Справа № 1522/29913/12
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1522/29913/12

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Бондарь В.Я.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області на постанову
Приморського районного суду м. Одеси
від 14 травня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області Костіної Вікторії
Володимирівни про скасування
постанови, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся з
адміністративним позовом про визнання
незаконною та скасування постанови
Державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління Костіної
В.В. від 06.03.2012р. про закінчення
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 2-а-1980/11.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалось, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням вимог ст.75 Закону
України "Про виконавче провадження",
оскільки державним виконавцем не
перевірено виконання боржником
судового рішення в повному обсязі та не
вжито заходів для його виконання, в
тому числі у спосіб, передбачений ст.89
вказаного вище Закону. Крім того,
державним виконавцем не перевірена
інформація про відсутність коштів у
боржника.

Постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 14 травня 2013 року
адміністративний позов було
задоволено.

Визнано протиправною постанову
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області Костіної Вікторії
Володимирівни від 06.03.2012р. про
закінчення виконавчого провадження з
виконання виконавчого листа, виданого
Приморським районним судом м.Одеси
09.12.2011р. по справі №2а-1980/11 та скасувати
її.

Не погоджуючись з даною постановою
суду відділ примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що
рішення судом першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим просить його скасувати
та ухвалити нову постанову, якою у
задоволенні адміністративного позову
відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
09.12.2011 року Приморським районним судом
м. Одеси було видано виконавчий лист №
2-а-1980/11, про зобов'язання Департамент
праці та соціальної політики Одеської
міської ради здійснити перерахування і
виплату щомісячну грошову допомогу на
оздоровлення передбачену ст.48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Вказаний виконавчий документ
знаходився на виконанні у відповідача.

Постановою державного виконавця від
06.03.2012 року виконавче провадження
закінчено, з тих підстав, що рішення
суду боржником виконано частково, а
саме здійснено перерахунок виплат, в
іншій частині рішення суду не
виконується через відсутність
фінансування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
виносячи постанову про закінчення
виконавчого провадження, державний
виконавець діяв не на підставі Закону
та необґрунтовано.

Колегія суддів вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України, Закону України "Про
виконавче провадження".

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначено Законом України "Про
виконавче провадження" від 21.04.1999 року
№ 606-ХІV із змінами та доповненнями.

За змістом частини 1 ст.11 Закону України
"Про виконавче провадження"
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На підставі частини 2 ст.11 Закону
України "Про виконавче провадження"
визначено, що державний виконавець
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

За правилами статті 49 Закону України
"Про виконавче провадження" визначено
випадки, в яких виконавче провадження
підлягає закінченню.

У відповідності до п.11 ч.1 ст.49 Закону
України "Про виконавче провадження",
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому ч.3
ст.75 цього Закону.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.75 Закону України "Про
виконавче провадження" після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника
штраф відповідно до ст.89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення. Якщо рішення не
виконано і виконання може бути
проведено без участі боржника,
державний виконавець організовує
виконання відповідно до повноважень,
наданих йому законом, та вносить
подання правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону.

За правилами ч.3 ст.75 Закону України "Про
виконавче провадження" у разі, якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до ст.89 цього Закону та вносить подання
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження.

Отже, у випадку неможливості боржником
вчинити певні дії, постанову про
закінчення виконавчого провадження
можливо винести лише після накладення
на боржника штрафу та внесення
державним виконавцем подання
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що
відповідачем не надано доказів, що під
час примусового виконання вказаного
виконавчого листа були повністю
виконані вимоги ч.3 ст.75 Закону України
"Про виконавче провадження" і неможливо
виконати постанову суду без участі
боржника.

Стосовно відсутності у боржника
необхідного фінансування колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування,
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 5 статті 124 Конституції
України передбачено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Згідно з ч. 1 ст. 255 КАС України постанова
або ухвала суду, яка набрала законної
сили, є обов'язковою для осіб, які
беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Відповідно до частини 2 статті 8 КАС
України суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті
74 рішення у справі "Іммобільяре Саффі
проти Італії" зазначив, що орган
державної влади не має права
посилатися на брак коштів на
виправдання неспроможності виконати
судове рішення про виплату боргу.

В той же час, статтею 6 Конвенції
передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті
40 рішення у справі "Горнсбі проти
Греції" від 19 березня 1997 року зазначив,
що право на суд було б ілюзорним, якби
національна правова система
Договірної держави допускала
невиконання остаточного та
обов'язкового судового рішення на
шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий)
орган відмовляється виконувати, не
виконує чи затягує виконання судового
рішення, то передбачені статтею 6
гарантії, які забезпечуються стороні
на етапі судового розгляду справи,
фактично втрачають свій сенс (рішення у
справі "Піалопулос та інші проти
Греції" від 15 березня 2001 року, пункт 68).

За наведеного, колегія суддів зазначає,
що відсутність у боржника (Департамент
праці та соціальної політики Одеської
міської ради) коштів не може вважатись
як поважною, так і взагалі причиною для
невиконання судового рішення.

Отже відповідач, приймаючи рішення про
відкриття виконавчого провадження,
діяв на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені Законом
України "Про виконавче провадження".

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на суб'єктивній оцінці фактичних
обставин справи та доказів, а також на
невірному тлумаченні норм
матеріального права. Зазначені доводи
не містять посилань на конкретні
обставини чи факти або на нові докази,
які б давали підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в
ході судового розгляду обставин, суд
першої інстанції правильно дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
залишити без задоволення, а постанову
Приморського районного суду м. Одеси
від 14 травня 2013 року у справі № 1522/29913/12 -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян