Справа № 2а-17632/12/2670
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" липня 2014 р. м. Київ
К/800/31908/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Розваляєвої Т.С.

Цуркана М.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 20 березня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 травня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціальної політики
України про визнання дій
протиправними, -

в с т а н о в и л
а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціальної політики
України про визнання дій Міністерства
соціальної політики України при
розгляді скарг та при здійсненні
реєстрації в Міністерстві юстиції
України Постанови правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 31 жовтня 2007
року № 49 «Про затвердження Положення
про забезпечення потерпілих внаслідок
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання путівками
для санаторно-курортного лікування»
такими, що не відповідають актам
міжнародного законодавства,
Конституції України, Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», законодавству
України про охорону здоров'я. Також,
визнання незаконними та протиправними
дій Міністерства юстиції України щодо
реєстрації вказаної Постанови
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 31 жовтня 2007
року № 49.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 березня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 травня 2013
року, в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі, ОСОБА_4, не
погоджуючись з рішеннями судів першої
та апеляційної інстанцій, посилаючись
на допущені судами порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та
постановити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами було встановлено, що з 01 березня
1991 року ОСОБА_4 є інвалідом І-ї групи
безстроково, у зв'язку з трудовим
каліцтвом, що підтверджується довідкою
від 18 березня 1991 року № 01636 та випискою
з акту МСЕК від 01 квітня 2003 року № 034408.
Як інваліду І-ї групи позивачу щорічно
безоплатно надається путівка для
санаторно-курортного лікування, а у
разі самостійного придбання, її
вартість компенсує Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

15 червня 2012 року позивач звернувся до
начальника Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Маріуполі
Донецької області, з проханням надати
публічну інформацію щодо вартості
путівок до санаторію «Гурзуфський»,
зокрема, чому позивачу не були
відшкодовані гроші за догляд.

Листом від 20 червня 2012 року № 05-46/01-1773
позивачу надано відповідь, згідно якої
повідомлено, що згідно пункту 2.17
Положення про забезпечення потерпілих
внаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання санаторно-курортним
лікуванням, затвердженого постановою
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 31 жовтня 2007
року № 49, під час перебування
потерпілого в санаторії не
відшкодовуються витрати на
спеціальний медичний догляд, постійний
сторонній догляд та побутове
обслуговування, призначені
потерпілому за рішенням МСЕК, якщо
надання цих послуг передбачене умовами
договору з санаторієм або якщо
надається путівка супроводжуючій
особі, у зв'язку з чим на час
перебування позивача у санаторії
«Гурзуфський» йому припинено
призначення вказаних виплат.

Отже, предметом позову є визнання
протиправними дій Міністерства
соціальної політики України щодо
розгляду скарг позивача та реєстрації
Міністерством юстиції України
зазначеної постанови правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 31 жовтня 2007
року № 49.

Стосовно позовних вимог в частині
визнання протиправними дій
Міністерства соціальної політики
України щодо розгляду скарг позивача,
суди дійшли вірного висновку щодо їх
безпідставності, оскільки жодні
належні докази подання позивачем
будь-яких скарг до Міністерства
соціальної політики України відсутні.

Також, необґрунтованими є позовні
вимоги в частині протиправності
реєстрації Міністерством юстиції
України постанови правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 31 жовтня 2007
року № 49, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
досліджено, що постанова правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від 31
жовтня 2007 року № 49 «Про затвердження
Положення про забезпечення потерпілих
внаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання путівками для
санаторно-курортного лікування»
зареєстрована у Міністерстві юстиції 26
грудня 2007 року за 1400/14667 і включена до
Єдиного державного реєстру
нормативно-правових актів 29 грудня 2007
року з присвоєнням реєстраційного коду
41898/2007.

При цьому, дана постанова погоджена з
Міністерством охорони здоров'я України
та Міністерством праці та соціальної
політики України.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій про те, що оскільки
Міністерство юстиції України, в межах
своєї компетенції, провело правову
експертизу спірного
нормативно-правового акту, і дійшло
висновку про відсутність підстав для
відмови у його реєстрації, а також
враховуючи, що сам нормативно-правовий
акт позивачем не оскаржується, позовні
вимоги ОСОБА_4 є безпідставними та
відповідно задоволенню не підлягають.

З урахуванням вищезазначеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій
оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для їх
скасування не вбачається. Доводи
касаційної скарги висновків судів
попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 березня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23 травня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: