Справа № К/9991/12518/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/12518/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

секретар судового засідання Пилипчук
Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 лютого 2011
року в справі за його позовом до
Міністерства внутрішніх справ України,
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в місті Києві,
Національної акціонерної страхової
компанії «Оранта» про стягнення
страхової суми,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2009 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з адміністративним позо вом, в якому
зазначав, що у грудні 2002 року був
звільнений зі служби в органах
внутрішніх справ, а у вересні 2006 року
йому встановлено ІІ групу інвалідності
у зв'язку з із захворюванням, пов'язаним
з виконанням службових обов'язків по
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

У грудні 2006 року Національною
акціонерною страховою компанією
«Оранта» йому було виплачено страхову
суму 43 844,78 грн., яка, на його думку, не
відповідає розміру, визначеному
законодавством.

Просив суд зобов'язати відповідача
нарахувати та виплатити страхову суму
по загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню в розмірі
чотирирічного грошового утримання в
сумі 124 065,22 грн..

Постановою Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 09 грудня 2009 року зобов'язано
Міністерство внутрішніх справ України
нарахувати та виплатити страхову суму
по загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню в розмірі
чотирирічного грошового утримання в
сумі 124 065,22 грн. як працівнику міліції,
який отримав інвалідність у період
проходження служби.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суд від 09 лютого 2011
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове про відмову
у задоволенні позову.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, позивач просив
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 проходив
публічну службу в органах внутрішніх
справ, з якої був звільнений 31 грудня 2002
року.

Під час проходження служби, виконуючи
обов'язки по охороні громадського
порядку, позивач брав участь у
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, внаслідок чого з 19
вересня 2006 року йому встановлено ІІ
групу інвалідності у зв'язку із
захворюванням, пов'язаним із
виконанням службових обов'язків.

Відповідно до довідки Київської
міської дирекції Національної
акціонерної страхової компанії
«Оранта» 07 грудня 2006 року позивач
отримав страхову суму як інвалід ІІ
групи в розмірі 44 064 грн.. Проте
відповідно до заяви про видачу готівки
від 13 грудня 2006 року позивачу було
виплачено страхове відшкодування в
сумі 43 844,78 грн..

17 серпня 2007 року управлінням
фінансових ресурсів та економіки
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в місті Києві
видано довідку про те, що розмір
грошового забезпечення позивача
складає 3 497,50 грн..

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 24 грудня 2007 року стягнуто з
Міністерства внутрішніх справ України
124 035,22 грн. страхового відшкодування.

16 квітня 2008 року відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
рішення міськрайонного суду від 24
грудня 2007 року. Листом від 30 травня 2008
року відповідач просив продовжити
строк для добровільного виконання
судового рішення та повідомити
розрахунковий рахунок в банківській
установі для перерахунку грошових
коштів.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Київської області від 03 жовтня 2008 року
рішення суду першої інстанції
скасовано та провадження у справі
закрито у зв'язку з тим, що справа
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.
Ухвалою судді Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України від 26 лютого 2009 року відмовлено
у відкритті касаційного провадження у
зв'язку з тим, що оскаржувану ухвалу
постановлено з додержанням норм
процесуального права.

Листом від 24 червня 2009 року відділом
забезпечення соціальних виплат
Міністерства внутрішніх справ України
позивачу відмовлено у виплаті
одноразової грошової допомоги та
перегляді розміру раніше виплаченої
страхової виплати у зв'язку із
запровадженням одноразової грошової
допомоги, обґрунтовуючи це тим, що
Порядком та умовами виплати
одноразової грошової допомоги у разі
загибелі (смерті) або інвалідності
працівника міліції передбачена
виплата такої допомоги тільки особам, у
яких подія, що дає право на її
отримання, настала в 2007 році.

Вирішуючи спір суд першої інстанції
виходив з того, що на день виплати
позивачу страхової суми діяли норми
Положення про порядок і умови
державного обов'язкового особистого
страхування осіб рядового,
начальницького та вільнонайманого
складу органів і підрозділів
внутрішніх справ України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29 червня 1991 року №59,
яке зобов'язує обчислити розмір
страхової виплати відповідно до
розміру грошового утримання.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову апеляційний суд виходив з того,
що розмір грошового забезпечення для
виплати одноразової допомоги
відповідає постанові Кабінету
Міністрів України від 12 травня 2007 року
№707 «Про затвердження Порядку та умов
виплати одноразової грошової допомоги
у разі загибелі (смерті) або
інвалідності працівника міліції,
податкової міліції».

