Справа № 818/1377/14
Суддя: В.М. Соколов
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 р.
Справа №818/1377/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Соколова В.М.

за участю секретаря судового засідання
- Заіченко А.М.,

представника позивача - Талденко О.В.,

представників відповідача - Федорченко
А.М.,

- Кореневої
С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу №818/1377/14 за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Агропідприємство
"Прогрес-технологія" до Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області про скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агропідприємство
"Прогрес-технологія" (далі по тексту -
позивач, ТОВ "Агропідприємство
"Прогрес-технологія") звернулося до
Сумського окружного адміністративного
суду з позовом до Державної податкової
інспекції у м. Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області (далі по тексту - відповідач,
ДПІ у м. Сумах), в якому просить:

1. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.
Сумах від 16.05.2014 року №3, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
в розмірі 145676,00 грн., у тому числі: 97117,00
грн. - за основним платежем та 48559,00 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.
Сумах від 16.05.2014 року №3, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на прибуток в
розмірі 47109,00 грн., у тому числі: 31406,00
грн. - за основним платежем та 15703,00 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями.

Свої вимоги позивач мотивує наступним.
Щодо завищення податку на прибуток, то
жодна із норм податкового
законодавства не встановлює право
та/чи функцію органів державної
податкової служби самостійно
встановлювати рівень звичайних цін, а
лише визначає механізми та правила, за
якими повинні діяти податкові органи
зокрема, а тому звичайні ціни визначені
податковим органом всупереч порядку,
передбаченому чинним законодавством.
Крім того, відповідачем в акті
перевірки зазначено, що ТОВ "АП
"Прогрес-Технологія" протягом II
півріччя 2012 року та 2013 року здійснювало
реалізацію великої рогатої худоби за
цінами нижче ніж справедлива вартість
біологічних активів. При цьому
зазначалося, що згідно п.39.1 ст.39 ПКУ
"Звичайна ціна застосовується у разі
здійснення платником податків ...
операцій з пов'язаними особами". Слід
зазначити, що, протягом 2012-2013 років
постійно діючою комісією, утвореною на
ТОВ "Агропідприємство
"Прогрес-Технологія", проводився
безпосередній огляд тварин основного
стада, призначених до списання і
встановлювались причини, що обумовили
їх списання. Комісією складались акти
на списання довгострокових
біологічних активів тваринництва
(вибраковка тварин) (форма N ДБАСГ-4). В
цих актах комісією були зазначені
причини вибракування худоби (у.т.ч.:
бронхопневмонія, гіпотрофія,
остеодистрофія, пупкова грижа, перелом
суглоба кінцівки, перелом
тазостегнового суглоба, глаукома та
інше). Ці хвороби молодняка худоби
стали підставою для його вибраковки та
реалізації кінцевому споживачу по
договірних цінах. Отже, на переконання
представника, позивач не порушив
вимоги закону щодо заниження ціни
товару, оскільки продукція, що
реалізовувалась була продана за
договірними цінами, тобто за
домовленістю між виробником
(продавцем) і споживачем (покупцем)
продукції.

Щодо донарахування податку на додану
вартість, то в акті перевірки
зазначено, що перевіркою повноти
визначення податкового зобов'язання за
період з 01.07.2012 по 31.12.2013 встановлено
його заниження на загальну суму 97117
грн., внаслідок порушення п.188.1 ст.188
Податкового Кодексу України, згідно
якого "База оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів ...". В ході перевірки
встановлено, що ТОВ "АП"
"Прогрес-Технологія" протягом
перевіреного періоду було реалізована
покупцям (фізичним особам та іншим)
товари (велику рогату худобу та
зернові) за цінами, що відрізняється
від звичайної ціни на реалізовані
товари. Позивач не погоджується із
вказаним порушення з аналогічних
підстав, викладених вище. Крім того, в
акті перевірки також зазначено, що
перевіркою повноти визначення
податкового кредиту за період з ТОВ "АП
"Прогрес-Технологія" встановлено його
завищення за липень 2013 р. всього на 33333
грн., внаслідок порушення п.п.14.1.181 п. 14.1
ст. 14 п. 198.6 ст. 198, п. 200.4. ст. 200, п.201.6, п.201.4
ст.201 Податкового кодексу України.
Документально вказана сума
податкового кредиту підтверджена
повністю, що підтверджується
первинними документами, в тому числі
вказаними в акті перевірки. Також
позивач зауважує, що чинним
законодавством України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
можливими допущеними порушеннями
законодавства інших юридичних осіб, на
господарюючих суб'єктів не
покладається обов'язок та не надається
право контролювати дотримання
законодавства платником податків, який
виступає контрагентом у господарській
операції.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала у
повному обсязі та просила їх
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував з
підстав, викладених у письмових
запереченнях (т.2 а.с.8-11) та зазначив, що
при перевірці правильності формування
доходів платника податку було
встановлено, що ціна реалізації за 1 кг.
товару була встановлена нижчою, ніж
справедлива вартість біологічних
активів, яка була визначена
підприємством самостійно на дату
балансу з дотриманням вимог Наказу
Мінфіну України №1315 від 29.12.2006 "Про
затвердження Методичних рекомендацій
з бухгалтерського обліку біологічних
активів", за якою зернові та велика
рогата худоба обліковувалися на
балансі підприємства, тобто нижче
фактичної собівартості. Крім того, в
ході проведення перевірки встановлено,
що згідно бази даних АІС "Система
співставлення даних податкової
звітності з ПДВ по податковим
зобов'язанням та податковому кредиту в
розрізі контрагентів" були виявлені
розбіжності по податку на додану
вартість по контрагенту -
постачальнику ТОВ «ОРЕСТ І К» за
серпень 2013 р. в сумі 33333,33 грн. На дату
складання акту вищевказані
розбіжності по податковому кредиту ТОВ
«АП «Прогрес- Технологія» не були
самостійно усунуті. Податкова
звітність за серпень 2013 р. подана до
податкового органу 20.09.2013 р. №.
Суми податкового кредиту та податкових
зобов'язань за серпень 2013р. не
декларувалися (податковий кредит,
податкове зобов'язання, сума ПДВ
становлять 0 грн.).

Суд, заслухавши представників сторін,
перевіривши матеріали справи та
оцінивши докази в їх сукупності, дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що
згідно пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, ст. 77, п.82.1 ст.82
Податкового Кодексу України та
відповідно до плану-графіка проведення
планових виїзних перевірок суб'єктів
господарювання на І кв. 2014 р. проведена
планова виїзна перевірка ТОВ
«Агропідприємство
«Прогрес-Технологія» з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства за період з 01.07.2012 по
31.12.2013, за результатами якої складено
акт №1618/2203/14006035/23 від 06.05.2014 (т.1 а.с.15-52).

Перевіркою встановлено наступні
порушення ТОВ «АП
«Прогрес-Технологія»:

1) п.п.1.20.1, п. 1.20.5 п.1.20 ст.1 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" та п.п.14.1.71 п.14.1 ст.14, п.39.1,
п.39.6 ст.39, п. п.153.2.1, п.п.153.2.3 п.153.2 ст.153
Податкового Кодексу України, у
результаті чого занижено податок на
прибуток в періоді, що перевірявся, на
загальну суму 31406 грн., у т.ч.:

3 кв. 2012 р. - 18378 грн.

4 кв. 2012 р. - 13028 грн.

2) п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 188.1 ст.188, п. 198.6 ст.
198, п. 200.4. ст. 200, п.201.4, п.201.6, ст.201
Податкового кодексу України, у
результаті чого занижено податок на
додану вартість в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 97117 грн.. у
т.ч.: липень 2012 р. - 5231 грн., серпень 2012 р. -
2001 грн., вересень 2012 р. - 10271 грн., жовтень
2012 р. - 9390 грн., листопад 2012 р. - 395 грн.,
грудень 2012 р. - 2623 грн., січень 2013 р. - 855
грн., лютий 2013 р. - 657 грн., березень 2013 р. -
10983 грн., квітень 2013 р. - 6583 грн., травень
2013 р. - 4065 грн., червень 2013 р. - 1532 грн.,
липень 2013 р. - 40293 грн., серпень 2013 р. - 2238
грн.

На підставі вказаного вище акта
перевірки посадовими особами
податкового органу були винесені
податкові повідомлення-рішення:

- від 16.05.2014 року №3, яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість в
розмірі 145676,00 грн., у тому числі: 97117,00
грн. - за основним платежем та 48559,00 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями
(т.1 а.с.69);

- від 16.05.2014 року №3, яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на прибуток в розмірі
47109,00 грн., у тому числі: 31406,00 грн. - за
основним платежем та 15703,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями (т.1
а.с.70).

Надаючи правову оцінку матеріалам
справи, суд виходить з наступного.

Щодо податкового
повідомлення-рішення ДПІ у м. Сумах від
16.05.2014 року №3, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток в розмірі 47109,00 грн.,
у тому числі: 31406,00 грн. - за основним
платежем та 15703,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями слід зазначити
наступне.

В ході проведення перевірки
посадовими особами податкового органу
було встановлено заниження
задекларованих позивачем показників
доходу від реалізації товарів, робіт,
послуг на загальну суму 149551,00 грн., у
т.ч.:

-3 кв. 2012 року - 87513.00 грн.;

-4 кв. 2012 року - 62038, 00 грн.

На переконання посадових осіб
податкового органу позивачем були
порушені вимоги п.п. 1.20.1 п. 1.20. ст.. 1
закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» та п.п. 14.1.71. п. 14.1.
ст.. 14, п. 39.1. ст.. 39, п.п. 153.2.1, п.п. 153.2.3., п.
153.2 ст. 153 Податкового кодексу України.
Дані порушення обґрунтовуються тим, що
ТОВ «АП «Прогрес-Технологія» протягом
перевіряємого періоду було
реалізовано покупцям (фізичним та
юридичним особам) товари (велику рогату
худобу та зернові) за цінами, що
відрізняються від звичайної ціни на
реалізовані товари.

Однак, на переконання суду, такі
висновки є необґрунтованими з огляду
на наступне.

Податковим органом було здійснено
перевірку ТОВ «Прогрес-Технологія» за
період з 01.07.2012 року по 31.12.2013 року.

Умовно даний період за критерієм
законодавства, що регулювало
застосування «звичайних цін», можна
поділити на 3 (три) частини: до 01.01.2013
року , тобто до набрання чинності ст. 39
Податкового кодексу України, порядок
визначення звичайних цін регулюється
п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств». З
01.01.2013 року по 31.08.2013 року - порядок
визначення звичайних цін регулюється
ст. 39 Податкового кодексу України. З
01.09.2013 року - ст. 39 Податкового кодексу
України у новій редакції, яка регулює
трансфертне ціноутворення.

Аналізуючи спірні правовідносини, що
виникли в 2012 році суд виходить із
наступного.

На переконання посадових осіб
податкового органу позивачем були
порушені, зокрема, вимоги п.п. 153.2.1. п.
153.2. ст.153 ПК України (в редакції, що
діяла на момент виникнення спірних
правовідносин). Даною нормою
передбачено, що дохід, отриманий
платником податку від продажу товарів
(виконання робіт, надання послуг)
пов'язаним особам, визначається
відповідно до договірних цін, але не
менших від звичайних цін на такі
товари, роботи, послуги, що діяли на
дату такого продажу, у разі, якщо
договірна ціна на такі товари (роботи,
послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (роботи, послуги).

Оскільки покупцями, яким було
реалізовано товари, є фізичні особи,
СПД ФО, та сільськогосподарські
підприємства, що сплачують фіксований
податок, то операції з ними підпадають
під операції з пов'язаними особами.

При перевірці правильності формування
доходів платника податку було
встановлено, що ціна реалізації за 1кг
товару була встановлена нижчою, ніж
справедлива вартість біологічних
активів, яка була визначена
підприємством самостійно на дату
балансу з дотриманням вимог Наказу
Мінфіну України №1315 від 29.12.2006 р. «Про
затверджений Методичних рекомендацій
з бухгалтерського обліку біологічних
активів», за якою зернові та велика
рогата худоба обліковувалися на
балансі підприємства, тобто нижче
фактичної собівартості.

Реєстр первинних документів, за якими
проведено реалізацію, кількість та
вартість реалізованої продукції, а
також розрахунки заниження обсягів
реалізації відображено у реєстрі, що
додається до акту перевірки (т.1 а.с. 60-62).

Відповідно до п. 39.1. ст.39 ПК України,
звичайна ціна на товари (роботи,
послуги) збігається з договірною ціною,
якщо інше не встановлено цим Кодексом і
не доведено зворотне, в тому числі в
результаті неможливості визначення
звичайної ціни із застосуванням
положень пунктів 39.3 - 39.4 цієї статті.

Звичайна ціна застосовується у разі
здійснення платником податків:

а) бартерних операцій;

б) операцій з пов'язаними особами;

в) операцій з платниками податків, що
застосовують спеціальні режими
оподаткування або інші ставки, ніж
основна ставка податку на прибуток, або
не є платником цього податку, крім
фізичних осіб, які не є суб'єктами
підприємницької діяльності;

г) в інших випадках, визначених цим
Кодексом.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 п. 1
розділу ХІХ ПК України «Прикінцеві
положення», стаття 39 цього Кодексу
набирає чинності з 1 січня 2013 року. Отже
спірні правовідносини до цього часу
були врегульовані положеннями п.п. 1.20.1
п.1.20 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

В зазначеному періоді, тобто до 01 січня
2013 року, на переконання посадових осіб
податкового органу, було допущено
порушення в частині визначення
звичайної ціни при реалізації зернових
власного виробництва, а також ВРХ.
Обсяги та цінові показники зазначених
товарів відображені в додатках до акту
перевірки (т. 1 а.с. 60-62).

В ході судового розгляду справи такі
висновки не знайшли свого
підтвердження з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог п.п. 1.20.1 п.1.20
ст. 1 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», якщо цим
пунктом не встановлено інше, звичайною
вважається ціна товарів (робіт, послуг),
визначена сторонами договору. Якщо не
доведене зворотне, вважається, що така
звичайна ціна відповідає рівню
справедливих ринкових цін.

Цією ж нормою передбачено, що
справедлива ринкова ціна - це ціна, за
якою товари (роботи, послуги)
передаються іншому власнику за умови,
що продавець бажає передати такі
товари (роботи, послуги), а покупець
бажає їх отримати за відсутності
будь-якого примусу, обидві сторони є
взаємно незалежними юридично та
фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг).

Ринок товарів (робіт, послуг) і сфера
обігу товарів (робіт, послуг), яка
визначається виходячи з можливості
покупця (продавця) реально і без
значних додаткових витрат придбати
(продати) товар (роботу, послугу) на
найближчій стосовно будь-якої із
сторін договору території.

Пунктом 1.20.2 ст. 1 вказаного Закону
встановлено, що для визначення
звичайної ціни товару (робіт, послуг)
використовується інформація про
укладені на момент продажу такого
товару (роботи, послуги) договори з
ідентичними (однорідними) товарами
(роботами, послугами) у співставних
умовах. Зокрема, враховуються такі
умови договорів, як кількість (обсяг)
товарів (наприклад, обсяг товарної
партії), строки виконання зобов'язань,
умови платежів, звичайних для такої
операції, а також інші об'єктивні умови,
що можуть вплинути на ціну. При цьому
умови договорів на ринку ідентичних (у
разі їх відсутності - однорідних)
товарів (робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована.

Пунктом 1.20.6 ст. 1 даного Закону
визначено, що у разі, коли на
відповідному ринку товарів (робіт,
послуг) не здійснюються операції з
ідентичними (у разі їх відсутності -
однорідними) товарами (роботами,
послугами), або якщо неможливо
визначити їх ціну через відсутність
або недоступність відповідної
інформації, звичайною ціною вважається
ціна договору.

Пунктами 1.20.8 та 1.20.10 ст. 1 цього Закону
вказано, що обов'язок доведення того, що
ціна договору не відповідає рівню
звичайної ціни у випадках, визначених
ним Законом, покладається на
податковий орган у порядку,
встановленому Законом.

При проведенні перевірки платника
податку податковий орган має право
надати запит, а платник податку
зобов'язаний обґрунтувати рівень
договірних цін або послатися на норми
абзацу першого підпункту 1.20.1 цього
пункту.

Як вбачається з акту перевірки, такий
запит платнику податків не
направлявся, жодним іншим чином чи
способом питання встановлення
справедливої ринкової ціни не
здійснювалось.

Однак, посадові особи податкового
органу при здійсненні перевірки,
виходили виключно з положень пп. 1.20.5-1
вищенаведеного Закону, яким
встановлено, якщо звичайна ціна не може
бути визначена з використанням норм
попередніх підпунктів цього пункту, то
для доказів обґрунтування її рівня
застосовуються правила, визначені
національними положеннями
(стандартами) бухгалтерського обліку, а
також національними стандартами з
питань оцінки майна та майнових прав. З
метою оподаткування терміни
"справедлива вартість", "ринкова
вартість" та "чиста вартість
реалізації", які використовуються в
національних положеннях (стандартах)
бухгалтерського обліку та
національних стандартах з питань
оцінки майна і майнових прав,
прирівнюються до терміну "звичайна
ціна", визначеного цим Законом.

В той же час, норми пп.1.20.5 цього Закону
використовуються лише у випадку, коли
звичайна ціна не може бути визначена з
використанням норм попередніх
підпунктів цього пункту.

В ході судового розгляду справи,
зокрема з акту перевірки та пояснень
представника відповідача, було
встановлено, що посадові особи ДПІ у м.
Сумах не використала жодного із
можливих способів визначення
звичайної ціни, зазначених у п.1.20, крім
пп. 1.20.5 п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Так, зокрема, другим абзацом пп. 1.20.1
п.1.20. ст.1 вищевказаного Закону
встановлено, якщо товари (роботи,
послуги), ідентичні (за їх відсутності -
однорідні) товарам (роботам, послугам),
стосовно яких визначається звичайна
ціна, прилюдно пропонуються до продажу,
або мають ціни, встановлені на
організованому ринку цінних паперів,
або мають біржову ціну (біржове
котирування), визначення звичайної
ціни у встановленому в абзаці першому
цього підпункту порядку здійснюється
із врахуванням таких факторів.

Крім того, пп.1.20.3 п.1.20 ст.1 цього ж Закону
встановлено, що для товарів (робіт,
послуг), які продаються шляхом
прилюдного оголошення умов їх продажу,
звичайною визнається ціна, що
міститься у такому прилюдному
оголошенні.

До останнього (оголошення), крім
традиційних публічних договорів, можна
віднести й інші способи поширення
інформації про товар та умови його
продажу, призначеної для широкого
загалу, а саме: прайс-листи, каталоги,
оголошення в друкованих ЗМІ, рекламні
оголошення на телебаченні, в мережі
Інтернет тощо.

Пунктом 13 Указу Президента України "Про
деякі заходи з дерегулювання
підприємницької діяльності" від 23.07.1998
року № 817/98 визначено, що індикативні
або звичайні ціни на товари (роботи,
послуги) для застосування їх у
податкових або митних цілях
установлюються на підставі
статистичної оцінки рівня пін
реалізації таких товарів (робіт,
послуг) на внутрішньому ринку України,
яка проводиться уповноваженим
державним органом у визначеному ним
порядку. Там же визначено, що
індикативні або звичайні ціни не
можуть встановлюватися органами
виконавчої влади, які використовують
їх для нарахування та стягнення
податків і зборів (обов'язкових
платежів) та неподаткових платежів,
крім випадків відсутності
статистичних даних про рівень цін на
окремі види товарів (робіт, послуг).

Тобто, будь-яке застосування
податковим органом "звичайних цін" є
можливим виключно у випадках продажу
товарів (робіт, послуг) пов'язаним
особам або придбання товарів у таких же
осіб лише за наявності незвичайних
умов ведення господарської діяльності,
що повинно бути доведено саме
податковим органом належним чином та
за умови відсутності належного
обґрунтування фактичної ціни продажу
або придбання, яка при цьому повинна не
відповідати статистичній оцінці рівня
цін реалізації таких товарів (робіт,
послуг) на внутрішньому ринку України
та при цьому податковий орган несе
обов'язок належного доведення самого
факту того, що фактична ціна договору
не відповідає рівню звичайної ціни. При
цьому податковий орган має довести, що
в нього є належна інформація про
укладені на момент продажу товару
(роботи, послуги) договори з
ідентичними (однорідними) товарами
(роботами, послугами) у співставних
умовах, що дозволило б йому висунути
обґрунтовані претензії до фактичної
ціни договору.

Так, протягом 2 півріччя 2012 року
Позивачем здійснювалась реалізація
пшениці 5 класу на внутрішньому ринку
України за цінами 1,5 грн. - 1,6грн. - 1.7грн. -
1.8грн. за 1 кг при собівартості 1,9 - 2,1
грн./кг, як зазначено у додатку до акту
перевірки.

Але, податковим органом не здійснено
жодного запиту у державні органи
статистики чи Торгово-промислову
палату України, товарну чи аграрну
біржі, з метою встановлення
мінімальної та/чи максимальної ціни на
пшеницю відповідного класу (5 клас).

Як вбачається з акту перевірки,
податковим органом не проводився
моніторинг прилюдних оголошень, в тому
числі прайс-листів, каталогів,
оголошень у друкованих ЗМІ, рекламних
оголошеннях, з метою виявлення цінових
пропозицій щодо купівлі/продажу
пшениці в цілому та 5 класу зокрема.

Натомість позивачем надано інформацію
компанії Укрселко (Ukrselko) (т. 1 а.с. 80-91) -
спеціалізована трейдингова компанія,
яка надає повний спектр послуг
пов'язаних з закупівлею, зберіганням,
переробкою та експортом продукції
рослинного походження, яка провела
аналіз ринку зернових за оцінками,
вартість пшениці 3 класу склала за
серпень 2012 року 236 дол. США, що за курсом
НБУ (799,25 грн. за 100 дол. США) на вказаний
період складала 1,9 грн. Це ціна на
світовому ринку на пшеницю, що на 2
класи вище за своєю якістю.

Згідно відповіді Головною управління
статистики у Сумській області від
20.05.2014 року № 06.02-61-3055 (т. 1 а.с. 75)
ціна реалізації пшениці за період з
липня по грудень 2012 року коливалась від
1344,20грн. до 1536,10грн. за тону. При цьому
ціна зафіксована на пшеницю 1-3 класу.
Щодо цін на пшеницю 5 класу - органи
статистики повідомляють, що
статистична інформація щодо середніх
цін реалізації пшениці 5-го класу
органами державної статистики не
розробляється. Отже, навіть якщо брати
середні статистичні ціни на пшеницю
вищого класу, позивач здійснив продаж
зерна в межах таких цін.

Крім того, наказом Міністерства
аграрної політики та продовольства
України від 14.03.2012 року №125,
зареєстрованого у Мінюсті України
26.03.2012 року за №448/20761, встановлена
інтервенційна ціна у 2012/2013 періоді на
рівні мінімальна 1529,00грн. - 1535,00грн. (з
ПДВ) та максимальна 1880,00грн. - 1911,00грн. (з
ПДВ). Таким чином, навіть в порівнянні
до мінімальних цін при здійсненні
імпортно-експортних операцій з
пшеницею 5 класу позивачем не порушено
вимоги щодо рівня звичайної ціни.

Також, в акті перевірки зазначено, що
ТОВ «АП «Прогрес-Технологія» протягом
II півріччя 2012 року та 2013 року
здійснювало реалізацію ВРХ за цінами
нижче ніж справедлива вартість
біологічних активів.

При цьому посадові особи податкового
органу посилались на положення п.39.1
ст.39 ПКУ, де зазначено, що звичайна ціна
на товари (роботи, послуги) збігається з
договірною ціною, якщо інше не
встановлено цим Кодексом і не доведено
зворотне, в тому числі в результаті
неможливості визначення звичайної
ціни із застосуванням положень пунктів
39.3 - 39.4 цієї статті.

Варто зазначити, що при наданні
правової оцінки спірним
правовідносинам, що склалися протягом
II півріччя 2012 року та 2013 року (до 01.09.2013
року), необхідно враховувати ч. 2 п. 1
розділу ХІХ ПК України «Прикінцеві
положення», згідно яких стаття 39 цього
Кодексу набирає чинності з 1 січня 2013
року.

Отже спірні правовідносини до 1 січня
2013 року врегульовувались положеннями
п.п. 1.20.1 п.1.20 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», а
з 01.01.2013 року по 01.09.2013 року положеннями
статті 39 ПК України.

Зміст статті 1.20 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
наводився вище, щодо положень ст. 39 ПК
України (в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин) слід
зазначити наступне.

Відповідно до вимог п. 39.1. Звичайна ціна
на товари (роботи, послуги) збігається з
договірною ціною, якщо інше не
встановлено цим Кодексом і не доведено
зворотне, в тому числі в результаті
неможливості визначення звичайної
ціни із застосуванням положень пунктів
39.3 - 39.4 цієї статті.

Звичайна ціна застосовується у разі
здійснення платником податків:

а) бартерних операцій;

б) операцій з пов'язаними особами;

в) операцій з платниками податків, що
застосовують спеціальні режими
оподаткування або інші ставки, ніж
основна ставка податку на прибуток, або
не є платником цього податку, крім
фізичних осіб, які не є суб'єктами
підприємницької діяльності;

г) в інших випадках, визначених цим
Кодексом.

В даному випадку, посадові особи
податкового органу дійшли висновку про
необхідність застосування звичайної
ціни на підставі підпункту «в» ч. 2 п. 39.1.
ст.. 39 ПК України.

Так, відповідно до вимог п. 39.2. ст.39 ПК
України, визначення звичайної ціни у
випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснюється за одним з методів,
вказаних в цьому пункті.
Встановлюються такі методи визначення
звичайної ціни:

а) порівняльної неконтрольованої ціни
(аналогів продажу);

б) ціни перепродажу;

в) "витрати плюс";

г) розподілення прибутку;

ґ) чистого прибутку.

При визначенні звичайної ціни згідно з
методами, встановленими цим пунктом,
використовується інформація про ціни в
операціях між непов'язаними особам у
співставних умовах на відповідному
ринку товарів (робіт, послуг).

При цьому умови визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами істотно не впливає на
ціни, які отримуються в результаті
застосування методів, встановлених цим
пунктом.

В ході проведення перевірки посадовими
особами податкового органу був
використаний метод "витрати плюс".

Згідно п.39.6. ПКУ, За методом "витрати
плюс" застосовується ціна, що
складається з собівартості готової
продукції (товарів, робіт, послуг), яку
визначає продавець, і відповідної
націнки, звичайної для відповідного
виду діяльності за співставних умов.

При перевірці правильності формування
доходів платника податку було
встановлено, що ціна реалізації за 1кг
живої ваги була встановлена нижчою, ніж
справедлива вартість біологічних
активів, яка була визначена
підприємством самостійно на дату
балансу (31.12.2012 р.) з дотриманням вимог
Наказу Мінфіну України №1315 від 29.12.2006 р.
«Про затвердження Методичних
рекомендацій з бухгалтерського обліку
біологічних активів», за якою дана
худоба обліковувалася на балансі
підприємства, тобто нижче фактичної
собівартості.

Окрім того у ході перевірки було
встановлено, що протягом 2013 р. ТОВ «АП
«Прогрес-Технологія» було самостійно
проведено коригування собівартості
реалізованої худоби на суму заниження
фактичної собівартості у порівнянні із
ціною продажу відповідної одиниці
продукції.

Як свідчать матеріали документальної
перевірки, звичайні ціни реалізації
великої рогатої худоби податковим
органом було визначено на рівні ціни
придбання великої рогатої худоби від
постачальника по періодах, а саме: по 63
головах худоби у II півріччі 2012 року та
100 головах у 2013 році.

Разом з тим, відповідно до п. 3.4.
Методичних рекомендацій щодо
застосування спеціалізованих форм
первинних документів з обліку
довгострокових та поточних
біологічних активів, затверджених
Наказом Міністерства аграрної
політики України від 21.02.2008р. №3,
вибракування продуктивної та робочої
худоби, інших видів тварин
відбувається при втраті ними
господарсько-корисних якостей:
значному зниженні продуктивності,
втраті племінної або робочої цінності,
захворюванні невиліковними хворобами,
а також внаслідок травматичних
наслідків, старості або недостатньої
розвиненості на підставі Акта на
списання довгострокових біологічних
активів тваринництва (вибраковка
тварин) (форма N ДБАСГ-4).

Для визначення непридатності тварин до
подальшого використання, а також для
складання необхідної документації
утворюються постійно діючі комісії,
які проводять безпосередній огляд
тварин основного стада, призначених до
списання і встановлюють причини, що
обумовили їх списання. Комісія складає
Акт на списання довгострокових
біологічних активів тваринництва
(вибраковка тварин) (форма N ДБАСГ- 4) із
зазначенням клички (інвентарного
номера) тварини, породи, батьків, живої
маси на дату вибракування, стану
вгодованості, причин вибракування та
визначає подальше використання тварин,
вибракуваних з основного стада.

Слід зазначити, що, протягом 2012-2013 років
постійно діючою комісією, утвореною на
ТОВ «Агропідприємство
«Прогрес-Технологія», проводився
безпосередній огляд тварин основного
стада, призначених до списання і
встановлювались причини, що обумовили
їх списання. Комісію складались акти на
списання довгострокових біологічних
активів тваринництва (вибраковка
тварин) (форма N ДБАСГ-4). В цих актах
комісією були зазначені причини
вибракування худоби (у.т.ч.:
бронхопневмонія, гіпотрофія,
остеодистрофія, пупкова грижа, перелом
суглоба кінцівки, перелом
тазостегнового суглоба, глаукома та
інше). (т.1 а.с. 143-214). Ці хвороби молодняка
худоби стали підставою для його
вибраковки та реалізації кінцевому
споживачу по договірних цінах.

При цьому, відповідно до вимог ч. 2, 3 ст.
39.2 ПК України, при визначенні звичайної
ціни згідно з методами, встановленими
цим пунктом, використовується
інформація про ціни в операціях між
непов'язаними особам у співставних
умовах на відповідному ринку товарів
(робіт, послуг).

При цьому умови визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами істотно не впливає на
ціни, які отримуються в результаті
застосування методів, встановлених цим
пунктом.

З огляду на те, що в даному випадку
відбувалась реалізація вибракованого
ВРХ визначення звичайної ціни
відбувалось у неспівставних умовах.

Варто також звернути увагу на
процедуру визначення звичайної ціни,
як згідно вимог Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та і згідно Податкового кодексу
України.

Так відповідно до вимог п.п. 1.20.10. п. 1.20
ст. 20 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», донарахування
податкових зобов'язань платника
податку податковим органом внаслідок
визначення звичайних цін здійснюється
за процедурою, встановленою законом
для нарахування податкових зобов'язань
за непрямими методами, а для платників
податку, визнаних природними
монополістами згідно із законом, -
також відповідно до принципів
регулювання цін, встановлених таким
законом.

В свою чергу, відповідно до вимог п. 39.14.
ст.. 39 ПК України, обов'язок доведення
того, що ціна договору (правочину) не
відповідає рівню звичайної ціни,
покладається на контролюючий орган у
порядку, встановленому законом.

Під час проведення перевірки платника
податку контролюючий орган має право
надати запит, а платник податку
зобов'язаний обґрунтувати рівень
договірних цін або послатися на норми
абзацу першого цього пункту.

Пунктом 39.15. ст.. 39 ПК України
встановлено, що у разі відхилення
договірних цін у податковому обліку
платника податків у бік збільшення або
зменшення від звичайних цін менше ніж
на 20 відсотків, таке відхилення не може
бути підставою для визначення
(нарахування) податкового зобов'язання,
коригування від'ємного значення
об'єкта оподаткування або інших
показників податкової звітності.

Визначені із застосуванням звичайних
цін база, об'єкт оподаткування та інші
показники податкового обліку
використовуються контролюючими
органами для проведення розрахунку
податкових зобов'язань, коригування
від'ємного значення об'єкта
оподаткування або інших показників
податкової звітності за результатами
проведення перевірки.

За результатами цієї перевірки
приймається відповідне податкове
повідомлення-рішення. У разі коли
платник податків розпочинає процедуру
оскарження цього податкового
повідомлення-рішення, або несплати
відповідної суми, визначеної в такому
податковому повідомленні-рішенні,
протягом строків, встановлених цим
Кодексом податкове
повідомлення-рішення вважається
відкликаним. Керівник контролюючого
органу зобов'язаний звернутися до суду
з позовом про нарахування та сплату
податкових зобов'язань, коригування
від'ємного значення об'єкта
оподаткування або інших показників
податкової звітності.

Зі змісту наведеної законодавчої норми
вбачається послідовний алгоритм дій
органу державної податкової служби з
визначення платникові податків
податкових зобов'язань із
застосуванням звичайних цін. Цей
алгоритм передбачає такі обов'язкові
етапи, як проведення перевірки та
винесення за її результатами окремого
податкового повідомлення-рішення, у
якому визначається сума грошових
зобов'язань внаслідок використання
звичайних цін.

У разі оскарження вказаного
податкового повідомлення-рішення
платником податків або несплати
визначеної в ньому суми таке
повідомлення-рішення вважається
відкликаним. І лише після цього
керівник органу державної податкової
служби звертається з позовом до
платника податків про нарахування та
сплату податкових зобов'язань,
коригування від'ємного значення
об'єкта оподаткування або інших
показників податкової звітності.

В даному випадку даний алгоритм дій
посадових осіб податкового органу був
порушений.

Окремо варто зауважити, що відповідно
до абзацу 2 пункту 39.1 ст.39 ПК України
встановлено, що звичайна ціна
застосовується у разі здійснення
платником податків, зокрема, операцій з
платниками податків, що застосовують
спеціальні режими оподаткування або
інші ставки, ніж основна ставка податку
на прибуток, або не є платником цього
податку, крім фізичних осіб, які не є
суб'єктами підприємницької діяльності.

Як вбачається з акту перевірки (аркуш 11
Акту), у ході перевірки було
встановлено, що протягом 2013 року ТОВ
«АП «Прогрес-Технологія» було
реалізовано велику рогату худобу
фізичним особам, які не є платниками
податку на прибуток, оскільки немає
можливості їх ідентифікувати. Тобто,
кінцевим споживачем, який придбавав
ВРХ були фізичні особи, не
зареєстровані як підприємці. Дана
обставина також підтверджується
додатком до акту перевірки у вигляді
реєстру первинних документів, що
стосуються порушення в частині
визначення звичайної ціни при
реалізації ВРХ за період з 01.07.2012 року
по 31.12.13 року. (а.с. 61-62).

А отже, до господарських операцій з
реалізації ВРХ фізичним особам, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності,
звичайні ціни не застосовуються.

Враховуючи викладені обставини, суд
дійшов висновку про необґрунтоване
донарахування позивачеві зобов'язань з
податку на прибуток у зв'язку із
заниженням валового доходу
підприємства через заниження вартості
реалізації товарів нижче рівня
звичайних цін.

Щодо донарахування посадовими особами
податкового органу зобов'язань з
податку на додану вартість.

В акті перевірки зазначено, що
перевіркою повноти визначення
податкового зобов'язання за період з
01.07.2012 р. по 31.12.2013 р. встановлено його
заниження на загальну суму 97117 грн.,
внаслідок порушення п.188.1 ст.188
Податкового Кодексу України із змінами
та доповненнями згідно якого, база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів.

В ході перевірки встановлено, що ТОВ
«АП «Прогрес-Технологія» протягом
перевіреного періоду було реалізована
покупцям (фізичним особам та іншим)
товари (велику рогату худобу та
зернові) за цінами, що відрізняється
від звичайної ціни на реалізовані
товари.

Однак, такі висновки посадових осіб
податкового органу були спростовані в
ході судового розгляду даної справи, з
підстав зазначених вище, в контексті
дослідження обставин донарахування
зобов'язань з податку на прибуток.

В акті перевірки також зазначено, що
перевіркою повноти визначення
податкового кредиту за період з ТОВ «АП
«Прогрес-Технологія» встановлено його
завищення за липень 2013 р. всього на 33333
грн., внаслідок порушення п.п.14.1.181 п. 14.1
ст. 14 п. 198.6 ст. 198, п. 200.4. ст. 200, п.201.6, п.201.4
ст.201 Податкового кодексу України.

В ході проведення перевірки
встановлено, що згідно бази даних АІС
«Система співставлення даних
податкової звітності з ПДВ по
податковим зобов'язанням та
податковому кредиту в розрізі
контрагентів» були виявлені
розбіжності по податку на додану
вартість по контрагенту -
постачальнику ТОВ «ОРЕСТ І К» за
серпень 2013 р. в сумі 33333,33 грн.

Разом з тим, в ході судового розгляду
справи встановлено наступне.

Між ТОВ «АП «Прогрес- Технологія» та
ТОВ «ОРЕСТ І К» було укладено договір
купівлі-продажу №1 від 27.05.2013 р. (т. 1 а.с.
215).

Згідно вказаного договору ТОВ АВ
«Прогрес-Технологія» у липні 2013 р. було
отримано від ТОВ "ОРЕСТ І К" обладнання,
комплектуючі та послуги по
встановленню та підключенню
обладнання на загальну 200000 грн., у т.ч.
33333 грн. ПДВ.

Отримання товарів та послуг
підтверджується видатковими
накладними:

- № 1 від 23.07.13, отримано короба
злеватора на суму 27500,00 грн.;

- № 2 від 23.07.13, отримано вентилятор БЦС-50
з двигуном на суму 10000,00 грн., циклон до
БЦС-50 на суму 5833,33 грн., Зіп до БЦС-50 на
суму 10000,00 грн., зерно провід на суму 2400,00
грн., решета на суму 2600,00 грн.;

- № 3 від 23.07.13, отримано бочку БЦС-50, на
суму 25166,67 грн., пульт на суму 4000,00 грн.;

- № 4 від 23.07.13, отримано бочку БЦС-50 на
суму 25166,67 грн., метізи на суму 400,00 грн.,
двигун до норії на суму 3600,00 грн.;

- №5 від 23.07.13, отримано стрічку норій з
ковшами 29 м. на суму 6380,00 грн., головка
норій на суму 20286,66 грн.;

- № 7 від 23.07.13, отримано флянці на суму
1000,00 грн., сектора на суму 600,00 грн., пило
збірник на суму 6000,00 грн., контр
привід на суму 2500,00 грн. очисник в зборі
на суму 3233,33 грн. (т.1 а.с. 229-234).

Отримання послуг з установки та
підключення обладнання
підтверджується актом виконаних робіт
№ 1 від 23.07.13 на загальну суму з ПДВ 12000
грн. (т. 1 а.с. 228).

Розрахунки за виконані роботи
проведено шляхом перерахування
грошових коштів з розрахункового
рахунку ТОВ АВ «Прогрес-Технологія»
згідно платіжних доручень: №675 від 29.05.13
- 33000 грн.; №1152 від 30.05.13 - 37000 грн.; №1210 від
05.06.13 - 70000 грн.; №757 від 14.06.13 - 32000 грн.;
№1327 від 14.06.13 - 28000 грн. (т. 1 а.с. 222-226).

Матеріальні цінності було доставлено у
м.Суми перевізником ОСОБА_4 на
автомобілі МАН НОМЕР_1 з м. Житомир, вул.
Вітрука, 49, що підтверджується
товарно-транспортною накладною №001757
від 23.07.13 (а.с. 239).

До складу податкового кредиту ТОВ АВ
«Прогрес-Технологія» було включено
суми ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ
«ОРЕСТ І К» на підставі наступних
податкових накладних:

- № 1 від 23.07.2013 року на суму ПДВ 5500,00 грн.;

- № 2 від 23.07.2013 року на суму ПДВ 6166,67 грн.;

- № 3 від 23.07.2013 року на суму ПДВ 5833,33 грн.;

- № 4 від 23.07.2013 року на суму ПДВ 5833,33 грн.;

- № 5 від 23.07.2013 року на суму ПДВ 5333,31 грн.;

- № 6 від 23.07.2013 року на суму ПДВ 2000,00 грн.;

- № 7 від 23.07.2013 року на суму ПДВ 2666,67 грн.
(т. 1 а.с. 235-238).

Отримані товари були використані для
ведення господарської діяльності, а
саме були оприбутковані на баланс
підприємства у якості основних
засобів, що підтверджується
інвентарною карткою основних засобів
(т. 1 а.с 240), а також актом приймання -
здавання відремонтованих,
реконструйованих та модернізованих
об'єктів (т. 1 а.с. 214).

Отже в судовому засіданні, на підставі
аналізу первинних документів, було
достовірно встановлено фактичне
виконання господарської операції між
позивачем та ТОВ «ОРЕСТ І К».

Надаючи правову оцінку матеріалам
справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14
Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 198.1. ст. 198 Податкового кодексу
визначено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше;

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3. ст. 198 ПКУ визначено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з, зокрема,
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

З огляду на викладені норми
Податкового кодексу України можна
дійти висновку про існування
декількох підстав для формування
податкового кредиту з ПДВ, а саме:
наявність у платника податку - покупця
належно оформленої податкової
накладної, використання придбаного
товару (послуги) у власній
господарській діяльності, а також
фактичне виконання господарської
операції за наслідками якої виникає
право на податковий кредит з ПДВ.

Крім того, окремо варто зауважити, що
для віднесення відповідних сум
податків, сплачених в ціні товару до
податкового кредиту, в розумінні
Податкового кодексу України, не
передбачається обов'язкова умова про
сплату цих сум до бюджету
контрагентами. Якщо контрагент не
виконав своїх зобов'язань по належному
формуванню первинних документів для
підтвердження податкового кредиту або
зобов'язання з ПДВ, то це не може
тягнути відповідальності та
негативних наслідків саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо формування податкового кредиту з
ПДВ та має всі документальні
підтвердження його розміру.

Даний висновок також узгоджується із
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява № 3991/03). Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що "платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності".

Враховуючи викладені обставини, суд
дійшов висновку про необґрунтованість
висновків посадових осіб податкового
органу про завищення позивачем суми
податкового кредиту з ПДВ за липень 2013
р. всього на 33333 грн. 00 коп.

Отже, суд дійшов висновку, що податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Сумах від
16.05.2014 року №3 та від 16.05.2014 року
№3 не відповідають вимогам ч. 3 ст.
2 КАС України, у зв'язку з чим підлягають
визнанню протиправними та скасуванню.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем при подачі позовної заяви
було сплачено судовий збір згідно
платіжного доручення №1945 від 26.05.2014 в
сумі 385,57 грн. (а.с.2).

З огляду на викладене вище, позивачеві
підлягає відшкодуванню з Державного
бюджету України сума судового збору в
розмірі 385,57 грн.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агропідприємство "Прогрес-технологія"
до Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області про скасування
податкових повідомлень-рішень -
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення ДПІ у м.
Сумах від 16.05.2014 року №3 та від
16.05.2014 року №3.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Агропідприємство
"Прогрес-технологія" ()
витрати зі сплати судового збору в сумі
385,57 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
В.М. Соколов

Повний текст постанови складено 27.06.2014
року.

З оригіналом згідно

Суддя
В.М. Соколов