Справа № 2а-14009/12/2070
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2014 року м.
Київ К/800/25313/13 К/800/26418/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_3 до Державної митної служби
України, Харківської обласної митниці
про поновлення на посаді, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційними скаргами Державної митної
служби України та Харківської обласної
митниці на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 28
січня 2013 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 11 квітня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до Державної митної
служби України, Харківської обласної
митниці, у якому просив визнати
незаконними та скасувати наказ
Державної митної служби України від 19
листопада 2012 року №2671-к «Про
припинення перебування на державній
службі» та наказ Харківської обласної
митниці від 20 листопада 2012 року №986-к
«По особовому складу».

Поновити ОСОБА_3 на посаді
провідного інспектора митного поста
"Харків-автомобільний" Харківської
обласної митниці та виплатити
заробітну плату за час вимушеного
прогулу в розмірі 10031,52 грн.

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від 28
січня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11 квітня 2013
року, позов задоволено. Визнано
незаконними та скасовано наказ
Державної митної служби України від 19
листопада 2012 року №2671-к «Про
припинення перебування на державній
службі» та наказ Харківської обласної
митниці від 20 листопада 2012 року №986-к
«По особовому складу».

Поновлено ОСОБА_3 на посаді провідного
інспектора митного поста
"Харків-автомобільний" Харківської
обласної митниці та зобов'язано
виплатити заробітну плату за час
вимушеного прогулу в розмірі 10031,52 грн.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Державна митна служба
України та Харківська обласна митниця
звернулися з касаційними скаргами, в
яких просять рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити
позивачу у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційних скарг, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до наказу
Державної митної служби України від 30
травня 2010 року № 69-к ОСОБА_3 прийнятий
на роботу в Харківську обласну митницю
з 01 червня 2010 року на посаду головного
інспектора сектору митного оформлення
№2 відділу митного оформлення
№5 митного поста "Товарний" у порядку
переведення з Харківської митниці.

Відповідно до наказу Харківської
обласної митниці від 18 січня 2012 року
№31-к, з 20 січня 2012 року ОСОБА_3
призначено на посаду провідного
інспектора митного поста
"Харків-автомобільний".

Згідно з наказом Держмитслужби України
від 16 жовтня 2012 року № 549 було проведено
комплексну перевірку службової
діяльності Харківської обласної
митниці за період роботи з 01 березня 2010
року по 01 жовтня 2012 року.

За результатами вказаної перевірки
складено акт від 07 листопада 2012 року
згідно якого встановлено порушення
ОСОБА_3 вимог п.п. 1, 2, 10 ч. 1 ст.11, ч. 2 ст. 40
МК України.

Наказом Державної митної служби
України №2671-к від 19 листопада 2012 року
«Про припинення перебування на
державній службі» за порушення Присяги
державного службовця, відповідно до п. 6
ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну
службу», припинено з 20 листопада 2012
року перебування на державній службі в
митних органах провідного інспектора
митного поста "Харків-автомобільний"
Харківської обласної митниці ОСОБА_3

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився і суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що відповідачі діяли не на підставі, не
в межах повноважень та не у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком судів попередніх інстанцій з
наступних підстав.

Пунктом 6 частини 1 статті 30 Закону
України «Про державну службу»
передбачено, що державна служба
припиняється у разі відмови державного
службовця від прийняття або порушення
Присяги, передбаченої у статті 17 цього
Закону.

Текст Присяги наведено у частині
другій статті 17 Закону України «Про
державну службу»: «Повністю
усвідомлюючи свою високу
відповідальність, урочисто присягаю,
що буду вірно служити народові України,
суворо дотримувати Конституції та
законів України, сприяти втіленню їх у
життя, зміцнювати їх авторитет,
охороняти права, свободи і законні
інтереси громадян, з гідністю нести
високе звання державного службовця,
сумлінно виконувати свої обов'язки».

Отже, як порушення Присяги слід
розуміти скоєння державним службовцем
проступку (вчинку) проти інтересів
служби, який суперечить покладеним на
нього обов'язкам, підриває довіру до
нього як носія влади, що призводить до
приниження авторитету державного
органу та унеможливлює подальше
виконання ним своїх обов'язків.

Як порушення Присяги, так і
дисциплінарне правопорушення може
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) норм, а
дисциплінарне правопорушення
пов'язується лише з порушенням
правових вимог щодо проходження
публічної служби.

Відповідно до частин 1, 2 статті 14 Закону
України «Про державну службу» за
невиконання чи неналежне виконання
службових обов'язків, перевищення
своїх повноважень, порушення обмежень,
пов'язаних з проходженням державної
служби, а також за вчинок, який порочить
його як державного службовця або
дискредитує державний орган, в якому
він працює, до державного службовця
застосовуються дисциплінарні
стягнення; до службовців, крім
дисциплінарних стягнень, передбачених
чинним законодавством про працю
України, можуть застосовуватися такі
заходи дисциплінарного впливу, як
попередження про неповну службову
відповідність і затримка до одного
року у присвоєнні чергового рангу або у
призначенні на вищу посаду.

В абзацах першому та другому преамбули
Дисциплінарного статуту митної служби
України зазначено, що цей Статут
визначає суть службової дисципліни,
права та обов'язки посадових осіб
митної служби України, яким присвоєно
спеціальні звання, у тому числі
керівників митних органів,
спеціалізованих митних установ та
організацій, щодо забезпечення та
додержання дисципліни, а також види та
порядок застосування заохочень і
дисциплінарних стягнень; регулювання
правового становища державних
службовців, що працюють у митних
органах, здійснюється з урахуванням
вимог Закону України «Про державну
службу».