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

У справі, що розглядається вирішується
спір щодо соціального захисту на
підставі статті 23 Закону України «Про
міліцію», яка в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин
визначала порядок виплати одноразової
грошової допомоги у разі загибелі
(смерті) або каліцтва працівника
міліції та компенсації заподіяння
шкоди його майну.

Частиною шостою статті 23 Закону
України «Про міліцію» було
встановлено, що у разі поранення
(контузії, травми або каліцтва),
заподіяного працівнику міліції під час
виконання ним службових обов'язків, а
також інвалідності, що настала в період
проходження служби в органах
внутрішніх справ або не пізніше ніж
через три місяці після звільнення зі
служби чи після закінчення цього
строку, але внаслідок захворювання або
нещасного випадку, що мали місце в
період проходження служби в органах
внутрішніх справ, залежно від ступеня
втрати працездатності йому
виплачується одноразова грошова
допомога в розмірі до п'ятирічного
грошового забезпечення за останньою
посадою в порядку та на умовах,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрів України
29 червня 1991 року №59 з метою посилення
соціального захисту осіб рядового,
начальницького та вільнонайманого
складу органів і підрозділів
внутрішніх справ республіки
затверджено Положення про порядок і
умови державного обов'язкового
особистого страхування осіб рядового,
начальницького та вільнонайманого
складу органів і підрозділів
внутрішніх справ України.

Пунктом 2 Положення, що було чинним на
час здійснення виплати страхової суми
у грудні 2006 року, було передбачено, що
страховик виплачує страхові суми
особам рядового, начальницького та
вільнонайманого складу органів і
підрозділів внутрішніх справ (їхнім
спадкоємцям) у разі загибелі (смерті),
поранення (контузії, травми або
каліцтва), захворювання, одержаних при
виконанні службових обов'язків,
пов'язаних з безпосередньою участю в
охороні громадського порядку і
громадської безпеки, боротьбі із
злочинністю у разі встановлення
застрахованому інвалідності, що
настала у період служби (роботи), але не
пізніш як через 3 місяці після
звільнення зі служби (роботи) чи після
закінчення цього строку, але внаслідок
захворювання чи нещасного випадку, що
мали місце при виконанні службових
обов'язків:

інвалідові II групи - в розмірі
чотирирічного грошового утримання.

Виплата страхових сум здійснювалася з
розрахунку грошового утримання,
передбаченого чинним законодавством
за останньою посадою на день виплати
страхової суми.

Форми і розміри грошового утримання
працівників міліції, як оплата їх
праці, відповідно до статті 19 Закону
України «Про міліцію» встановлюються
Кабінетом Міністрів України і повинні
забезпечувати достатні матеріальні
умови для комплектування якісного
особового складу міліції,
диференційовано враховувати характер
і умови роботи, стимулювати досягнення
високих результатів у службовій
діяльності і компенсувати їх фізичні
та інтелектуальні затрати.

На час виникнення спірних
правовідносин оплата праці
працівників міліції відбувалася на
підставі Указу Президента України від
04 жовтня 1996 року №926/96 «Про умови
грошового забезпечення осіб рядового і
начальницького складу та оплати праці
працівників органів внутрішніх справ»,
у якому вживаються терміни «грошове
утримання» та «грошове забезпечення».

Виходячи з пріоритетності закону над
підзаконним актом, та з того, що оплата
праці працівників міліції відповідно
до статті 19 Закону України «Про
міліцію» здійснюється у вигляді
грошового утримання, суд першої
інстанції обґрунтовано зобов'язав
відповідача здійснити нарахування та
виплату позивачу страхової суми
відповідно до розміру його грошового
утримання.

Такий висновок узгоджується з правовою
позицією колегії суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України, висловлений у постанові
від 12 листопада 2013 року у справі
№21-383а13.

Апеляційний суд прийшов до помилкового
висновку про невірне застосування
міськрайонним судом норм
матеріального права щодо порядку
обчислення страхової суми.

На підставі наведеного та керуючись
статтями 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 лютого 2011
року скасувати, а постанову
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 09 грудня 2009 року
залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/