Справа № 49/273-А
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/9949/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі м. Києва

на постанову Господарського суду м.
Києва від 19.09.2007

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.01.2012

у справі № 49/273-А

за позовом Державна податкова
інспекція у Голосіївському районі м.
Києва

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Франкінвест» та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Австрія-капітал»

за участю прокуратури
Голосіївського району м. Києва

про визнання недійсним
договору та стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у
Голосіївському районі м. Києва (далі по
тексту - позивач, ДПІ у Голосіївському
районі м. Києва) звернулась до
Господарського суду м. Києва з позовом
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Франкінвест» (далі
по тексту - відповідач 1, ТОВ
«Франкінвест») та Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Австрія-капітал» (далі по тексту -
відповідач 2, ТОВ «Австрія-капітал») про
визнання угоди недійсною та стягнення
суми.

Підставами позову зазначено ст. ст. 207,
208 ГК України, п. 11 ст. 10 Закону України
«Про державну податкову службу в
Україні».

Постановою Господарського суду м.
Києва від 19.09.2007, яка залишена без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.01.2012, в
задоволенні позову відмовлено
повністю.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись на порушення судами
норм матеріального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, що 31.08.2005 між ТОВ
«Франкінвест» та ТОВ
«Австрія-текстиль» (правонаступником
якого є ТОВ «Австрія-капітал») було
укладено договір купівлі-продажу,
згідно з яким, відповідач 1 продає
відповідачу 2 об'єкт незавершеного
будівництва - друкарню.

На виконання умов договору ТОВ
«Франкінвест» видало ТОВ
«Австрія-текстиль» податкові накладні
на суму 9000000,00 грн. Дані накладні
відображені відповідачем 1 в книзі
обліку продажу товарів (робіт, послуг),
суми ПДВ по цим податковим накладним
включені до складу податкових
зобов'язань підприємства з ПДВ.

Розрахунки між відповідачами
проведені у повному обсязі, що
підтверджується платіжними
дорученнями, копії яких містяться в
матеріалах справи. Акт
прийому-передачі майна за договором
купівлі-продажу сторонами складено
03.11.2005.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що рішенням
Господарського суду м. Києва від 23.05.2007
у справі №12/146 розірвано договір
купівлі-продажу нежитлового будинку,
незавершеного будівництвом, від 17.10.2002,
згідно якого Підприємство Федерації
профспілок України
«Проектно-вишукувальний інститут
«Укркурортпроект» продало ТОВ
«Франкінвест» спірний об'єкт
нерухомості, який в подальшому
відповідач 1 продав за договором від
31.08.2005 відповідачу 2, то спірний договір
від 31.08.2005 є недійсним та вважає, що з
даного рішення вбачається наявність
умислу ТОВ «Франкінвест» на ухилення
від оподаткування при укладенні та
виконанні спірної угоди.

Необхідною умовою для визнання угоди
недійсною внаслідок її укладення з
метою завідомо суперечливою інтересам
держави і суспільства є з'ясування, у
чому конкретно полягала така мета та
наявність умислу хоча б у однієї із
сторін щодо настання відповідних
наслідків.

Позивачем, як вірно зазначено судами
попередніх інстанцій, не доведено в
чому саме полягали мета і умисел ТОВ
«Франкінвест» при укладенні спірної
угоди завідомо суперечливою інтересам
держави і суспільства, оскільки
укладена між відповідачами угода
виконана про що свідчать належним
чином оформлені первинні
бухгалтерські документи.

Таким чином, висновок судів попередніх
інстанцій про не доведення позивачем
укладення між відповідачами угоди з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства є
вірним.

Безпідставність позову в частині
визнання недійсним договору обумовлює
також безпідставність позову в
похідній від неї іншій частині позову
щодо застосування до відповідачів
адміністративно-господарських
санкцій.

Разом з тим судами не враховано, що
вимога про визнання недійсною угоди,
яка завідомо суперечать інтересам
держави і суспільства відповідно до ч. 2
ст. 215, ст. 228 ЦК України, не можуть бути
предметом позову.

Згідно ч. 1 ст. 207 ГК України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Наслідки визнання господарського
зобов'язання недійсним як такого, що
вчинене з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, передбачені ч. 1 ст. 208
цього Кодексу. Цю норму слід
застосовувати з урахуванням того, що
відповідно до ст. 228 ЦК України
правочин, учинений з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, водночас є таким, що
порушує публічний порядок, а отже, -
нікчемним. Як зазначено у ч. 2 ст. 215
цього Кодексу визнання судом такого
правочину недійсним не вимагається, а
тому позови податкових органів про
визнання такого правочину (угоди,
господарського зобов'язання) недійсним
судовому розгляду не підлягають.

Органи державної податкової служби в
такому випадку можуть на підставі п. 11
ст. 10 Закону України «Про державну
податкову службу в Україні» звертатись
до судів із позовами про стягнення в
доход держави коштів, одержаних за
правочинами, вчиненими з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, посилаючись на їхню
нікчемність. Висновок суду стосовно
нікчемності правочину має бути
викладений у мотивувальній, а не в
резолютивній частині судового рішення.

З урахуванням викладеного,
постановлені у справі судові рішення
підлягають скасуванню в частині
відмови в позові про визнання
недійсною угоди, укладеної між
відповідачами, із закриттям
провадження у справі в цій частині, а в
решті судові рішення необхідно
залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 157, 222, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі м.
Києва задовольнити частково.

Постанову Господарського суду м. Києва
від 19.09.2007 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17.01.2012 в частині відмови в
задоволенні позову про визнання
недійсним договору скасувати із
закриттям провадження у справі, а в
решті - судові рішення залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України у випадках, встановлених
Кодексом адміністративного
судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров