Справа № 810/4385/14
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2014 року 810/4385/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Лиска І.Г.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у м. Славутичі ГУ Міндоходів
у Київській області про визнання
протиправними дій, визнання
протиправною та скасування вимоги,
зобов'язання утриматись від вчинення
певних дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернувся ФОП
ОСОБА_1 з позовом до Державної
податкової інспекції у м. Славутичі
ГУ Міндоходів у Київській області
визнання протиправними дій, визнання
протиправною та скасування вимоги
№Ф-75-17 від 14.05.2014 року , зобов'язання
утриматись від вчинення певних дій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
вимога про сплату боргу є протиправною,
оскільки відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» позивач
звільнений від сплати єдиного внеску
як пенсіонер за віком.

До судового засідання представники
сторін не з'явились.

Водночас, матеріали справи
містять письмові клопотання позивача
та відповідача про розгляд справи за
їх відсутності у письмовому
провадженні.

Відповідач заперечень на позов
не надав.

Відповідно до приписів частини
четвертої статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.
Якщо таке клопотання заявили всі особи,
які беруть участь у справі, судовий
розгляд справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Згідно частини шостої статті 128
КАС України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час та місце судового
розгляду, суд має право розглянути
справу у письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Дослідивши наявні матеріали
справи, суд вважає за можливе здійснити
розгляд справи у письмовому
провадженні та на підставі наявних у
справі доказів.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, об'єктивно
оцінивши докази, що мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено таке.

ОСОБА_1, зареєстрований як фізична
особа-підприємець 29.11.1994року та з 1
січня 2012 року перебуває на спрощеній
системі оподаткування і є платником
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

Позивачу призначено пенсію за віком
відповідно до положень статті 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" із
зниженням пенсійного віку відповідно
до вимог статті 55 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали в наслідок
Чорнобильської катастрофи" як учасник
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987 році та
відноситься до категорії 2.

Відповідачем 14 травня 2014 року прийнято
вимогу про сплату боргу № Ф-75-17,
відповідно до якої визначено суму
боргу зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 2873, 28грн.

Проте, не погоджуючись із прийнятою
вимогою, позивач оскаржив її до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 1
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно з частиною 4 статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" за рахунок
коштів Пенсійного фонду в солідарній
системі призначаються такі пенсійні
виплати:1) пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника. Умови її призначення за
віком визначені статтею 26 зазначеного
Закону.

Це вказує на те, що від сплати єдиного
внеску звільняються пенсіонери, пенсія
яких призначена відповідно до положень
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Відповідно до частини першої статті 55
Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (далі -
Закон України № 796) особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого для одержання
державних пенсій.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 14 Закону України №796 для
встановлення пільг і компенсацій
визначаються такі категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи: учасники ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які працювали у зоні відчуження:

- з моменту аварії до 1 липня 1986 року -
незалежно від кількості робочих днів;

- з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року -
не менше 5 календарних днів;

- у 1987 році - не менше 14 календарних днів,
а також потерпілі від Чорнобильської
катастрофи;

- евакуйовані у 1986 році із зони
відчуження (в тому числі особи, які на
момент евакуації перебували у стані
внутрішньоутробного розвитку, після
досягнення ними повноліття);

- особи, які постійно проживали у зоні
безумовного (обов'язкового) відселення
з моменту аварії до прийняття
постанови про відселення, - категорія 2.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме копії пенсійного посвідчення
Серії НОМЕР_1 від 13.03.2014 року, позивач є
пенсіонером за віком з 07.06.2-12 року , в
якому зазначений вид пенсії: за віком.

Крім того, судом встановлено, що
відповідно до наявної в матеріалах
справи копії посвідчення Серії НОМЕР_2,
позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС у 1987 році.

Таким чином позивач має право вийти на
пенсію раніше, ніж встановлено в Законі
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування". Проте,
ця обставина лише підтверджує той факт,
що позивач вийшов на пенсію саме за
віком, хоча і на пільгових умовах, що і
зазначається у його пенсійному
посвідченні.

Суд звертає увагу, що знижений
граничний вік виходу на пенсію осіб,
які підпадають під дію Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" не є
підставою для висновку про виплату
пенсії позивачу з інших підстав і вона
є пенсіонером в розумінні визначення
поняття "пенсіонер", яке наведено у
Законі України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". А тому на позивача, як на
пенсіонера у розумінні норм наведеного
Закону, поширюються положення частини
четвертої статті 4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Також суд зазначає, що відповідно до
частини сьомої статті 1 Закону України
07.07.2011 №3609-VІ "Про внесення змін до
Податкового кодексу України і деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" статтю 4
Закону України 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та
облік єдиного внеску на державне
соціальне страхування" доповнено
частиною четвертою, згідно з якою
особи, якщо вони є пенсіонерами за
віком або інвалідами та отримують
відповідно до закону пенсію або
соціальну допомогу і обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Ці зміни відповідно до частини першої
розділу II Прикінцевих та перехідних
положень Закону України № 3609-VI набули
чинності з дня, наступного за днем його
опублікування, а саме з 06.08.2011 р., тому
нарахування сум щодо сплати єдиного
внеску починаючи з серпня 2011 року є
неправомірним.

Аналогічна правова позиція наведена в
ухвалах Вищого адміністративного суду
України №К/9991/45538/12 від 20.09.2012р.,
№К/9991/49213/12 від 09.10.2012р. та №К/9991/78530/12 від
14.02.2013р..

Виходячи з системного аналізу
зазначених положень законодавства, суд
приходить до висновку, що позивач, як
фізична особа-підприємець, що є
пенсіонером за віком, який
зареєстрований платником єдиного
податку, не повиннен сплачувати єдиний
внесок, у зв'язку з чим вимога про
сплату боргу від 14.05.2014 року № Ф-75-17 є
незаконною та такою, що підлягає
скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідача припинити нарахування
позивачу зобов'язань зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, суд зазначає
наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Задоволенню в адміністративному
процесі підлягають лише ті вимоги, які
поновлюють порушене право особи в
публічно-правових відносинах.

Суд також звертає увагу на те, що згідно
ст. 6 КАС України до адміністративного
суду має право звернутися з позовом
особа, яка вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Також згідно ст. 5 КАС України судом у
конкретній справі вирішується спір,
предмет якого існує на час розгляду
справи.

Отже, зобов'язання, встановлені в
резолютивній частині рішення суду, не
можуть поширюватись на майбутнє. Таким
чином, неможливо зобов'язати
відповідача на майбутнє вчиняти певні
дії, оскільки відсутні факти порушення
прав позивача в майбутньому.

Оскільки заявлена позовна вимога про
зобов'язання відповідача припинити
нарахування позивачу зобов'язань зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування ґрунтується на
припущеннях позивача про можливість
вчинення відповідачем таких дій у
майбутньому, суд, враховуючи вимоги
статей 2, 5 та 6 КАС України, дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог в цій
частині.

Позовна вимога про визнання
протиправними дій посадових осіб ДПІ
у м. Славутичі ГУ Міндоходів у
Київській області щодо нарахування
позивачу недоїмки в розмірі 2873, 28 грн.
зі сплати єдиного внеску згідно вимоги
про сплату боргу (недоїмки) №Ф-75-17 від
14.05.2014 року, також, не підлягає
задоволенню , оскільки наслідком
відповідної активної поведінки
відповідача стало конкретне рішення, а
саме: вимога про сплату боргу від 14.05.2014
року №Ф-75-17 р., яка, як встановлено
судом, є протиправною, а тому
спричинила порушення прав фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1.

Отже, суд приходить до висновку, що
задоволення позовних вимог в частині
визнання протиправною та скасування
оскаржуваної вимоги є достатнім та
належним способом захисту порушених
прав позивача в сфері
публічно-правових відносин з
відповідачем.

Крім того, позовна заява Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 не містить жодних
обґрунтувань та доказів позовних вимог
про визнання протиправними дій
відповідача та зобов'язання його
утриматись від вчинення певних дій.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є такими,
що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Державної податкової інспекції
у м. Славутичі Головного управління
Міндоходів у Київській області про
сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2014 року
№ Ф-75-17.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя:
Лиска І.Г.