Справа № 761/11619/13-а
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Кравець Д.І.
Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
У Х В А Л А

Іменем України

23 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Чаку Є.В.,

суддів:
Мєзєнцева Є.І., Файдюка
В.В.

за участю секретаря
Муханькової Т.В.

розглянувши у
письмовому провадженні апеляційну
скаргу представника ОСОБА_2 на
постанову Печерського районного суду
міста Києва від 31 травня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
Пенсійного фонду України в місті Києві,
третя особа: відділ пенсійного
забезпечення військовослужбовців та
членів їх сімей управління пенсійного
забезпечення військовослужбовців та
деяких інших категорій громадян
Головного управління Пенсійного фонду
України в місті Києві про визнання дій
і бездіяльності протиправними та
зобов'язання поновити та перерахувати
пенсію, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач)
звернувся до суду з позовом до
Головного управління Пенсійного фонду
України в місті Києві, третя особа:
відділ пенсійного забезпечення
військовослужбовців та членів їх сімей
управління пенсійного забезпечення
військовослужбовців та деяких інших
категорій громадян Головного
управління Пенсійного фонду України в
місті Києві про визнання протиправними
дії відповідача щодо відмови у
поновленні йому пенсії за вислугою
років та зобов'язання поновити та
перерахувати йому пенсію за вислугою
років з 02 квітня 2013 року.

Печерський районний суд міста Києва
своєю постановою від 31 травня 2013 року в
задоволенні адміністративного позову
відмовив.

Не погоджуючись з судовим
рішенням, представник позивача подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Печерського
районного суду міста Києва від 31 травня
2013 року та постановити нову про
задоволення адміністративного позову.
На думку апелянта, зазначену постанову
суду прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та дослідивши докази, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
не підлягає скасуванню, з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач зазначає, що він з вересня 1983
року по листопад 1991 року отримував
пенсію за вислугу років на військовій
службі як особа офіцерського складу та
знаходився на обліку у військовому
комісаріаті Харківського району у
місті Києві. Разом з тим, у зв'язку з
виїздом в листопаді 1991 року на постійне
місце проживання до Ізраїлю, позивача
було знято з обліку, виплачено аванс у
розмірі пенсії за шість місяців, після
чого виплату пенсії було припинено.

Позивач, посилаючись на Рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року по справі № 25-рп/2009,
зазначив, що він 02 квітня 2013 року
направив заяву до Головного управління
Пенсійного фонду України в місті Києві
про перерахунок та відновлення виплати
йому пенсії, однак, згідно поданої
заяви поновлення пенсії відповідачем
проведено не було, у зв'язку з чим
позивач просить визнати дії та
бездіяльність відповідача незаконними
та зобов'язати поновити та
перерахувати йому пенсію.

З приводу даних спірних правовідносин,
колегія суддів апеляційної інстанції
звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» пенсії звільненим зі служби
особам, зазначеним у статті 12 цього
Закону, які виїхали на постійне місце
проживання за кордон, не призначаються,
якщо інше не передбачено міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Пенсії, призначені
зазначеним особам в Україні до виїзду
на постійне місце проживання за кордон,
виплачуються в порядку, встановленому
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
виплата пенсії за рішенням
територіальних органів Пенсійного
фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Статтею 51 цього ж Закону визначено, що у
разі виїзду пенсіонера на постійне
місце проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними),
положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення
ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Як зазначалося вище, позивач з вересня
1983 року по листопад 1991 року отримував
пенсію за вислугу років на військовій
службі як особа офіцерського складу та
знаходився на обліку у військовому
комісаріаті Харківського району у
місті Києві.

Разом з тим, відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України «Про
передачу органам Пенсійного фонду
України функцій з призначення і
виплати пенсій деяким категоріям
громадян» від 02 листопада 2006 року № 1522,
яка набрала чинності 01 січня 2007 року,
Міністерством оборони України були
передані пенсійні справи колишніх
співробітників Київського міського
військового комісаріату до Головного
управління Пенсійного фонду України в
місті Києві.

Згідно положень п.п. «г» п. 2 Порядку
передачі органам Пенсійного фонду
України функцій з призначення і
виплати пенсій деяким категоріям
громадян, затвердженого вищевказаною
постановою Кабінету Міністрів України
від 02 листопада 2006 року № 1522, органи, що
здійснюють призначення пенсій
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» передають за формою, що
затверджується Пенсійним фондом
України, а саме: архівні пенсійні
справи, закриті протягом трьох
останніх років.

Відтак, оскільки позивач отримував
пенсію за вислугу років по листопад 1991
року, коли і була закрита його пенсійна
справа, на момент передачі функцій з
призначення і виплати пенсій деяким
громадянам відповідачу закрита
пенсійна справа позивача передана не
була.

У відповідності до вимог п. 14 Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб», затвердженого постановою
Пенсійного фонду України № 3-1 від 30
січня 2007 року, заяви про переведення з
одного виду пенсії на інший і
поновлення виплати раніше призначеної
пенсії приймаються органом, що
призначає пенсії, при поданні
заявником всіх необхідних документів.

Однак, як вбачається з доданої до
позовної заяви, копії заяви позивача
від 02 квітня 2013 року про поновлення
виплати пенсії, адресованої Головному
управлінню Пенсійного фонду України в
місті Києві, до неї було додано лише
копію паспорту громадянина України
позивача. Будь-які інші необхідні для
відновлення виплати пенсії документи
позивачем відповідачу не надавалися.

Таким чином, оскільки закрита пенсійна
справа позивача передана не була
відповідачу, а при зверненні до
відповідача з заявою про поновлення
виплати пенсії позивачем не додано до
неї усіх необхідних для поновлення
пенсії документів, колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що правові підстави для поновлення
відповідачем виплати пенсії позивачу
на підставі його заяви від 02 квітня 2013
року відсутні, а тому колегія суддів
апеляційної інстанції вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду
першої інстанції підлягає залишенню
без змін.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Печерського районного
суду міста Києва від 31 травня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Чаку Є.В.

Судді:
Файдюк В.В.

Мєзєнцев Є.І.