Справа № 2а-4088/09/1370
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/11574/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Каранця Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Залізничному районі
м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 22.10.2009

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 03.02.2011

у справі № 2а-4088/09/1370

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у
Залізничному районі м.Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області

про скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 22.10.2009,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 03.02.2011, адміністративний позов
задоволено повністю. Визнано нечинним
та скасовано рішення ДПІ у
Залізничному районі про застосування
штрафних (фінансових) санкцій від 03.02.2009
№ 000221702/0/3121.

Державна податкова інспекція у
Залізничному районі м.Львова подала
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення та
прийняти нову про відмову в
задоволенні позову. Посилається на
порушення судами норм матеріального
права: п. 1, п. 2 ст. 3, п. 12 ст. 9, п. 1 ст. 17
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» від 06.07.1995 №
265/95-ВР, а також на неповне з'ясування
судами обставин у справі.

Відповідно до статті 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
судом касаційної інстанції в судовому
засіданні здійснено заміну
відповідача - Державної податкової
інспекції у Залізничному районі
м.Львова, правонаступником якої була
Державна податкова інспекціїя у
Залізничному районі м.Львова Державної
податкової служби, правонаступником -
Державною податковою інспекцією у
Залізничному районі м.Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що підставою для
застосування до позивача за рішенням
від 03.02.2009 № 000221702/0/3121 відповідно до
вимог п. 1 ст. 17 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 36141395,00 грн.
слугували висновки перевірки за період
з 01.07.2007 по 30.06.2008, викладені в акті від
13.01.2009 № 22/17-323/НОМЕР_1/2, про порушення
вимог п. 1, п. 2 ст. 3 цього Закону.

За висновками перевірки порушення
вказаних вимог Закону полягало в тому,
що позивач не провів через реєстратор
розрахункових операцій готівкові
кошти в загальній сумі 7228279,00 грн.,
отримані за період з 01.07.2007 по 30.06.2008 від
покупців при продажу товарів. Позивач
перебував на загальній системі
оподаткування, виручку від продажу
товару вносив з каси на власні
розрахункові рахунки в банку.

Інших фактичних та правових підстав, з
яких відповідач виходив, встановлюючи
наведене вище порушення, в акті
перевірки не наведено.

Судами попередніх інстанцій також
встановлено, що основним видом
діяльності позивача була оптова
торгівля продовольчими товарами.
Поставка товарів здійснювався
позивачем з оформленням видаткових
накладних, а готівка за поставлений
товар отримувалась в касу з
оформленням прибуткових касових
ордерів. При цьому у момент передачі
товарів розрахунки в готівковій формі
не здійснювались, зокрема
відвантаження товарів здійснювалось
за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлове
приміщення належить на праві
власності), а проведення розрахунків за
адресою: АДРЕСА_2 (офісне приміщення
використовується на праві оренди).

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, на які посилається відповідач в
касаційній скарзі, та вважає, що суди
повно встановили обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи, та надали їм правову оцінку.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин) (далі Закон № 265/95-ВР) суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок;

Відповідно до ст. 2 Закону № 265/95-ВР
розрахункова операція - приймання від
покупця готівкових коштів, платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо
за місцем реалізації товарів (послуг),
тощо.

Водночас п. 12 ст. 9 Закону № 265/95-ВР
передбачено, що реєстратори
розрахункових операцій та
розрахункові книжки не застосовуються
якщо в місці отримання товарів (надання
послуг) операції з розрахунків у
готівковій формі не здійснюються
(оптова торгівля тощо).

Таким чином, обов'язок суб'єкта
господарювання застосувати
реєстратор розрахункових операцій при
здійсненні торгівлі обумовлений
здійсненням операцій з розрахунків за
товар у готівковій формі в місці
отримання товарів.

У разі якщо місце отримання товару і
місце здійснення розрахунків у
готівковій формі не збігаються, а
розрахунки проводяться у касі
підприємства з оформленням
прибуткових касових ордерів та видачею
відповідних квитанцій, обов'язок із
застосування реєстратора
розрахункових операцій не виникає.

Як достовірно встановлено судами
попередніх інстанцій на підставі
безпосередньо досліджених доказів:
видаткових накладних, прибуткових
касових ордерів, звіту аудитора, в
місці отримання товарів операції з
розрахунків у готівковій формі не
здійснювалися.

За таких обставин, суди дійшли
правильних висновків про
протиправність застосування до
позивача за оспорюваним рішенням
штрафних (фінансових) санкцій на
підставі п. 1 ст. 17 Закону № 265/95-ВР.

Позиція відповідача, викладена в
касаційній скарзі, про те, що позивач
відповідно до п. 12 ст. 9 Закону № 265/95-ВР
міг не застосовувати реєстратор
розрахункових операцій в місці
поставки товарів, в якому готівкові
розрахунки не здійснюються, однак
зобов'язаний був застосувати
реєстратор розрахункових операцій в
місці отримання готівкових коштів є
помилковою, оскільки Закон № 265/95-ВР
зобов'язує проводити через реєстратор
розрахункових операцій розрахункову
операцію в розумінні ст. 2 № 265/95-ВР, яка
включає в себе операцію з приймання від
покупця готівкових коштів, тощо за
місцем реалізації товарів.

У разі якщо суб'єктом господарювання не
здійснюється розрахункова операція у
розумінні ст. 2 № 265/95-ВР, у такого
суб'єкта немає обов'язку проводити
розрахунки у готівковій формі через
реєстратор розрахункових операцій, а
виникає обов'язок здійснювати
готівкові розрахунки - платежі
готівкою за реалізовану продукцію у
порядку, передбаченому Положенням про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженим Постановою Правління
Національного банку України від 15.12.2004
№ 637 та зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320.

Зважаючи на викладене, враховуючи межі
перегляду судом касаційної інстанції,
визначені в ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Залізничному районі
м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 22.10.2009 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 03.02.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою, поданою через Вищий
адміністративний суд України в
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю. І. Цвіркун