Справа № 193/449/14-а(2а/193/10/14)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2014 рокусправа №
193/449/14-а(2а/193/10/14)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів:
Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Укртрансінспекції у Дніпропетровській
області

на постанову Софіївського районного
суду Дніпропетровської області від 10
квітня 2014 року по справі
№193/449/14-а(2а/193/10/14) за позовом ОСОБА_1 до
начальника управління
Укртрансінспекції у Дніпропетровській
області Бузякова Ріната Муратовича
про скасування рішення суб'єкта
владних повноважень,-

в с т а н о в и В :

Постановою Софіївського районного
суду Дніпропетровської області від 10
квітня 2014 року задоволено позов ОСОБА_1,
а саме: визнано дії посадової особи -
начальника управління
Укртрансінспекції у Дніпропетровській
області Бузякова Р.М. по складенню
винесеної постанови від 21.11.2013 року
№018105 про накладення на ОСОБА_1
адміністративного-господарського
стягнення по абз.3 ч.1 ст.60 ЗУ «Про
автомобільний транспорт» в розмірі
1700,00 грн. незаконними, скасовано дану
постанову і провадження по справі про
адміністративне правопорушення
закрито, у зв'язку з відсутністю в діях
позивача складу адміністративного
правопорушення.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, Управління
Укртрансінспекції у Дніпропетровській
області подало апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
норм матеріального права, неповне
з'ясування обставин справи, просило
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні
адміністративного позову. Апеляційна
скарга обгрунтована незгодою з
висновками суду першої інстанції щодо
не встановлення факту порушення
позивачем вимог Законом України «Про
автомобільний транспорт». Крім цього,
заявник апеляційної скарги вказує на
те, що судом прийнято рішення з
порушенням правил предметної
підсудності, визначених ст..18 КАС
України

Перевіривши доводи апеляційної скарги
та матеріали справи, суд апеляційної
інстанції вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Встановлені обставини справи свідчать
про те, що посадовими особами
управління Укртрансінспекції у
Херсонській області 22 жовтня 2013 року
проведено перевірку транспортного
засобу марки МАЗ номерний знак НОМЕР_1,
власником якого є ОСОБА_1 та який
перебував під керуванням ОСОБА_4 щодо
додержання вимог законодавства про
автомобільний транспорт під час
виконання перевезень вантажів
автомобільним транспортом.

За результатами перевірки складено акт
від 22 жовтня 2013 року №008184, в якому
вказано на порушення вимог ст. 48 Закону
України «Про автомобільний транспорт»,
а саме: у водія відсутній дозвіл, який
дає право на рух автомобільними
дорогами України у разі перевезення
вантажів з перевищенням вагових
обмежень, не оформлено посвідчення
водія відповідної категорії,
реєстраційні документи на
транспортний засіб. Згідно наданої
товарно-транспортної накладної від
21.10.2013 №885745 визначено перевезення
вантажу (шрот) вагою 58 160 кг.

За наслідками проведеної перевірки та
за результатами розгляду справи,
начальником управління
Укртрансінспекції у Дніпропетровській
області Бузяковим Р.М. винесено
постанову про застосування фінансових
санкцій №018105 від 21.11.2013р., якою до
ОСОБА_1, відповідно до абз.3 ч.1 ст.60
Закону України «Про автомобільний
транспорт», застосовані фінансові
санкції в сумі 1700грн.

Правомірність та обґрунтованість
вказаної постанови є предметом спору,
який передано на вирішення суду.

Вирішуючи справу по суті та
задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що спірною
постановою до позивача застосовано
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу. Під час розгляду справи про
адміністративне правопорушення
відповідачем порушено вимоги Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, що і стало підставою
для задоволення позову.

З такими висновками суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції не
погоджується з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції не вірно
визначив предмет спору та безпідставно
зазначив про те, що спірну постанову
винесено за наслідком розгляду справи
про адміністративне правопорушення.

Встановленні обставини справи
свідчать про те, що спірною постановою
до позивача застосовано
адміністративно - господарський штраф,
як фінансова санкція, що визначена
Законом України «Про автомобільний
транспорт», тобто застосовані штрафні
санкції не є адміністративним
стягненням у розумінні Кодексу України
про адміністративні правопорушення.

Не вірно визначивши предмет спору, суд
першої інстанції порушив предметну
підсудність розгляду адміністративних
справи, яка визначена ст.18 КАС України.

Так, відповідно до ч.2 ст.18 КАС України,
окружним адміністративним судам
підсудні адміністративні справи, у
яких однією зі сторін є орган державної
влади, інший державний орган, орган
влади Автономної Республіки Крим,
обласна рада, Київська,
Севастопольська міська рада, їх
посадова чи службова особа, крім
випадків, передбачених цим Кодексом, та
крім справ щодо їх рішень, дій чи
бездіяльності у справах про
адміністративні проступки та справ,
які підсудні місцевим загальним судам
як адміністративним судам.

Положенням про Державну інспекцію
України з безпеки на наземному
транспорті, затвердженого Указом
Президента України від 06.04.2011 року №
387/2011, встановлено, що Державна
інспекція України з безпеки на
наземному транспорті
(Укртрансінспекція) є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра інфраструктури України.
Укртрансінспекція входить до системи
органів виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики з питань
безпеки на автомобільному транспорті
загального користування, на
перевезення яким видано ліцензію,
міському електричному, залізничному
транспорті, експлуатації
автомобільних доріг загального
користування.

Отже, вказаний спір, за правилами
предметної підсудності, мав бути
вирішений окружним адміністративним
судом.

Щодо вирішення справи по суті позовних
вимог, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до статті 48 Закону
України «Про автомобільний транспорт»,
автомобільні перевізники, водії
повинні мати і пред'являти особам, які
уповноважені здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконують вантажні
перевезення. Документами для
здійснення внутрішніх перевезень
вантажів є: для автомобільного
перевізника - документ, що засвідчує
використання транспортного засобу на
законних підставах, інші документи,
передбачені законодавством; для водія
- посвідчення водія відповідної
категорії, реєстраційні документи на
транспортний засіб,
товарно-транспортна накладна або
інший визначений законодавством
документ на вантаж, інші документи,
передбачені законодавством.

Отже, вказаною нормою права, окрім
визначених документів, передбачена
обов'язкова наявність і інших
документів, що передбачені
законодавством.

Відповідно до Переліку документів,
необхідних для здійснення перевезення
вантажу автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні,
затвердженому Постановою Кабінету
Міністрів України №207 від 25.02.2009р.
необхідними у разі перевезення
вантажів з перевищенням габаритних або
вагових обмежень є дозвіл на рух
автомобільними дорогами, вулицями та
залізничними переїздами, виданий
Державтоінспекцією.

Таким чином, у разі перевезення
вантажів з перевищенням габаритних або
вагових обмежень обов'язковим
документом також є дозвіл, який дає
право на рух автомобільними дорогами
України, виданий компетентними
уповноваженими органами.

Порядком здійснення
габаритно-вагового контролю та
справляння плати за проїзд
автомобільними дорогами загального
користування транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів,
вагові та/або габаритні параметри яких
перевищують нормативні встановлено, що
великовагові та великогабаритні
транспортні засоби - транспортні
засоби, вагові та/або габаритні
параметри яких перевищують нормативні
навантаження на вісь (осі) та загальна
маса або габарити яких перевищують
один з параметрів, що зазначені у п.22.5
Правил дорожнього руху, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 10 жовтня 2001 року №1306. При цьому
транспортний засіб не може вважатися
великоваговим та/або великогабаритним,
якщо його параметри не перевищують
нормативи більш як на 2 відсотки.

Згідно п.22.5 Постанови Кабінету
Міністрів України "Про правила
дорожнього руху" №1306 від 10 жовтня 2001
року, із змінами та доповненнями - за
спеціальними правилами здійснюється
дорожнє перевезення небезпечних
вантажів, рух транспортних засобів та
їх составів у разі, коли хоч один з їх
габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за
висотою від поверхні дороги - 4 м (для
контейнеровозів на встановлених
Укравтодором і Державтоінспекцією
маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для
маршрутних транспортних засобів - 25 м),
фактичну масу понад 38 т (на
встановлених Укравтодором і
Державтоінспекцією маршрутах - до 40 т;
для контейнеровозів - понад 44 т, на
встановлених для них маршрутах - до 46 т),
навантаження на одиночну вісь - 11 т (для
автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні
осі - 16 т, строєні - 22 т (для
контейнеровозів навантаження на
одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т,
строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає
за задній габарит транспортного засобу
більш як на 2 м.

З матеріалів справи вбачається, що маса
вантажу (шрот) складала 58 160 кг, що
зафіксовано актом перевірки на
підставі товарно-транспортної
накладної.

Отже, водій вантажного автомобіля
повинен був мати відповідний дозвіл.

Крім цього, водієм не було надано до
перевірки посвідчення водія
відповідної категорії та реєстраційні
документи на транспортний засіб, тобто
ті документи, які у відповідності до
вимог ст..48 Закону України «Про
автомобільний транспорт», повинен мати
водій при здійсненні вантажних
перевезень.

Згідно із абз.3 ч.1 ст.60 Закону України
«Про автомобільний транспорт» за
порушення законодавства про
автомобільний транспорт до
автомобільних перевізників
застосовуються
адміністративно-господарські штрафи,
зокрема, за надання послуг з перевезень
пасажирів та вантажів без оформлення
документів, перелік яких визначений
статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у
розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Враховуючи вищевикладене, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що відповідачем правомірно було
винесено оскаржувану постанову,
оскільки під час перевірки встановлено
порушення позивачем законодавства про
автомобільний транспорт (відсутність
дозволу на участь у дорожньому русі,
посвідчення водія відповідної
категорії, реєстраційних документів на
транспортний засіб), що є підставою для
застосування фінансових санкцій у
відповідності до ст. 60 Закону України «
Про автомобільний транспорт».

Процедура розгляду справ про порушення
законодавства про автомобільний
транспорт визначена Порядком
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті,
затвердженого постановою КМУ №1567 від
08.11.2006р.

Відповідно до п.26 Порядку справа про
порушення розглядається у присутності
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання. Про час і місце
розгляду справи про порушення
уповноважена особа суб'єкта
господарювання повідомляється під
розписку чи рекомендованим листом із
повідомленням.

Згідно із п.27 зазначеного Порядку, у
разі неявки уповноваженої особи
суб'єкта господарювання справа про
порушення розглядається без її участі.

Таким чином, вказаними нормами права
визначено по-перше те, що справа про
порушення розглядається у присутності
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання. По-друге, визначено
порядок повідомлення особи, що
притягається до відповідальності, про
час і місце розгляду справи, зокрема,
шляхом направлення рекомендованого
листа з повідомленням. В третє, справу
може бути розглянуто у відсутності
особи, що притягається до
відповідальності, лише за умови
належного її повідомлення.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем повідомлення на адресу
позивача про час та місце розгляду
справи було направлено рекомендованим
листом 11.11.2013р., що підтверджується
списком №1784 згрупованих поштових
відправлень (а.с.24)

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що відповідачем дотримано
вимоги Порядку, в частині повідомлення
особи про час та місце розгляду справи,
у зв'язку з чим відповідач не був
позбавлений можливості розглянути
справу у відсутність позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про те, що судом першої інстанції
ухвалено рішення при неповному
з'ясуванні обставин справи, з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи і є
підставою для скасування постанови
суду з прийняттям нової постанови про
відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись п.3
ч.1 ст.198, ст.202, 205, 207 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Укртрансінспекції у Дніпропетровській
області - задовольнити.

Постанову Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від 10 квітня
2014 року по справі №193/449/14-а(2а/193/10/14) -
скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку, передбаченому
статтею 212 Кодексу адміністративного
судочинства України.

(Повний текст постанови виготовлено
27.06.2014р.)

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк