення - рішення ,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2012 року позивач звернувся з
позовом до cуду, в якому просив
скасувати податкове повідомлення -
рішення № від 21.11.2012 року.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 23
квітня 2013 року позовні вимоги
задоволенні. Скасовано податкове
повідомлення - рішення № від
21.11.2012 року.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, в межах доводів апеляційної
скарги, суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
посадовими особами відповідача була
проведена позапланова виїзна
перевірка ТОВ "АВТОТРАНС УКРАЇНА" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2009 року по
30.06.2012 року, за результатами якої
складено акт від 29.10.2012 року №
3609/226/34060701.

На підставі акту перевірки № 3609/226/34060701
від 29.10.2012 року відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення: №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
загальну суму 2219303 грн. 19 коп., з яких за
основним платежем - 1968581 грн. 05 коп. та за
штрафними санкціями - 250722 грн. 14 коп.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що акт
перевірки не встановлює порушень норм
податкового законодавства, які
впливають на визначення податку на
прибуток підприємств.

Так, в ході перевірки були встановлені
порушення, які викладені в акті:

- п.1.26 ст. 1, п.п.4.1.1, п.п. 4.1.6 п.4.1 ст. 4, п.5.1,
пп.5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.3, пп.5.5.1 п. 5.5, п.5.9 ст. 5,
пп.7.4.2, пп.7.4.3, п. 7.4 ст. 7, пп.11.2.1, пп. 11.2.3 п.
11.2, пп. 11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
14.1.159, пп. 14.1.71 ст. 14, пп.153.2.2 ст. 153, пп.138.10.5
п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток заниження в сумі
1968582 грн., по періодах: 2009 рік - 496773 грн.;
2010 рік - 348506 грн., 1 квартал 2011 року - 269809
грн., 2 - 4 квартал 2011 року - 695888 грн., 1
півріччя 2012 року - 157606 грн.;

На вказані висновки вплинуло декілька
чинників.

Так, щодо взаємовідносин позивача з ТОВ
"ВТ Альянс", то суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, щодо
безпідставності твердження
податкового органу про неправомірне
включення до валових витрат, витрат по
операціям позивача з придбання у ТОВ
"ВТ Альянс" продукції у 2 кварталі 2010
року на суму 32715 грн. 46 коп., у 3 кварталі
2010 року на суму 234310 грн.

Єдиною підставою для таких висновків в
акті перевірки вказані матеріали
документальних невиїзних перевірок
ТОВ "ВТ Альянс": акт № 751/231/32688401 від
21.03.2011 року та акт № 77/231/32688401 від 14.01.2011
року, в яких зроблені висновки про
відсутність об'єктів оподаткування при
придбанні та продажу товарів (послуг)
за період червень - липень 2010 року,
серпень 2010 року, які підпадають під
визначення ст. 3 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" та
Податкового кодексу України, у зв'язку
з чим не підлягають включенню до складу
валових витрат та валового доходу суми
при придбанні та продажу таких товарів.

Проте, первинним документам, які
підтверджують факти поставки товару
(видаткові накладні, картка рахунок 63,
платіжні документи,
товарно-транспортні накладні,
подорожні листи) податковим органом
оцінки не надано та не визначено
дефектність будь-якого з первинних
документів по взаємовідносинам
позивача з ТОВ "ВТ Альянс".

Безпідставні висновки податкового
органу і щодо визнання правочинів між
позивачем та ТОВ "ВТ Альянс" нікчемними
з огляду на відсутність доказів про
наявність умислу як з боку позивача,
так і з боку ТОВ "ВТ Альянс" при
укладанні угод порушити публічний
порядок.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Як зазначено у пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються: суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно з пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Також обґрунтованим є висновок суду
першої інстанції щодо правомірності
включення до складу валових витрат
процентів за користування кредитами,
основна сума заборгованості за якими
була використана платником податків, у
тому числі, на погашення
заборгованості за іншими кредитними
договорами, оскільки такі витрати
пов'язані з господарською діяльністю
позивача, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1.32 статті 1 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", нормами якого
регулювалась частина спірних
правовідносин, господарська
діяльність - будь-яка діяльність особи,
направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою. Під
безпосередньою участю слід розуміти
зазначену діяльність особи через свої
постійні представництва, філіали,
відділення, інші відокремлені
підрозділи, а також через довірену
особу, агента або будь-яку іншу особу,
яка діє від імені та на користь першої
особи.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
передбачено, що валові витрати
виробництва та обігу - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно підпункту 5.5.1 пункту 5.5 статті 5
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" до складу
валових витрат відносяться будь-які
витрати, пов'язані з виплатою або
нарахуванням процентів за борговими
зобов'язаннями (у тому числі за
будь-якими кредитами, депозитами)
протягом звітного періоду, якщо такі
виплати або нарахування здійснюються у
зв'язку з веденням господарської
діяльності платника податку.

Зазначені положення Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" кореспондуються із
положеннями закріпленими у
Податковому кодексі України, що
вступив в дію з 01.01.2011 р.

Так, відповідно до підпункту 14.1.27
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
встановлено, що господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

До складу інших витрат, відповідно до
підпункту 138.10.5 пункту 138.10 статті 138
Податкового кодексу України,
включаються фінансові витрати, до яких
належать витрати на нарахування
процентів (за користування кредитами
та позиками, за випущеними облігаціями
та фінансовою орендою) та інші витрати
підприємства в межах норм,
встановлених цим Кодексом, пов'язані із
запозиченнями (крім фінансових витрат,
які включені до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку).

До складу витрат, згідно із підпунктом
141.1 статті 141 Податкового кодексу
України, включаються будь-які витрати,
пов'язані з нарахуванням процентів за
борговими зобов'язаннями (в тому числі
за будь-якими кредитами, позиками,
депозитами, крім фінансових витрат,
включених до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку) протягом звітного періоду, якщо
такі нарахування здійснюються у
зв'язку з провадженням господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 141.1 статті 141
Податкового кодексу України, до складу
витрат включаються будь-які витрати,
пов'язані з нарахуванням процентів
за борговими зобов'язаннями (в тому
числі за будь-якими кредитами,
позиками, депозитами, крім фінансових
витрат, включених до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку) протягом звітного періоду, якщо
такі нарахування здійснюються у
зв'язку з провадженням господарської
діяльності платника податку.

Аналіз вказаної норми свідчить, що
обов'язковою умовою віднесення витрат
підприємства на сплату відсотків за
користування кредитом до складу
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, є зв'язок цих
витрат з господарською діяльністю
платника.

Так, матеріали справи свідчать, що за
рахунок кредитів, отриманих в
наступному на поповнення обігових
коштів, позивачем погашалася
заборгованість по кредитним договорам,
кошти по яким надавалися для придбання
основних засобів, тобто
використовувались у господарській
діяльності.

В той же час, оборотні кошти -
сукупність грошових коштів,
авансованих підприємствами формування
оборотних виробничих фондів і фондів
обігу, що забезпечують безперервний
процес виробничо-господарської
діяльності. До оборотних виробничих
фондів відносяться виробничі запаси,
незавершене виробництво, витрати
майбутніх періодів. Фонди обігу -
готова продукція, товари відвантажені,
але не оплачені, кошти в розрахунках,
грошові кошти рахунках в банках і в
касі.

Тому, погашення кредиторської
заборгованості відповідає визначенню
діяльності платника податку в межах
власної господарської діяльності.

Також, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що недосягнення мети, як то
отримання прибутку, не може вважатися
порушенням вимог чинного
законодавства, та відповідно не може
бути підставою для визначення такої
діяльності, як негосподарської.

Щодо донарахувань податковим органом
податку на прибуток підприємств за
договорами оренди, укладеними
позивачем з ТОВ «Єва» № 01/01 від 01.01.2010
року та № 0104-001 від 01.04.2012 року, за
умовами яких орендна плата складає 1,00
грн. та 5000 грн. відповідно то суд першої
інстанції вірно зазначив про
безпідставність висновку податкового
органу щодо взаємопов'язаності цих
суб'єктів господарювання.

Так, відповідно до пп. 7.4.2 п. 7.4 ст. 7
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" (в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин), витрати, понесені
платником податку у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг) у
пов'язаної особи, визначаються
виходячи із договірних цін, але не
більших за звичайні ціни, що діяли на
дату такого придбання.

Підпунктом 7.4.3 п. 7.4 ст. 7 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" положення підпунктів 7.4.1,
7.4.2 поширюються також на операції з
особами, які не є платниками податку,
встановленого статтею 10 цього Закону,
або сплачують податок на прибуток за
іншими, ніж платник податку, ставками.

Відповідно до п.1.26 ст. 1 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств", пов'язана особа - особа,
що відповідає будь-якій з наведених
нижче ознак, зокрема, юридична особа,
яка здійснює контроль над платником
податку, або контролюється таким
платником податку, або перебуває під
спільним контролем з таким платником
податку. Під здійсненням контролю
слід розуміти володіння
безпосередньо або через більшу
кількість пов'язаних фізичних чи
юридичних осіб найбільшою часткою
(паєм, пакетом акцій) статутного
капіталу платника податку або
управління найбільшою кількістю
голосів у керівному органі такого
платника податку або володіння часткою
(паєм, пакетом акцій), не меншою 20
відсотків від статутного капіталу
платника податку.

В акті перевірки висновок щодо
пов'язаності позивача та ТОВ «Єва»
ґрунтується на тому, що вони є
засновниками ТОВ «Токмак-Промінвест»,
а отже визначені законом ознаки
пов'язаності (контроль чи спільний
контроль над платником податку)
відсутні.

Крім того, при визначені розміру
орендної плати податковий орган
виходив з розміру амортизаційних
нарахувань з сукупної балансової
вартості основних фондів ТОВ «Єва», що
не відповідає розміру об'єктів,
переданих позивачу в оренду.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, у зв'язку з чим підстави для
скасування постанови суду першої
інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 23
квітня 2013 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з моменту її
виготовлення в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала виготовлена
22.07.2014 року.

Головуючий:
С.А. Уханенко

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
Ю.М. Дадим