Справа № 821/1309/14
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

16 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/1309/14

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції:
Гомельчук С.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді - Джабурія
О.В.

суддів - Крусяна
А.В.

- Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Херсонського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 06 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Херсонського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Коматекс» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

ВСТАНОВИВ :

Херсонське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (далі -
позивач, Фонд) звернулося до суду з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Коматекс» (далі -
відповідач, ТОВ «Коматекс», Товариство)
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені на загальну суму 6 886,18 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем у строк до 16 квітня 2014
року не сплачено
адміністративно-господарські санкції
у розмірі та порядку, передбаченому
статтею 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» за невиконання у 2013 році
нормативу створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів,
передбаченого ст. 19 цього Закону.
Виходячи з чисельності штатних
працівників, відповідач мав створити
одне робоче місце для працевлаштування
інваліда, але свого обов'язку не
виконав. Згідно з вимогами частини
другої статті 20 Закону порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи зі 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.
Заборгованість за невиконання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів зі сплати
адміністративно-господарських санкцій
та пені, що підлягає стягненню з
відповідача, становить 6 886,18 грн.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав з тих підстав, що
обов'язок підприємства щодо створення
робочих місць для інвалідів не
супроводжується суто його обов'язком
підбирати інвалідів на створені робочі
місця. Такий обов'язок покладається на
органи працевлаштування, зокрема, на
державну службу зайнятості, якою у 2013
році не спрямовано жодного інваліда
до Товариства. На виконання приписів
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
відповідач протягом 2013 року виділив
та створив робочі місця для інвалідів,
інформував службу зайнятості, шляхом
подання звітності та займався
самостійним пошуком інвалідів.

Позивач вважає, що ним вжито всіх
належних заходів щодо виконання
нормативу працевлаштування інвалідів,
а тому правових підстав для сплати ним
адміністративно-господарських санкцій
та пені немає. У задоволенні позову
просив відмовити.

Справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 06.05.2014 року
задоволенні адміністративного позову
відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням
Херсонське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось з апеляційною скаргою.
Апелент просить скасувати постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 06.05.2014 року
та прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги Фонду у
повному обсязі.

Згідно з п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглянув
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки у судове
засідання не прибули сторони, які
беруть участь у справі, про те про
розгляд справи були належним чином
повідомлені.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що 11
лютого 2014 року відповідачем подано до
Херсонського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
Звіт форми № 10-ПІ про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік №
1277/03-05, відповідно до якого
середньооблікова чисельність його
штатних працівників складає 10 осіб.
Виходячи з даного розрахунку,
установлений норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у ТОВ
«Коматекс» становить 1 місце. За даними
звіту середньооблікова кількість
незайнятих робочих місць для штатних
працівників товариства, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність складає 1
робоче місце. У зв'язку з невиконанням
нормативу працевлаштування інвалідів
відповідачеві нараховано
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 6880 грн. Листом від 18 березня
2014 року № 03-05/1277 ТОВ «Коматекс»
повідомлено про обов'язкову сплату
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 6880 грн. внаслідок невиконання
нормативу працевлаштування інваліда.
За порушення терміну сплати
адміністративно-господарських санкцій
ТОВ «Коматекс» нарахована пеня на суму
06 грн. 18 коп., яку підприємство
сплачувати відмовилось.

Позивач не погодився з наведеною
позицією та звернувся до суду.
З'ясувавши обставини справи,
дослідивши докази на їх підтвердження,
суд першої інстанції дійшов до
висновку про необхідність відмови у
задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій,
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2
КАС України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних
законів, Кодексом та контекстом
Конституції України можна зробити
висновок, що однією з найважливіших
тенденцій розвитку сучасного
законодавства України є розширення
сфери судового захисту, в тому числі
судового контролю за правомірністю і
обґрунтованістю рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції, що при
потребі в працівниках, відповідач 09
січня 2013 року, 25 січня 2013 року, 03 червня
2013 року, 01 липня 2013 року, 02 вересня 2013
року, 01 жовтня 2013 року, 05 листопада 2013
року, 02 грудня 2013 року звертався до
державної служби зайнятості шляхом
подання звітності форми № 3-ПН «Звіт
про наявність вакансій», «Інформація
про попит на робочу силу» щодо
працевлаштування інваліда на посаду
охоронника за фактичним місцем
знаходження товариства в селі Красне,
Скадовського району, Херсонської
області, що підтверджується листом -
повідомленням Херсонського міського
центру зайнятості від 10 квітня 2014 року
№ 05-23/1681 та копіями долучених до справи
звітів відповідача. У вищевказаному
листі служби зайнятості зазначено, що
на дане підприємство Скадовським
районним центром зайнятості
направлявся інвалід, який відмовився
від працевлаштування.

Зі змісту ч.1 ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» (далі - Закон №
875-ХІІ) слідує, що для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Так,
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 2.1.Порядку подання форми
звітності № 3-ПН «Інформація про попит
на робочу силу (вакансії)»,
затвердженого Наказом Міністерства
соціальної політики України 31 травня
2013 року № 316, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 17 червня
2013 року за № 988/23520, визначено, що форма
подається за наявності у роботодавця
попиту на робочу силу (вакансії) не
пізніше 10-ти робочих днів з дати
відкриття вакансії(й). Датою відкриття
вакансії є наступний день після
створення робочого місця чи припинення
трудових відносин з працівником,
робоче місце якого стає вакантним, або
дата, починаючи з якої може бути
укладений трудовий договір з найманим
працівником.

За приписами ч.1, ч.2 ст. 20 Закону № 875-ХІІ
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

При цьому, відповідно до частини 1
статті 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
У частині 2 наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито всіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
викладене вище дає підстави зробити
висновок про те, що у діях відповідача
відсутній склад правопорушення,
оскільки ним виділено та створено
робоче місце для працевлаштування
інваліда на посаду охоронника та
повідомлено службу зайнятості у
встановленому законом порядку про
наявність такої вакансії. Отже, на ТОВ
«Коматекс» не може бути покладена
відповідальність за ненаправлення
уповноваженими органами інвалідів для
працевлаштування та відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження відповідача, інвалідів,
які бажають працевлаштуватись.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону № 875-ХІІ
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості. За
приписами ст. 18-1 Закону № 875-ХІІ
інвалід, який не досяг пенсійного віку,
не працює, але бажає працювати, має
право бути зареєстрованим у державній
службі зайнятості як безробітний.
Державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
пошук підходящої роботи для інваліда
здійснює державна служба зайнятості.
Відтак, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України «Про систему
оподаткування» від 25 червня 1991 року, а є
заходом впливу до правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення. Такі санкції
не можуть застосовуватися у разі
відсутності необхідної кількості
працевлаштованих інвалідів.

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Верховного Суду України
від 22 грудня 2009 року у справі №
21-2151во09/09/229, від 20 червня 2011 року у
справі № 21-60а11 та від 16 квітня 2013 року у
справі №21-81а13.

Судова колегія вважає наведені
висновки суду першої інстанції
правильними і такими, що відповідають
вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України
та не приймає доводи, наведені в
апеляційній скарзі про те, що постанова
підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення та надання відповідних доказів
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Отже, в адміністративному
процесі, як виняток із загального
правила, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень встановлена
презумпція його винуватості.
Презумпція винуватості покладає на
суб'єкта владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів. Такий
обов'язок відсутній, якщо відповідач
визнає позов. Позивач, який є суб'єктом
владних повноважень, свою позицію суду
не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Херсонського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 06 травня 2014
року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
надіслання її копії особам, що беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом 20 днів.

Головуючий:
О.В.Джабурія

Суддя:
А.В.Крусян

Суддя:
О.І.Шляхтицький