Справа № 2а-4019/11
Суддя: Хобор Р.Б.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 рокум. Львів№ 97084/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді:
Хобор Р.Б.

суддів:
Іщук Л.П., Левицької Н.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Любешівському районі
Волинської області на постанову
Любешівського районного суду
Волинської області від 19 серпня 2011 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Любешівському районі
Волинської області про визнання дій
протиправними та зобов'язання
здійснити нарахування і виплатити
компенсацію у зв'язку з втратою
годувальника, -

В С Т А Н О В И В :

05.08.2011 року позивач звернувся в суд з
адміністративним позовом до
відповідача в якому просив визнати
неправомірними дії відповідача та
зобов'язати його провести перерахунок
і виплату підвищення до пенсії у
розмірі 2 мінімальних заробітних плат
та щомісячної компенсації у зв'язку з
втратою годувальника у розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком у
відповідності до ст.ст. 39, 52 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та перерахунок і виплату пенсії в
зв'язку з втратою годувальника, за
період з 04.06.2011 року по день припинення
права на даний вид пенсії.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилався на те, що йому як
особі, є членом сім'ї, померлого
годувальника, у відповідності до ст.ст.
39, 52 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», має виплачуватись
щомісячна компенсація у разі втрати
годувальника у розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком та щомісячне
підвищення до пенсії у розмірі 2
мінімальних заробітних плат як особі,
яка проживає у зоні гарантованого
добровільного відселення повинна
здійснюватись виплата. Також вказує на
те, що він має право на отримання пенсії
в зв'язку з втратою годувальника. Однак,
відповідач дані виплати у оскаржуваний
період проводив у значно меншому
розмірі.

Оскаржуваною постановою, прийнятою в
порядку скороченого провадження,
адміністративний позов задоволено
повністю. Суд визнав дії пенсійного
органу протиправними.

Крім того, суд зобов'язав відповідача
провести нарахування та виплату
позивачу, як непрацюючому пенсіонеру,
який проживає у зоні гарантованого
добровільного відселення підвищення
до пенсії у розмірі 2 мінімальних
заробітних плат та щомісячної
компенсації за втрату годувальника у
розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком
передбаченого ст.ст. 39, 52 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з
врахуванням ст. 53 Закону України «Про
державний бюджет України на 2010 рік», ст.
22 Закону України «Про державний бюджет
України на 2011 рік» із врахуванням ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з 04.06.2011 року та з
урахуванням виплачених сум. Постанову
звернено до негайного виконання.

Не погоджуючись з даною постановою
суду, відповідач оскаржив її в
апеляційному порядку. Вважає, що
постанова прийнята з неповним
з'ясуванням обставин справи та з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, а тому просить її
скасувати та прийняти нову постанову,
якою в задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги,
апелянт посилається на те, що оскільки
відповідач не є розпорядником
бюджетних коштів, то відповідно
нарахування та виплата позивачу
пенсії, здійснювались в межах
виділених на це коштів та згідно
чинного на момент проведення виплати
бюджетного законодавства. Крім цього,
апелянт вказує на те, що суд першої
інстанції безпідставно до спірних
правовідносин застосував положення ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Враховуючи те, що дана справа може бути
вирішна на основі наявних у ній
доказів, а апеляційна скарга подана на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результати розгляду
справи передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС
України, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197
КАС України апеляційний розгляд даної
справи проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Суд апеляційної інстанції заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи, обговоривши підстави
і межі апеляційної скарги, вважає, що
така апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач по справі є
непрацездатним членом сім'ї (дружиною)
померлого годувальника віднесеного до
1 категорії осіб постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
що підтверджується наявними у
матеріалах справи копіями відповідних
посвідчень та свідоцтва про смерть.

Згідно з ст. 52 даного Закону, щомісячна
компенсація в разі втрати годувальника
призначається на кожного
непрацездатного члена сім'ї, який був
на його утриманні, в розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком
незалежно від пенсії, передбаченої
законодавством України.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, та
щомісячна компенсація сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи виплачуються повністю
незалежно від заробітку, пенсії чи
іншого доходу.

Частиною третьою ст. 67 цього ж Закону
визначено, що у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до ст. 54 цього
Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4,
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового прожиткового
мінімуму.

Згідно з ст. 39 цього Закону, пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають у зоні гарантованого
добровільного відселення,
підвищуються у розмірі 2 мінімальної
заробітної плати.

Враховуючи викладені положення Закону,
суд апеляційної інстанції
погоджується із висновком суду першої
інстанції про наявність у позивача
права на щомісячну компенсацію у разі
втраті годувальника у розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим, помилково та з порушенням
норм матеріального права суд першої
інстанції задовольнив позовні вимоги
за період з 04.06.2011 року не зазначивши
кінцевої дати виплати спірного
підвищення.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач із адміністративним позовом до
суду звернувся 05.08.2011 року.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги підлягаю до
задоволення за період з 04.06.2011 року по
22.07.2011 року включно, оскільки
відповідно до постанови КМУ №745 від
06.07.2011 року (набрала чинності з 23.07.2011
року), яка прийнята на виконання Закону
України від 14 червня 2011 року № 3491-VI «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»,
підвищення до пенсії виплачуються у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України, виходячи
з наявного фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України.

Також, суд першої інстанції правильно
вказав, що нарахування та виплату
позивачу щомісячної компенсації у
разі втраті годувальника, відповідачу
слід проводи з урахуванням положень ч. 1
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки чинним
законодавством України розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, в системі національного
законодавства немає. Відсутність
іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в
реалізації позивачем конституційної
гарантії та права на додаткову пенсію
за шкоду заподіяну здоров'ю виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, як
це встановлено ст. 52 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Суд апеляційної інстанції не може
взяти до уваги посилання апелянта на
те, що відповідач не є розпорядником
бюджетних коштів, а фінансування
виплат, пов'язаних із застосуванням
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» проводиться із державного
бюджету, оскільки відсутність
фінансування з державного бюджету
коштів на витрати пов'язані із виплатою
позивачу передбачених Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» виплат, не
може бути підставою для невиконання
вимог Закону.

Дана правова позиція суду,
узгоджується із практикою
Європейського суду з прав людини, який
у своєму рішенні від 08 листопада 2005
року в справі «Кечко проти України»
зазначив, що держава самостійно
визначає, які надбавки виплачувати
своїм працівникам з бюджету. Держава
може вводити, припиняти або
закінчувати виплату цих надбавок.
Проте, якщо правове положення, що діє,
передбачає виплату певних надбавок, і
дотримані всі вимоги, необхідні для
цього, органи державної влади не можуть
свідомо відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» суди при розгляді справ,
практику Європейського Суду з прав
людини, застосовують як джерело права.

Разом з тим, суд помилково допустив
постанову до негайного виконання в
повному обсязі, оскільки, в даному
випадку слід застосовувати приписи п.1
ч.1 ст.256 КАС України, яка є спеціальною
для цієї категорії справ.

Вказана норма передбачає негайне
виконання постанов суду про
присудження виплати пенсій, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів лише у межах суми
стягнення за один місяць.

З огляду на те, що судом першої
інстанції рішення прийняте з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, суд
апеляційної інстанції прийшов до
висновку, що оскаржувану постанову
слід скасувати та прийняти нову
постанову, якою адміністративний позов
задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 11, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області - задовольнити частково.

Постанову Любешівського районного
суду Волинської області від 19 серпня 2011
року - скасувати та прийняти нову
постанову, якою адміністративний позов
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області щодо ненарахування та
невиплати ОСОБА_1, як особі яка проживає
у зоні гарантованого добровільного
відселення підвищення до пенсії у
розмірі 2 мінімальних заробітних плат
та щомісячної компенсації за втрату
годувальника у розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком, із дотриманням вимог
ст.ст. 39, 52, 67 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 04.06.2011 року по
22.07.2011 року включно, із урахуванням
частини 1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Любешівському районі
Волинської області здійснити
нарахування та виплату ОСОБА_1, як
особі яка проживає у зоні
гарантованого добровільного
відселення підвищення до пенсії у
розмірі 2 мінімальних заробітних плат
та щомісячної компенсації за втрату
годувальника у розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком, із дотриманням вимог
ст.ст. 39, 52, 67 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 04.06.2011 року по
22.07.2011 року включно, із урахуванням
частини 1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених за цей
період сум.

Допустити постанову до негайного
виконання в межах суми стягнення за
один місяць.

Постанова апеляційного суду є
остаточною та касаційному оскарженню
не підлягає.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Головуючий-суддя :Хобор Р.Б.Судді :
Іщук Л.П. Левицька Н.Г.