Справа № 2а-5833/09/1470
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2014-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

----------------------
У Х В А Л А

25 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-5833/09/1470

Категорія: 8.1 Головуючий в 1 інстанції:
Біоносенко В. В. Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Романішина Л.В., Єщенка О.В.

за участю секретаря - Цуцкірідзе М.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 11
травня 2012 року за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Центральному районі
м.Миколаєва Миколаївської області
Державної податкової служби про
визнання протиправною та скасування
другої податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2009 року ФОП ОСОБА_2 звернулася
до суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Центральному районі м.Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби про визнання
протиправною та скасування другої
податкової вимоги №2/364 від 27 травня 2009
року, посилаючись на те, що у
відповідача не було підстав для
винесення вимоги, так як визначена нею
сума являється не узгодженою у зв'язку
з оскарженням платником податків в
адміністративному порядку податкового
повідомлення-рішення №/2 від
03.02.2009р.

За наслідками розгляду
адміністративного позову
Миколаївським окружним
адміністративним судом 11 травня 2012
року ухвалено постанову про відмову в
задоволені адміністративного позову
ФОП ОСОБА_2

Приймаючи означене рішення,
Миколаївський окружний
адміністративний суд виходив з того, що
питання узгодженості податкового
зобов'язання позивача на суму 9892,5 грн.
вже вирішено постановою
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2009
року, яка набрала законної сили, і
оскільки з моменту вручення першої
податкової вимоги до моменту винесення
другої податкової вимоги пройшло
більше ніж тридцять календарних днів
та ФОП ОСОБА_2 не погасила податковий
борг, підстав для задоволення позову
немає.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та їх недоведеність,
неправильне застосування норм
матеріального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить суд скасувати оскаржуване
судове рішення та постановити нове -
про задоволення її позову у повному
обсязі. В своїй скарзі апелянт
зазначає, що при розгляді справи суд
дійшов помилкових висновків про
узгодженість суми податкового
зобов'язання, оскільки рішення за
результатами розгляду її скарги на
податкове повідомлення-рішення
№/2 від 03.02.2009р. податковим органом
не приймалось, у зв'язку з чим на
підставі п.п.5.2.2 п.5.2 ст.5 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» скарга
ФОП ОСОБА_2 від 18.02.2009р. №11/02 вважається
задоволеною.

Суд апеляційної інстанції заслухав
суддю-доповідача, розглянув та
обговорив доводи апеляційної скарги,
перевірив матеріали справи та вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом
першої інстанції обставин справи та
правильність застосування правових
норм, апеляційний суд звертає увагу на
таке.

З матеріалів справи вбачається, що ДПІ
у Центральному районі м.Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби проведено виїзну
планову документальну перевірку ФОП
ОСОБА_2 з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.01.2005р. по 31.03.2008р., за результатами якої
складено акт №290/17-207/НОМЕР_1 від 18
червня 2008 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення №/0 від 02
липня 2008 року, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі
27179 грн. (в тому числі 27179 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями).

За результатами адміністративного
оскарження позивачем вказаного
податкового повідомлення-рішення,
рішенням ДПІ у Центральному районі м.
Миколаєва скаргу ФОП ОСОБА_2 задоволено
частково та скасовано податкове
повідомлення-рішення №/0 від 02
липня 2008 року в частині визначення
позивачу суми податкового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
17286,50 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями, що стало підставою для
прийняття податкового
повідомлення-рішення №/2 від 03
лютого 2009 року.

В подальшому, скарги ФОП ОСОБА_2
залишено без задоволення, остаточне
рішення ДПА України отримано позивачем
28 січня 2009 року.

З огляду на несплату донарахованої
позивачу суми податкового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
9892,50 грн. у визначені Законом України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) строки,
контролюючим органом скеровано на
адресу підприємця першу податкову
вимогу №1/234 від 31 березня 2009 року.

27 вересня 2009 року ДПІ у Центральному
районі м. Миколаєва виставило позивачу
другу податкову вимогу №2/364 на суму
9892,50 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову ФОП
ОСОБА_2 про визнання протиправною та
скасування другої податкової вимоги
№2/364 від 27 травня 2009 року суд першої
інстанції дійшов висновку про
правомірність її прийняття
відповідачем, так як визначена першою
податковою вимогою сума позивачем не
сплачена і з її прийняття пройшло
більше ніж тридцять календарних днів,
тому податковий орган діяв правомірно
на виконання вимог п. «б» п.6.2.3 ст.6
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт зазначає, що визначена
першою податковою вимогою сума
грошового зобов'язання позивача
являється не узгодженою, а тому підстав
для прийняття другої податкової вимоги
у відповідача не було. Колегія суддів
критично ставиться до таких тверджень
апелянта з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 5.2.2 пункту 5.2
статті 5 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (далі - Закон
№2181-ІІІ) у разі, коли платник податків
вважає, що контролюючий орган невірно
визначив суму податкового зобов'язання
або прийняв будь-яке інше рішення, що
суперечить законодавству з питань
оподаткування або виходить за межі
його компетенції, встановленої
законом, такий платник податків має
право звернутися до контролюючого
органу із скаргою про перегляд цього
рішення, яка подається у письмовій
формі та може супроводжуватися
документами, розрахунками та доказами,
які платник податків вважає за
потрібне надати.

