Справа № 2а-0270/5233/11
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/21258/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Федорова М.О.

за участю:

секретаря
Мосічук І.М.

представника відповідача
Міровського В.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Вінницької
міжрайонної державної податкової
інспекції

на постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 22.02.2012

у справі № 2а-0270/5233/11

за позовом Приватного малого
підприємства виробничої фірми «Панда»

до Вінницької міжрайонної
державної податкової інспекції

про визнання нечинними та
скасування податкових повідомлень-

рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватне мале підприємство виробничої
фірми «Панда» (далі по тексту - позивач,
ПМПВФ «Панда») звернулось до суду з
позовом до Вінницької міжрайонної
державної податкової інспекції (далі
по тексту - відповідач, Вінницька МДПІ)
про визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 21.12.2011 в
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 22.02.2012
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нову постанову,
якою позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправними і скасовано
податкові повідомлення-рішення №
від 11.11.2011 та № від 11.11.2011.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Вінницькою МДПІ було
проведено планову виїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2010 по
30.06.2011, за результатом якої складено акт
від 28.10.2011 № 468/23-13307734.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п.
139.1 ст. 139, п. 198.2, п. 198.3, ст. 198 Податкового
кодексу України, що ґрунтуються на
встановленні податковим органом факту
відсутності трудових ресурсів,
технічного персоналу, власних
складських приміщень, виробничих
потужностей, транспортних засобів при
взаємодії між позивачем та
контрагентом ТОВ «Конверс-Дніпро», що,
на думку відповідача, свідчить про
укладення договорів без мети настання
реальних наслідків.

На підставі вказаного акту перевірки
Вінницькою МДПІ 11.11.2011 прийняті
податкові повідомлення-рішення
№та №, якими позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток та з податку на
додану вартість відповідно, а також
нараховані штрафні санкції.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції вказав, що в
момент вчинення правочинів між ПМПВФ
«Панда» при отримані товарів (послуг)
від ТОВ «Конверс-Дніпро», останні не
були спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними, в
результаті чого підприємством
занижено податок на додану вартість в
сумі 1318467,00 грн. та податку на прибуток в
сумі 1310989,00 грн., а також штрафні
санкції.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги суд апеляційної інстанції
виходив з того, що виникнення права
покупця на отримання бюджетного
відшкодування не пов'язане з
обставиною підтвердження його
контрагентами факту сплати податку на
додану вартість до бюджету.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 12.04.2011 між ПМПВФ «Панда»
та ТОВ «Конверс-Дніпро» укладено
договір поставки №124-С3/11, за умовами
якого постачальник (ТОВ
«Конверс-Дніпро») зобов'язується
передати у власність покупця (ПМПВФ
«Панда») цукор білий, а покупець
зобов'язувався прийняти і оплатити
товар. Кількість товару, одиниці
виміру, ціна та загальна вартість
партії товару визначаються у
рахунках-фактурах та накладних, які
видаються на кожну партію товару, яка
поставляється. Пунктом 5.1 договору
поставки визначено також, що поставка
товару здійснюється постачальником
партіями на умовах «FCA» автомобільним
транспортом. Товар вважається
переданим покупцю з моменту його
фактичної передачі разом із усіма
необхідними супровідними документами
та підписання документу про прийняття
товару.

На виконання умов укладеного договору
ТОВ «Конверс-Дніпро» поставлено ПМПВФ
«Панда» товару всього на суму 6592333,00
грн., за які позивач розрахувався із
постачальником у повному обсязі, що
підтверджується наявними у справі
доказами - копіями накладних, платіжних
доручень, товарно-транспортних
накладних, а також виписаних
податкових накладних. Крім того, якість
поставленого товару підтверджується
наданими суду першої інстанції
посвідченнями про якість та
сертифікатами відповідності.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з положеннями п. 14.1.27 ст. 14
Податкового кодексу України, витратами
є сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до пп. 138.8.1 п. 138.3 ст. 138
Податкового Кодексу України до складу
прямих матеріальних витрат
включається вартість сировини та
основних матеріалів, що утворюють
основу виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектувальних
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат.

Пунктом 14.1.36 ст. 14 Податкового кодексу
України передбачено, що господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Пунктом 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу
України, податковий кредит визначений
як сума, на яку платник податку має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно пп. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до ст. 39 цього Кодексу, та складається
із сум податків, нарахованих
(сплачених) платником податку за
ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього
Кодексу, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно із п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України встановлено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Згідно п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними. У разі, коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Таким чином чинне на час виникнення
спірних правовідносин законодавство
не пов'язує виникнення права покупця на
отримання бюджетного відшкодування з
обставиною підтвердження його
контрагентами факту сплати податку на
додану вартість до бюджету. У разі
невиконання контрагентом зобов'язання
зі сплати податку до бюджету,
відповідальність та негативні
наслідки настають саме щодо цієї особи.
Ця обставина не є підставою для
позбавлення платника податку на додану
вартість права на його відшкодування у
разі, коли цей платник виконав усі
передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
необхідні документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Предметом доказування у відповідній
категорії спорів є реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування. Відтак, не можуть бути
безумовним свідченням правомірності
висновків податкового органу
результати зустрічних перевірок
контрагента позивача та результати
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань і податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України.

Як встановлено ст. 201 Податкового
Кодексу України, податкова накладна є
податковим документом. Право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку.

Норми податкового законодавства не
пов'язують виникнення права на
податковий кредит з особливостями
оподаткування постачальника позивача
по ланцюгу. Чинним законодавством не
передбачено і не визначено обов'язку
підприємства встановлювати ланцюг
суб'єктів підприємницької діяльності,
з якими контрагенти такого
підприємства мали договірні відносини,
а також підприємству не надано право
вимагати від його контрагентів такої
інформації.

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV,
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку, що
ведеться підприємством. Підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
згідно з вищезазначеним Законом є
документами, що містять відомості про
господарські операції та
підтверджують їх здійснення.

Позивачем як доказ здійснення
господарських операцій, надані
належним чином засвідчені копії
податкових, видаткових накладних,
квитанцій, сертифікатів відповідності.
Вказані документи відповідають
вимогами первинності в розумінні ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» і являються підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.

Таким чином, Вищий адміністративний
суд України дійшов висновку, що судом
апеляційної інстанції належним чином
з'ясовано обставини справи та дано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального чи процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування постанови Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 22.02.2012 не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 221, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Вінницької
міжрайонної державної податкової
інспекції залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 22.02.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров