Справа № 2а-2394/11
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/49422/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги С.В.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська на постанову
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 10 травня
2011 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 07 лютого 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в Амур-Нижньодніпровському
районі м.Дніпропетровська про
зобов"язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська про зобов"язання
вчинити певні дії.

Постановою Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
10 травня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 07 лютого 2012 року позов із
урахуванням збільшення позовних вимог
задоволено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій і ухвалити нове - про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач з 22 грудня 1971
року по 29 січня 1988 року працював на
підприємствах в районах Крайньої
Півночі, що підтверджується трудовою
книжкою позивача.

Відповідачем проведено загальний
підрахунок «північного стажу»
позивача та згідно однієї довідки стаж
складає 15 років 9 місяців 29 днів, а іншої
- 13 років 9 місяців 9 днів. Такі
розбіжності виникли у зв'язку з тим, що
служба в армії позивача в районах
Крайньої Півночі, а саме з 10 листопада
1972 року по 29 листопада 1974 року не була
врахована до пільгового стажу.

Задовольняючи ж позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що відповідно до п. 5 Перехідних
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" № 1058-ІУ від 09 липня 2003
року, період роботи до 1 січня 1991 року в
районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР,
а також на острові Шпіцберген
зараховується до страхового стажу в
порядку і на умовах, передбачених
законодавством, що діяло до 1 січня 1991
року.

Пільгове обчислення страхового стажу
застосовується для осіб, які працювали
в районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, та на яких
поширювалися пільги, передбачені для
працюючих в районах Крайньої Півночі
та місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, відповідно до Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10
лютого 1960 року "Про впорядкування пільг
для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі", постанови Ради Міністрів
Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про
порядок застосування Указу Президії
Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого
1960 року "Про впорядкування пільг для
осіб, які працюють в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі", Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26
вересня 1967 року "Про розширення пільг
для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі". Пільгове обчислення
страхового стажу провадиться на
підставі трудової книжки, або
письмового трудового договору, або
довідки, в яких зазначено період роботи
в районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, та користування
пільгами, передбаченими
вищезазначеними нормативно-правовими
актами.

Проходження відповідачем служби в
лавах Радянської Армії в районах
Крайньої Півночі за період з 10
листопада 1972 року по 29 листопада 1974
року підтверджується копією трудової
книжки та копією військового квитка.

Відповідно до Постанови Ради Міністрів
СРСР №181 від 25 березня 1968 року «Про
зарахування солдатам, матросам,
сержантам, старшинам і військовим
будівельникам, звільненим в запас, часу
дійсної строкової військової служби в
районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, в стаж роботи, що
надає право на отримання пільг,
встановлених за роботу в цих районах і
місцевостях» встановлено, що солдатам,
матросам, сержантам, старшинам і
військовим будівельникам, звільненим,
починаючи з 1968 року, з військової
служби в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, час їхньої дійсної
строкової військової служби (служби у
військово-будівельних загонах) в цих
районах і місцевостях зараховується в
стаж роботи, що надає право на
отримання пільг, передбачених Указами
Президіума Верховної Ради РССР від 10
лютого 1960 року та від 26 вересня 1967 року,
якщо вони не пізніше трьох місяців
після звільнення з військової служби
були прийняті на роботу в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі.

Відповідно до п."о" ч.47 Інструкції про
порядок надання пільг особам, які
працюють у районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі затвердженої
Постановою ДК РМ СРСР з питань праці та
заробітної плати від 16 грудня 1967 року N
530/П-28 стаж роботи, що надає право на
отримання пільг не переривається у
випадку призову (зарахування) до
Радянської Армії, Військово-Морського
Флоту, військ та органів Комітету
державної безпеки при Раді Міністрів
СРСР, органів Міністерства охорони
громадського порядку, міліції, якщо
перерва між звільненням зі служби у
військах або вказаних органів та
зарахуванням на роботу чи на навчання у
вищий, середній чи інший спеціальний
навчальний заклад не перевищує трьох
місяців (без урахування часу переїзду
до місця роботи чи навчання).

Судами встановлено, що час між
звільненням зі служби у військах та
зарахуванням на роботу не перевищує
трьох місяців, а, отже, суди дійшли
правильного та обґрунтованого
висновку про протиправність дій
відповідача щодо відмови включити
період служби позивача в армії в період
для пільгового обчислення його
трудового стажу за роботу в районах
Крайньої Півночі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
ухвалені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги не
спростовуються висновки, викладені в
судових рішеннях, підстави для їх
скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська залишити без
задоволення, а постанову
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 10 травня
2011 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 07 лютого 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в Амур-Нижньодніпровському
районі м.Дніпропетровська про
зобов"язання вчинити певні дії - без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Гаманко

Судді
С.В. Білуга

А.Ф. Загородній