Остаточне рішення вищого
(центрального) органу контролюючого
органу за заявою платника податків не
підлягає подальшому адміністративному
оскарженню, але може бути оскаржене у
судовому порядку.

Згідно з підпунктом 5.2.4 пункту 5.2 статті
5 Закону №2181-III процедура
адміністративного оскарження
закінчується днем отримання платником
податків рішення контролюючого органу,
що не підлягає подальшому
адміністративному оскарженню. День
закінчення процедури
адміністративного оскарження
вважається днем узгодження
податкового зобов'язання платника
податків. При зверненні платника
податків до суду з позовом щодо
визнання недійсним рішення
контролюючого органу податкове
зобов'язання вважається неузгодженим
до розгляду судом справи по суті та
прийняття відповідного рішення.

Відповідно до підпункту 5.3.2 пункту 5.3
статті 5 Закону №2181-III у випадках
апеляційного узгодження суми
податкового зобов'язання платник
податків зобов'язаний самостійно
погасити її узгоджену суму, а також
пеню та штрафні санкції за їх наявності
протягом десяти календарних днів,
наступних за днем такого узгодження.

Підпунктами 6.2.1, 6.2.3 пункту 6.2 статті 6
Закону №2181-III передбачено, що у разі
коли платник податків не сплачує
узгоджену суму податкового
зобов'язання в установлені строки,
податковий орган надсилає такому
платнику податків податкові вимоги.
Перша податкова вимога надсилається не
раніше першого робочого дня після
закінчення граничного строку сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання. Перша податкова вимога
містить повідомлення про факт
узгодження податкового зобов'язання та
виникнення права податкової застави на
активи платника податків, обов'язок
погасити суму податкового боргу та
можливі наслідки непогашення його у
строк. Друга податкова вимога
надсилається не раніше тридцятого
календарного дня від дня направлення
(вручення) першої податкової вимоги, у
разі непогашення платником податків
суми податкового боргу у встановлені
строки. Друга податкова вимога
додатково до відомостей, викладених у
першій податковій вимозі, може містити
повідомлення про дату та час
проведення опису активів платника
податків, що перебувають у податковій
заставі, а також про дату та час
проведення публічних торгів з їх
продажу.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП
ОСОБА_2 було оскаржено в судовому
порядку першу податкову вимогу №1/234
від 31 березня 2009 року і постановою
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24.12.2009р. у
справі №2а-4220/09/1470, яку ухвалами
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13.09.2011р. та
Вищого адміністративного суду України
від 29.04.2014р. залишено без змін, позов ФОП
ОСОБА_2 залишено без задоволення. У
вказаних судових рішеннях суди дійшли
висновку, що з огляду на те, що
позивачем в повній мірі реалізовано
доюрисдикційну процедуру вирішення
податкового спору, а також враховуючи
неоскарження податкового
повідомлення-рішення № /2 від 03
лютого 2009 року в судовому порядку,
підстави для скасування оскаржуваної
першої податкової вимоги відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, доводи апелянта щодо
неузгодженості суми податкового
зобов'язання, зазначеної в першій
податковій вимозі і, як наслідок,
відсутність підстав для прийняття
другої податкової вимоги, є
безпідставними.

Оскільки інших підстав для скасування
постанови суду першої інстанції та
задоволення поданого позову апелянтом
не зазначено, тому підстав для
задоволення вимог апеляційної скарги
колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що при розгляді
справи судом першої інстанції
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
вірно встановлено фактичні обставини
справи та дана відповідна правова
оцінка.

В силу ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 185, 195, 196, 198 ч.1 п.1, 200, 205
ч.1 п.1, 206 КАС України, апеляційний суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 11 травня 2012
року за адміністративним позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у
Центральному районі м.Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби про визнання
протиправною та скасування другої
податкової вимоги - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
негайно після її проголошення та може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:
Димерлій О.О.

Судді:
Романішин В.Л.

Єщенко О.В.