Відповідно до статті 21 Статуту
порушення службової дисципліни - це
протиправне, винне (умисне чи
необережне) діяння (дія чи
бездіяльність) посадової особи митної
служби, тобто невиконання урочистого
зобов'язання посадових осіб митної
служби, зокрема, невиконання або
неналежне виконання нею своїх
службових обов'язків, перевищення
повноважень, порушення обмежень і
заборон, установлених законодавством з
питань проходження служби в митних
органах, або вчинення інших дій, які
дискредитують не тільки посадову особу
митної служби, а й митну службу України.

Згідно зі статтею 22 Статуту до діянь,
які є порушеннями службової
дисципліни, належать: 1) порушення вимог
законів та інших нормативно-правових
актів України з питань митної справи,
державної служби, а також наказів та
розпоряджень безпосередніх та/або
прямих керівників; 2) порушення порядку
здійснення митного контролю та митного
оформлення предметів, що переміщуються
через митний кордон України.

Відповідно до статті 31 Статуту з метою
з'ясування всіх обставин вчинення
посадовою особою митної служби
дисциплінарного правопорушення
керівник митного органу має право
призначити службове розслідування.

Наказом ДМСУ від 13 серпня 2010 року № 918
затверджено Інструкцію про порядок
організації та проведення службового
розслідування і службової перевірки в
митній службі України (далі -
Інструкція). Пунктом 1.1 Інструкції
визначено приводи, підстави, мету,
порядок призначення і проведення
службового розслідування, прийняття за
ним рішень, виконання цих рішень,
формування матеріалів службового
розслідування у справі, а також права
та обов'язки посадових осіб митної
служби України під час його проведення.

Згідно з абзацом дев'ятим пункту 1.2
Інструкції службове розслідування - це
комплекс заходів, що здійснюються в
межах компетенції відповідно до цієї
Інструкції з метою повного, всебічного
та об'єктивного з'ясування обставин
вчинення посадовою особою
дисциплінарного або іншого
правопорушення, пов'язаного зі
здійсненням службової діяльності,
виявлення причин і умов, що сприяли
його вчиненню, встановлення наявності
(відсутності) вини, її ступеня, а також
установлення інших подій, обставин, що
потребують з'ясування під час
проведення таких заходів. З'ясування
обставин порушення трудової
дисципліни посадовими особами митної
служби здійснюється відповідно до
вимог Кодексу законів про працю
України, Закону № 3723-XII, Статуту та
правил внутрішнього трудового
розпорядку митного органу (пункт 1.4
Інструкції).

Системний аналіз спеціальних і
загальних норм, наведених у статті 21,
частині першій статті 22, статті 31
Статуту, статтях 14, 17, 30 Закону України
«Про державну службу», свідчить, що за
вчинення посадовими особами митної
служби України порушень службової
дисципліни, дисциплінарних
правопорушень допускається
застосування дисциплінарних стягнень,
визначених у частині другій статті 22
Статуту, частині другій статті 9 Закону
України «Про державну службу»,
найбільш суворим з яких є звільнення. У
пункті 6 частини 1 статті 30 Закону
України «Про державну службу»
визначено не окремий вид
відповідальності державних службовців
за порушення Присяги, а спеціальну
підставу для припинення державної
служби. Саме ж припинення державної
служби відбувається у формі
звільнення.

Отже і порушення Присяги, і
дисциплінарне правопорушення може
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) засад проходження
публічної служби. Таким чином,
припинення державної служби у зв'язку з
порушенням Присяги та дисциплінарна
відповідальність державних службовців
може бути наслідком існування схожих
фактичних підстав у разі вчинення
державним службовцем достатньо
близьких за характером одне до одного
дисциплінарного або іншого
правопорушення.

Припинення державної
служби за порушення Присяги є
найсуворішою санкцією
відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою. Тому рівень
юридичних гарантій захисту прав
зазначеної особи в процедурах
вирішення питань застосування такої
відповідальності повинен бути не
меншим, ніж під час звільнення з
митного органу за вчинення
дисциплінарного правопорушення, з
дотриманням строків притягнення до
дисциплінарної відповідальності.

Передумовою звільнення державного
службовця за вчинення дисциплінарного
правопорушення, пов'язаного зі
здійсненням службової діяльності, з
підстав припинення державної служби за
порушення Присяги, мають бути
встановлені внаслідок ретельного
службового розслідування, яке
регулюється Інструкцією.

Звільнення за порушення присяги може
мати місце лише тоді, коли достеменно
доведено, що державний службовець
скоїв проступок проти інтересів
служби, який суперечить покладеним на
нього обов'язкам, підриває довіру до
нього як носія влади, що призводить до
приниження державного органу та
унеможливлює подальше виконання ним
своїх обов'язків. Державний службовець,
який вчинив дисциплінарний проступок,
не може бути звільнений за порушення
Присяги, якщо цей проступок не можливо
кваліфікувати як порушення Присяги.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що відповідачами не доведено
вчинення позивачем таких порушень, які
могли б бути підставою для
застосування до нього такої
найсуворішої санкції відповідальності
державного службовця, як звільнення за
порушення Присяги.

Відповідно до частини третьою статті
2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
касаційні скарги слід відхилити,
оскільки судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційних скарг висновків
судів не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційні скарги Державної
митної служби України та Харківської
обласної митниці відхилити, а
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 28 січня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 11 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: