Справа № 826/8139/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2014 року 08:45
справа №826/8139/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Кузьменка В.А., за
участю секретаря Калужського Д.О.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Штраус Україна"до1.
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
2. Головного управління Державної
казначейської служби України у місті
Києвіпровизнання рішення протиправним
та стягнення надмірно сплачених коштів
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Штраус Україна" (далі
по тексту - позивач, ТОВ "Штраус
Україна") звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративними позовом до
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів та зборів України
(далі по тексту - відповідач , Київська
міжрегіональна митниця) та Головного
управління державної казначейської
служби України у місті Києві (далі по
тексту - відповідач 2), в якому просить: 1)
визнати протиправним рішення
відповідача 1 про відсутність правових
підстав для повернення ТОВ "Штраус
Україна" коштів з Державного бюджету
України, викладене у листі від 03 грудня
2013 року №14-1/6-11/8608 у відповідь на заяви
від 14 листопада 2013 року №№512, 513, 514, 515,
516, 517 та 518; 2) стягнути з Державного
бюджету України на користь ТОВ "Штраус
Україна" надмірно сплачені суми
податку на додану вартість у
загальному розмірі 4 384 201,39 грн.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 06 січня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі №826/8139/14,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
В судовому засіданні 03 липня 2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав, представник відповідача 1
проти задоволення позову заперечив;
представник відповідача 2 не прибув.
Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Враховуючи неприбуття представника
відповідача 2 та положення частини
шостої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, беручи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта, в
судовому засіданні 03 липня 2014 року суд
ухвалив перейти до розгляду справи в
письмовому провадженні.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
ТОВ "Штраус Україна" зверталось до
Київської міжрегіональної митниці із
заявами про повернення надмірно
сплачених митних та інших платежів від
14 листопада 2013 року №№512, 513, 514, 515, 516, 517
та 518, в яких просило повернути на
поточний рахунок у банку надмірно
сплачений податок на додану вартість у
розмірі 641 024,34 грн., 187 018,43 грн., 500 558,37
грн., 263 751,20 грн., 28 906,23 грн., 1 133 667,78 грн.
та 1 629 275,04 грн. відповідно, всього 4 384
201,39 грн., у зв'язку із скасуванням у
судовому порядку рішень Київської
регіональної митниці про визначення
митної вартості товарів.
За результатами розгляду заяв позивача
Київська міжрегіональна митниця (що є
правонаступником Київської
регіональної митниці) у листі від 03
грудня 2013 року №141/6-11/8608 повідомила про
відсутність правових підстав для
повернення коштів з Державного бюджету
України у відповідних сумах.
Позивач вважає рішення Київської
міжрегіональної митниці про
відсутність правових підстав для
повернення коштів з Державного бюджету
України, викладене у листі від 03 грудня
2013 року №141/6-11/8608, неправомірним,
мотивуючи позовні вимоги наступним:
Київською регіональною митницею
прийнято рішення про визначення митної
вартості товарів від 21 грудня 2011 року
№00000006/2011/413780/1, від 19 січня 2012 року
№100000006/2012/410060/1, від 24 січня 2012 року
№100000006/2012/410004/1, від 10 квітня 2012 року
№100000006/2012/410853/1, від 05 червня 2012 року
№100000006/2012/411221/2, від 08 червня 2012 року
№100000006/2012/411226/2 та від 08 червня 2012 року
№№100000006/2012/411227/2, згідно яких митна
вартість товарів, імпортованих ТОВ
"Штраус Україна", визначена за
резервним методом у розмірі, що
перевищував вартість товарів,
встановлену у договорі; керуючись
вказаними рішеннями про визначення
митної вартості ТОВ "Штраус Україна",
імпортуючи в подальшому аналогічні
товари, під час митного оформлення
вказувало у відповідних митних
деклараціях завищену митну вартість та
на основі такої завищеної вартості
сплачувало митні та інші платежі до
бюджету; згодом постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
31 жовтня 2012 року в адміністративній
справі №2а-8851/12/2670 рішення Київської
регіональної митниці про визначення
митної вартості товарів від 21 грудня 2011
року №00000006/2011/413780/1, від 19 січня 2012 року
№100000006/2012/410060/1, від 24 січня 2012 року
№100000006/2012/410004/1, від 10 квітня 2012 року
№100000006/2012/410853/1, від 05 червня 2012 року
№100000006/2012/411221/2, від 08 червня 2012 року
№100000006/2012/411226/2 та від 08 червня 2012 року
№100000006/2012/411227/2 визнано неправомірними
та скасовано, що є підставою для
повернення надмірно сплачених до
Відповідач у письмовому запереченні
проти позову зазначив про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
та повернення коштів з Державного
бюджету України, оскільки позивач, як
декларант, самостійно визначав митну
вартість товару з посиланням на
рішення про визначення митної вартості
товарів, які в даних правовідносинах
мали місце за іншими вантажними
митними деклараціями.

Окружний адміністративний суд міста
Києва не погоджується з позовними
вимогами ТОВ "Штраус Україна", з огляду
на наступне.

Відповідно до пунктів 43.1, 43.3-43.5 статті 43
Податкового кодексу України визначено,
що помилково та/або надміру сплачені
суми грошового зобов'язання підлягають
поверненню платнику відповідно до цієї
статті та статті 301 Митного кодексу
України, крім випадків наявності у
такого платника податкового боргу.

Обов'язковою умовою для здійснення
повернення сум грошового зобов'язання
є подання платником податків заяви про
таке повернення (крім повернення
надміру утриманих (сплачених) сум
податку з доходів фізичних осіб, які
розраховуються контролюючим органом
на підставі поданої платником податків
податкової декларації за звітний
календарний рік шляхом проведення
перерахунку за загальним річним
оподатковуваним доходом платника
податку) протягом 1095 днів від дня
виникнення помилково та/або надміру
сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на
повернення помилково та/або надміру
сплачених грошових зобов'язань у
довільній формі, в якій зазначає напрям
перерахування коштів: на поточний
рахунок платника податків в установі
банку; на погашення грошового
зобов'язання (податкового боргу) з
інших платежів, контроль за
справлянням яких покладено на
контролюючі органи, незалежно від виду
бюджету; повернення готівковими
коштами за чеком у разі відсутності у
платника податків рахунку в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за
п'ять робочих днів до закінчення
двадцятиденного строку з дня подання
платником податків заяви готує
висновок про повернення відповідних
сум коштів з відповідного бюджету та
подає його для виконання відповідному
органові, що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган,
що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
протягом п'яти робочих днів здійснює
повернення помилково та/або надміру
сплачених грошових зобов'язань
платникам податків у порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе
відповідальність згідно із законом за
несвоєчасність передачі органу, що
здійснює казначейське обслуговування
бюджетних коштів, для виконання
висновку про повернення відповідних
сум коштів з відповідного бюджету.

Згідно частин першої, третьої та
четвертої статті 301 Митного кодексу
України повернення помилково та/або
надміру сплачених сум митних платежів
здійснюється відповідно до Бюджетного
та Податкового кодексів України.

Помилково та/або надміру зараховані до
державного бюджету суми митних
платежів повертаються з державного
бюджету в порядку, визначеному
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Якщо надмірна сплата сум митних
платежів сталася внаслідок помилки з
боку посадових осіб органу доходів і
зборів, повернення надміру сплачених
сум митних платежів здійснюється у
першочерговому порядку.

