Справа № 2а-5677/11/2510
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/49042/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги С.В.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Корюківському районі Чернігівської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Корюківському районі Чернігівської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії.

Постановою Корюківського районного
суд Чернігівської області від 29 червня
2011 року позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2012
року скасовано постанову
Корюківського районного суд
Чернігівської області від 29 червня 2011
року. Ухвалено нове рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, а рішення суду першої
інстанції залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІ
групи внаслідок захворювання,
пов'язаного з ліквідацією наслідків
аварії на ЧАЕС та отримує пенсію,
призначену йому у відповідності зі
статтею 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Статтею 49 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ встановлено, що пенсії особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Частиною четвертою статті 54 цього
Закону, що визначає підстави та умови
призначення державних пенсій особам,
віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з
втратою годувальника, встановлено, що в
усіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими по ІІ групі
інвалідності - 8 мінімальних пенсій за
віком.

Згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 13 липня 2004 року № 894 "Про
підвищення розмірів пенсій,
призначених відповідно до частини
четвертої статті 54 Закону про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" збільшено з 1 вересня 2004
року на 12 відсотків пенсії (без
урахування надбавок, підвищень,
додаткових пенсій, державної допомоги
та сум індексацій), призначені
відповідно до частини четвертої статті
54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Відповідно до підпункту 1 пункту 2
вказаної постанови мінімальний розмір
пенсії, передбачений частиною
четвертою статті 54 Закону, не може бути
нижчим: для інвалідів з числа учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою: по 1 групі - 540 гривень, II
групі - 500 гривень, ІІІ групі - 467 гривень.

Аналіз наведених положень Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
та постанов Кабінету Міністрів України
від 13 липня 2004 року № 894 "Про підвищення
розмірів пенсій, призначених
відповідно до частини четвертої статті
54 Закону про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", свідчить,
що положення даної постанови підлягали
застосуванню лише для перерахунку
пенсій, призначених відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 03 січня 2002 року № 1 "Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету",
тобто, виходячи з величини 19,91 гривні.

Перерахунок пенсії відповідно до
зазначеної постанови Кабінету
Міністрів України мав разовий
характер.

Зазначена постанова передбачала
збільшення розміру пенсії, призначеної
з урахуванням постанови Кабінету
Міністрів України від 03 січня 2002 року
№ 1, у той час, як позивачу розмір пенсії
перерахований, виходячи з мінімального
розміру пенсії за віком (згідно
судового рішення, яке набрало законної
сили), встановленого Законами України
про Державний бюджет України у
відповідних роках та статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", за
приписами якої мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов правильного висновку, що вимоги
позивача про збільшення розміру пенсії
на 12 % згідно постанови Кабінету
Міністрів України від 13 липня 2004 року №
894 "Про підвищення розмірів пенсій,
призначених відповідно до частини
четвертої статті 54 Закону про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" є безпідставними.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржуване рішення суду постановлене
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводами
касаційної скарги не спростовуються
висновки, викладені в судовому рішенні,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 травня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Корюківському районі
Чернігівської області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Гаманко

Судді
С.В.
Білуга

А.Ф. Загородній

З оригіналом згідно

Помічник судді О.П. Торута