Справа № 808/4059/14
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

23 липня 2014 року (11 год. 00 хв.) Справа №
808/4059/14 м.Запоріжжя Запорізький
окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Киселя Р.В.,

за участю секретаря судового засідання
- Мащенко Д.В.,

представників:

позивача - Першиної Т.О.,

відповідача - Михайленко К.М.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Дніпроенерго» до
Управління Державної казначейської
служби України у м. Енергодарі про
зобов'язання вчинити певні дії.

20.06.2014 до Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Дніпроенерго» (далі - позивач) до
Управління Державної казначейської
служби України у м. Енергодарі (далі -
відповідач), в якому позивач просить
зобов'язати відповідача прийняти до
примусового виконання наказ
господарського суду Запорізької
області від 06.02.2006 №10/27/06.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
у 10.12.2013 позивач звернувся до
відповідача із заявою про виконання
рішення господарського суду
Запорізької області згідно наказу від
06.02.2006 №10/27/06 та стягнення з
Енергодарського міського відділу
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Запорізькій області на
користь ВАТ «Дніпроенерго» 15666,03 грн.
Однак, листом від 19.12.2013 відповідач
повернув документи позивачу
мотивувавши свою відмову п. 9 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників, у зв'язку із невідповідністю
у назвах боржника та стягувача. Позивач
вважає неправомірним повернення
документів, оскільки відповідач не
врахував, що ОКПО боржника відповідає
ОКПО юридичної особи, що
обслуговується в органі казначейства,
а ОКПО стягувача співпадає з ОКПО
юридичної особи, що подала заяву про
виконання судового рішення. Зазначає,
що у відповідності до норм чинного
законодавства за наявності даних
ОКПО/ЄДРПОУ юридичної особи можна
ідентифікувати її навіть у разі зміни
її назви, а тому у відповідача були всі
підстави для того, щоб виконати
пред'явлений до виконання виконавчий
документ.

Ухвалою судді від 23.06.2014 провадження у
справі було відкрите, судове засідання
призначене на 10.07.2014.

У судове засідання 10.07.2014 представники
сторін не прибули.

Ухвалою від 10.07.2014 за клопотанням
відповідача провадження у справі було
зупинене до 23.07.2014.

Ухвалою від 23.07.2014 провадження у справі
поновлене, судове засідання призначене
на 23.07.2014.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав викладених у позовній заяві,
просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечив, з
підстав викладених у письмових
запереченнях, зокрема зазначивши, що
відповідно до п. 3 постанови КМУ від
03.08.2011 № 845 «Про затвердження порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників» розглянувши заяву позивача
та додані документи відповідач
повернув їх без виконання згідно з
вимогами п. 9 і 24 Порядку. Зазначив, що
повернення мотивовано тим, що у
резолютивній частині судового рішення
та наказі господарського суду
Запорізької області по справі № 10/27/06
зазначено назву боржника, що не
відповідає фактичній назві установи,
яка обслуговується управлінням. Також,
при звірянні поданої стягувачем заяви
з наказом від 06.02.2006 №10/27/06.встановлено
невідповідність у назві стягувача. На
підставі викладеного, вважає дії
управління правомірними, оскільки
тільки суд на підставі норм ГПК України
може здійснити правонаступництво
сторони, яка є учасником судового
процесу. Просив у задоволені
адміністративного позову відмовити
повністю.

У судовому засіданні 23.07.2014 проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Суд, розглянувши матеріали і з'ясувавши
обставини адміністративної справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши інші наявні у
справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

10.12.2013 позивач звернувся до відповідача
із заявою про виконання судового
рішення господарського суду
Запорізької області від 06.02.2006 у справі
№10/27/06 на підставі наказу від 06.02.2006.

Листом від 17.12.2013 № 02-33/1182-1646 відповідач
повернув позивачу документи про
стягнення коштів з рахунків боржника
згідно п. 9 Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевого бюджетів або боржників.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови
у прийнятті до примусового виконання
наказу господарського суду
Запорізької області від 06.02.2006 №10/27/06
неправомірними, позивач звернувся до
суду.

Надаючи правову оцінку
обставинам справи суд виходить з
приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно
до яких, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, адміністративні
суди перевіряють: чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії):
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З 01.01.2013 набрав чинності Закон України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI (далі -
Закон № 4901-VI).

Статтею 1 Закону № 4901-VI визначено, що
цей Закон встановлює гарантії держави
щодо виконання судових рішень та
виконавчих документів, визначених
Законом України «Про виконавче
провадження», та особливості їх
виконання.

Частиною 1 ст. 2 Закону № 4901-VI
передбачено, що Держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є:
державний орган; державні
підприємство, установа, організація
(далі - державне підприємство); юридична
особа, примусова реалізація майна якої
забороняється відповідно до
законодавства (далі - юридична особа).

Статтею 4 Закону встановлено
особливості виконання рішень суду про
стягнення коштів з державного
підприємства або юридичною особи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №
4901-VI, виконання рішень суду про
стягнення коштів з державного
підприємства або юридичної особи
здійснюється в порядку, визначеному
Законом України «Про виконавче
провадження», з урахуванням
особливостей, встановлених цим
Законом.

Механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників (далі -
рішення про стягнення коштів),
прийнятих судами, а також іншими
державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення
визначений Порядком виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 845 від 03.08.2011
(надалі - Порядок).

Відповідно до п. 9 Порядку, орган
казначейства повертає виконавчий
документ стягувачеві у разі, коли
виконавчий документ: не підлягає
виконанню органом казначейства; подано
особою, що не має відповідних
повноважень; пред'явлено до виконання з
пропущенням установленого строку;
видано або оформлено з порушенням
установлених вимог; рішення про
стягнення коштів не набрало законної
сили, крім випадків, коли судове
рішення про стягнення коштів допущено
до негайного виконання в установленому
законом порядку; суми коштів,
зазначених у судовому рішенні про
стягнення коштів, повернуті
стягувачеві за поданням органу, що
контролює справляння надходжень
бюджету, або за рахунок таких коштів
виконано грошові зобов'язання чи
погашено податковий борг стягувача
перед державним або місцевим бюджетом;
відсутній залишок невідшкодованого
податку на додану вартість, узгоджений
із стягувачем; стягувач відмовився від
виконання виконавчого документа або
відкликав його без виконання; наявні
інші передбачені законом випадки.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону
України «Про виконавче провадження» у
виконавчому документі зазначаються
повне найменування (для юридичних осіб)
або ім'я (прізвище, власне ім'я та по
батькові) (для фізичних осіб) стягувача
і боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер і
серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України, а також
інші дані, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема, дата
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо.

Тобто, вірне найменування як
стягувача так боржника є обов'язковими
реквізитами виконавчого документу.

При перевірці заяви позивача та
виконавчого документу, поданого на
виконання до відповідача встановлено,
що назва боржника, вказана у наказі
господарського суду Запорізької
області від 06.02.2006, а саме -
Енергодарський міський відділ
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Запорізькій області не
відповідає назві юридичної особи, яка
обслуговується в управлінні -
Енергодарський міський відділ
Головного Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Запорізькій
області.

Крім того, відповідачем виявлено
невідповідність у назві стягувача, а
саме в наказі господарського суду
Запорізької області зазначено ВАТ
«Дніпроенерго», а заява надана за
довіреністю від ПАТ «ДТЕК
ДНІПРОЕНЕРГО».

З огляду на викладене, суд вважає
правомірними дії відповідача щодо
повернення позивачу заяви та
документів, оформлені листом від 17.12.2013
№ 02-33/1182-1646.

Посилання позивача на те, що відповідач
міг ідентифікувати як стягувача так і
боржника за наказом господарського
суду від 06.02.2006 суд вважає
безпідставним, оскільки відповідно
положень ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Тому, тлумачити
положення наказу господарського суду,
чи самостійно здійснювати заміну як
стягувача так і боржника за виконавчим
документом відповідач не має права.

Крім того, суд звертає увагу на те,
що позивач по суті не ставить питання
про визнання противними дії
відповідача щодо повернення
виконавчого документу стягувачу.

Прохальна частина адміністративного
позову містить лише вимогу про
зобов'язання прийняти до примусового
виконання наказ господарського суду
Запорізької області від 06.02.2006 №10/27/06.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо виконання
судових рішень» № 583-VIІ від 19.09.2013 року
внесені зміні до Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI.

Зокрема, розділ II викладено в такій
редакції: «Розділ II Прикінцеві та
Перехідні положення» та після пункту 2
доповнено новим пунктом наступного
змісту: 3. Виконавчі документи за
рішеннями суду про стягнення коштів
або рішення суду, що набрали законної
сили, боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, які видані або ухвалені до
набрання чинності цим Законом,
подаються до органу державної
виконавчої служби протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
пунктом. Якщо рішення суду про
стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення.

Заборгованість погашається в такій
черговості: у першу чергу погашається
заборгованість за рішеннями суду щодо
пенсійних та соціальних виплат, про
стягнення аліментів, відшкодування
збитків та шкоди, завданих внаслідок
злочину або адміністративного
правопорушення, каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з
втратою годувальника; у другу чергу
погашається заборгованість за
рішеннями суду, пов'язаними з трудовими
правовідносинами; у третю чергу
погашається заборгованість за всіма
іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення
заборгованості визначаються законом
«Про Державний бюджет України на
відповідний рік».

Вказані зміни в Законі України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» набрали чинності з
16.10.2013.

З аналізу вищенаведеної правової норми
слідує, що до органу державної
виконавчої служби протягом шести
місяців з 16.10.2013 подаються виконавчі
документи за рішеннями суду про
стягнення коштів, що набрали законної
сили, які видані до 01.01.2013.

Враховуючи те, що виконавчий документ -
наказ господарського суду Запорізької
області від 06.02.2006 №10/27/06 виданий до
01.01.2013, то стягувач, пред'являючи його до
виконання після 16.10.2013, мав право
звертатися до органу державної
виконавчої служби щодо його
примусового виконання.

Тобто, відповідач в даному випадку не є
органом, який має здійснювати
виконання судового рішення
господарського суду Запорізької
області у справі №10/27/06.

Суд вважає, що крім тих підстав, які
зазначені у листі відповідача від
17.12.2013 № 02-33/1182-1646 як підстава для
повернення виконавчого документу,
фактично існує ще одна - виконавчий
документ не підлягає виконанню органом
казначейства.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

За таких обставин, суд прийшов до
висновку, що відповідач обґрунтовано
повернув виконавчий документ позивачу.
Враховуючи, що відповідач в даному
випадку не є суб'єктом, який має
виконувати судове рішення, то підстави
для зобов'язання його вчинити такі дії
у суду відсутні, а тому у задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити повністю.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 94, 158-163 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Дніпроенерго» до
Управління Державної казначейської
служби України у м. Енергодарі про
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Кисіль

Постанова виготовлена у повному обсязі
25.07.2014.