Частина п'ята статті 301 Митного кодексу
України передбачає, що повернення сум
відповідних митних платежів
здійснюється також у разі, якщо: 1)
законом передбачено повернення сум
сплаченого мита при поміщенні товарів
у митний режим реімпорту або у митний
режим реекспорту відповідно до розділу
V цього Кодексу, а також в інших
випадках, визначених цим Кодексом; 2) у
випадках та в порядку, визначених цим
Кодексом, здійснюється зміна раніше
заявленого митного режиму, якщо суми
митних платежів, належних до сплати при
поміщенні товарів у новий митний режим,
є меншими, ніж суми митних платежів,
сплачених при поміщенні їх у
попередній митний режим; 3)
відновлюється режим найбільшого
сприяння, вільної торгівлі; 4)митну
декларацію змінено або визнано
недійсною; 5)у товарах, що ввозяться на
митну територію України або вивозяться
за її межі, виявлено дефекти або вони
якимось іншим чином не відповідають
погодженим специфікаціям, за умови, що
ці товари не ремонтувалися і не
використовувалися відповідно на
території України та за її межами (крім
операцій, необхідних для виявлення
дефектів або невідповідності) і
повертаються протягом строку,
визначеного підпунктом "а" пункту 3
частини другої статті 78 цього Кодексу;
6) платником податків подано органу
доходів і зборів документи, які
підтверджують наявність у нього на
день подання органу доходів і зборів
митної декларації для митного
оформлення права на звільнення від
сплати митних платежів.

Наведені правові норми вказують, що
повернення з бюджету сум податків,
зборів чи митних платежів може бути
здійснене лише за умови помилкової
сплати таких платежів або сплати їх
надміру, тобто у розмірі, більшому, ніж
необхідно.

Таким чином, з урахуванням змісту
позовних вимог, у межах спірних
правовідносин належить встановити
факт надмірної сплати ТОВ "Штраус
Україна" сум податку на додану вартість
у розмірі 4 384 201,39 грн.

Матеріали справи підтверджують, що
заяви про повернення надмірно
сплачених митних та інших платежів від
14 листопада 2013 року №№512, 513, 514, 515, 516, 517
та 518 позивач подавав у зв'язку з
надмірною, на його думку, сплатою
митних та інших платежів на підставі
наступних вантажних митних декларацій:
№100190000/2012/396707 від 23 січня 2012 року,
№100190000/2012/396708 від 23 січня 2012 року,
№100190000/2012/396879 від 25 січня 2012 року,
№100190000/2012/397186 від 30 січня 2012 року,
№100190000/2012/397351 від 01 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398023 від 13 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398108 від 14 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398434 від 20 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398535 від 21 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398729 від 24 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398864 від 27 лютого 2012 року,
№100190000/2012/399808 від 15 березня 2012 року,
№100190000/2012/399819 від 15 березня 2012 року,
№100190000/2012/399821 від 15 березня 2012 року,
№100190000/2011/201466 від 23 грудня 2011 року,
№100190000/2012/396709 від 23 січня 2012 року,
№100190000/2012/397188 від 30 січня 2012 року,
№100190000/2012/397348 від 01 лютого 2012 року,
№100190000/2012/397485 від 03 лютого 2012 року,
№100190000/2012/397903 від 10 лютого 2012 року,
№100190000/2012/397904 від 10 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398021 від 13 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398308 від 17 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398313 від 18 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398431 від 20 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398730 від 24 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398866 від 27 лютого 2012 року,
№100190000/2012/399203 від 03 березня 2012 року,
№100190000/2012/399204 від 03 березня 2012 року,
№100190000/2012/399607 від 12 березня 2012 року,
№100190000/2012/399608 від 12 березня 2012 року,
№100190000/2012/399862 від 16 березня 2012 року,
№100190000/2012/400323 від 26 березня 2012 року,
№100190000/2012/400764 від 30 березня 2012 року,
№100190000/2012/396876 від 25 січня 2012 року,
№100190000/2012/400088 від 20 березня 2012 року,
№100190000/2012/401600 від 11 квітня 2012 року,
№100190000/2012/402323 від 24 квітня 2012 року,
№100190000/2012/403459 від 14 травня 2012 року,
№100190000/2012/403911 від 21 травня 2012 року,
№100190000/2012/404436 від 29 травня 2012 року,
№100190000/2012/404943 від 07 червня 2012 року,
№100190000/2012/405099 від 11 червня 2012 року,
№100190000/2012/405101 від 11 червня 2012 року,
№100190000/2012/406225 від 02 липня 2012 року,
№100190000/2012/406585 від 09 липня 2012 року,
№100190000/2012/406631 від 10 липня 2012 року,
№100190000/2012/406788 від 13 липня 2012 року,
№100190000/2012/408134 від 06 серпня 2012 року,
№100190000/2012/408311 від 10 серпня 2012 року,
№100190000/2012/409453 від 31 серпня 2012 року,
№100190000/2012/409667 від 04 вересня 2012 року,
№100190000/2012/410276 від 14 вересня 2012 року.

За правилами статей 260, 262 Митного
кодексу України, що діяв до 01 червня 2012
року та статей 51, 52 Митного кодексу
України, що діє з 01 червня 2012 року, митна
вартість товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
визначається декларантом відповідно
до положень цього Кодексу; митна
вартість товарів і метод її визначення
самостійно заявляються (декларуються)
митному органу декларантом під час
переміщення товарів через митний
кордон України.

Відповідно до статті 265 Митного кодексу
України, що діяв до 01 червня 2012 року,
митний орган здійснює контроль
правильності визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
цього Кодексу. Такий контроль може
здійснюватися в установленому порядку
із застосуванням різних форм, у тому
числі відповідно до статей 60 і 69 цього
Кодексу, після закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску через митний кордон України
товарів і транспортних засобів.

Митний орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості.

Якщо митний орган дійшов висновку, що
визначена декларантом митна вартість
нижча, ніж прямі витрати на виробництво
цього товару, в тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару, митний орган
має право зобов'язати декларанта
визначити митну вартість іншим
способом, ніж він використав для її
визначення.

Стаття 54 чинного Митного кодексу
України встановлює, що контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється митним
органом під час проведення митного
контролю і митного оформлення шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Аналіз зазначених норм Митного кодексу
України свідчить, що митна вартість
товарів, зокрема її числове значення та
метод визначення, визначається
декларантом самостійно і вважається
достовірною та правильною, якщо не
доведено зворотне митним органом під
час контролю правильності визначення
митної вартості товарів шляхом
коригування митної вартості товарів.

Сторонами визнається, що позивач
здійснив митне оформлення товарів
згідно наведених вище вантажних митних
декларацій та сплатив відповідні митні
платежі, виходячи із самостійно
визначеної митної вартості товарів за
резервним методом.

Як свідчать обставини справи, та не
заперечується позивачем, при
здійсненні митного оформлення товарів
за вантажними митними деклараціями
№100190000/2012/396707 від 23 січня 2012 року,
№100190000/2012/396708 від 23 січня 2012 року,
№100190000/2012/396879 від 25 січня 2012 року,
№100190000/2012/397186 від 30 січня 2012 року,
№100190000/2012/397351 від 01 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398023 від 13 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398108 від 14 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398434 від 20 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398535 від 21 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398729 від 24 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398864 від 27 лютого 2012 року,
№100190000/2012/399808 від 15 березня 2012 року,
№100190000/2012/399819 від 15 березня 2012 року,
№100190000/2012/399821 від 15 березня 2012 року,
№100190000/2011/201466 від 23 грудня 2011 року,
№100190000/2012/396709 від 23 січня 2012 року,
№100190000/2012/397188 від 30 січня 2012 року,
№100190000/2012/397348 від 01 лютого 2012 року,
№100190000/2012/397485 від 03 лютого 2012 року,
№100190000/2012/397903 від 10 лютого 2012 року,
№100190000/2012/397904 від 10 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398021 від 13 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398308 від 17 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398313 від 18 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398431 від 20 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398730 від 24 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398866 від 27 лютого 2012 року,
№100190000/2012/399203 від 03 березня 2012 року,
№100190000/2012/399204 від 03 березня 2012 року,
№100190000/2012/399607 від 12 березня 2012 року,
№100190000/2012/399608 від 12 березня 2012 року,
№100190000/2012/399862 від 16 березня 2012 року,
№100190000/2012/400323 від 26 березня 2012 року,
№100190000/2012/400764 від 30 березня 2012 року,
№100190000/2012/396876 від 25 січня 2012 року,
№100190000/2012/400088 від 20 березня 2012 року,
№100190000/2012/401600 від 11 квітня 2012 року,
№100190000/2012/402323 від 24 квітня 2012 року,
№100190000/2012/403459 від 14 травня 2012 року,
№100190000/2012/403911 від 21 травня 2012 року,
№100190000/2012/404436 від 29 травня 2012 року,
№100190000/2012/404943 від 07 червня 2012 року,
№100190000/2012/405099 від 11 червня 2012 року,
№100190000/2012/405101 від 11 червня 2012 року,
№100190000/2012/406225 від 02 липня 2012 року,
№100190000/2012/406585 від 09 липня 2012 року,
№100190000/2012/406631 від 10 липня 2012 року,
№100190000/2012/406788 від 13 липня 2012 року,
№100190000/2012/408134 від 06 серпня 2012 року,
№100190000/2012/408311 від 10 серпня 2012 року,
№100190000/2012/409453 від 31 серпня 2012 року,
№100190000/2012/409667 від 04 вересня 2012 року,
№100190000/2012/410276 від 14 вересня 2012 року
Київською регіональною митницею та
Київською міжрегіональною митницею
порушень при визначенні ТОВ "Штраус
Україна" митної вартості товарів не
виявлено, відповідних рішень про
визначення чи коригування митної
вартості товарів не приймалось.

Таким чином, митна вартість товарів,
переміщення яких здійснювалось на
підставі вказаних вище вантажних
митних декларацій є такою що базується
на ціні, що фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари. Доказів
на підтвердження зворотного позивачем
до суду не надано.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про відсутність факту
надмірної (у розмірі більшому, ніж
необхідно) сплати, ТОВ "Штраус Україна"
сум податку на додану вартість у
розмірі 4 384 201,39 грн. та вважає
правомірним рішення відповідача про
відсутність правових підстав для
повернення коштів з Державного бюджету
України у відповідній сумі.

Судом досліджено постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
31 жовтня 2012 року в адміністративній
справі №2а-8851/12/2670, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 квітня 2013
року, якою визнано неправомірними та
скасовано рішення Київської
регіональної митниці про визначення
митної вартості товарів №100000006/2011/413780/1
від 21 грудня 2011 року в частині товарної
позиції №1/1, №100000006/2012/410060/1 від 19 січня
2012 року, №100190000/2012/410004/1 від 24 січня 2012
року, №100190000/2012/410853/1 від 10 квітня 2012
року в частині товарної позиції №1/1,
№100190000/2012/411221/2 від 05 червня 2012 року,
№100190000/2012/411226/2 від 08 червня 2012 року, та
№100190000/2012/411227/2 від 08 червня 2012 року.

Так, у вказаній постанові встановлено,
що рішення Київської регіональної
митниці про визначення митної вартості
товарів №100000006/2011/413780/1 від 21 грудня 2011
року в частині товарної позиції №1/1,
№100000006/2012/410060/1 від 19 січня 2012 року,
№100190000/2012/410004/1 від 24 січня 2012 року,
№100190000/2012/410853/1 від 10 квітня 2012 року в
частині товарної позиції №1/1,
№100190000/2012/411221/2 від 05 червня 2012 року,
№100190000/2012/411226/2 від 08 червня 2012 року, та
№100190000/2012/411227/2 від 08 червня 2012 року
прийняті за результатами митного
оформлення вантажних митних
декларацій ТОВ "Штраус Україна"
№100190000/2012/396705 від 23 січня 2012 року,
№/2011/201276 від 21 грудня 2011 року,
№/2011/396559 від 19 січня 2012 року,
№/2012/401411 від 09 квітня 2012 року,
№100190000/2012/404831 від 05 червня 2012 року,
№100190000/2012/405014 від 08 червня 2012 року та
№100190000/2012/405013 від 08 червня 2012 року.

Разом з тим, наведене вказує, що
встановлені у постанові Окружного
адміністративного суду міста Києва від
31 жовтня 2012 року в адміністративній
справі №2а-8851/12/2670 обставини, не
стосуються предмету доказування у
даному спорі, оскільки не мають
відношення до вантажних митних
декларацій №100190000/2012/396707 від 23 січня 2012
року, №100190000/2012/396708 від 23 січня 2012 року,
№100190000/2012/396879 від 25 січня 2012 року,
№100190000/2012/397186 від 30 січня 2012 року,
№100190000/2012/397351 від 01 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398023 від 13 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398108 від 14 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398434 від 20 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398535 від 21 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398729 від 24 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398864 від 27 лютого 2012 року,
№100190000/2012/399808 від 15 березня 2012 року,
№100190000/2012/399819 від 15 березня 2012 року,
№100190000/2012/399821 від 15 березня 2012 року,
№100190000/2011/201466 від 23 грудня 2011 року,
№100190000/2012/396709 від 23 січня 2012 року,
№100190000/2012/397188 від 30 січня 2012 року,
№100190000/2012/397348 від 01 лютого 2012 року,
№100190000/2012/397485 від 03 лютого 2012 року,
№100190000/2012/397903 від 10 лютого 2012 року,
№100190000/2012/397904 від 10 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398021 від 13 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398308 від 17 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398313 від 18 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398431 від 20 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398730 від 24 лютого 2012 року,
№100190000/2012/398866 від 27 лютого 2012 року,
№100190000/2012/399203 від 03 березня 2012 року,
№100190000/2012/399204 від 03 березня 2012 року,
№100190000/2012/399607 від 12 березня 2012 року,
№100190000/2012/399608 від 12 березня 2012 року,
№100190000/2012/399862 від 16 березня 2012 року,
№100190000/2012/400323 від 26 березня 2012 року,
№100190000/2012/400764 від 30 березня 2012 року,
№100190000/2012/396876 від 25 січня 2012 року,
№100190000/2012/400088 від 20 березня 2012 року,
№100190000/2012/401600 від 11 квітня 2012 року,
№100190000/2012/402323 від 24 квітня 2012 року,
№100190000/2012/403459 від 14 травня 2012 року,
№100190000/2012/403911 від 21 травня 2012 року,
№100190000/2012/404436 від 29 травня 2012 року,
№100190000/2012/404943 від 07 червня 2012 року,
№100190000/2012/405099 від 11 червня 2012 року,
№100190000/2012/405101 від 11 червня 2012 року,
№100190000/2012/406225 від 02 липня 2012 року,
№100190000/2012/406585 від 09 липня 2012 року,
№100190000/2012/406631 від 10 липня 2012 року,
№100190000/2012/406788 від 13 липня 2012 року,
№100190000/2012/408134 від 06 серпня 2012 року,
№100190000/2012/408311 від 10 серпня 2012 року,
№100190000/2012/409453 від 31 серпня 2012 року,
№100190000/2012/409667 від 04 вересня 2012 року,
№100190000/2012/410276 від 14 вересня 2012 року.

Суд не приймає до уваги доводи позивача
про те, що визначення ним завищеної
митної вартості на підставі рішень
Київської регіональної митниці про
визначення митної вартості відбулося
ним в силу обов'язку, встановленого
пунктом 7 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 грудня 2006 року
№1766, та зауважує наступне.

Відповідно до пункту 7 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 року №1766, передбачено,
що для підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товарів
декларант зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Буквальний зміст пункту 7 вказаного
Порядку визначає перелік документів
для підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товарів,
які повинен подати декларант; при цьому
жодна норма Порядку не зобов'язує
декларанта визначати митну вартість
товару ідентичну вартості, що
зазначена у рішенні митного органу про
визначення митної вартості раніше
ввезених ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів.

Суд звертає увагу, що позивач не був
зобов'язаний визначати митну вартість
товарів за резервним методом та не
позбавлений можливості визначати
митну вартість товарів за ціною
договору.

За таких підстав, позовні вимоги ТОВ
"Штраус Україна" про визнання
протиправним рішення щодо відсутності
правових підстав для повернення коштів
з Державного бюджету України та
стягнення надмірно сплаченої суми
податку на додану вартість у
загальному розмірі 4 384 201,39 грн.
нормативно та документально не
підтверджуються.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, на думку
Окружного адміністративного суду
міста Києва, Київською міжрегіональною
митницею доведено правомірність та
обґрунтованість підстав для прийняття
спірного рішення з урахуванням вимог
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов ТОВ "Штраус Україна" не підлягає
задоволенню.

Частина третя статті 4 Закону України
"Про судовий збір" встановлює, що під
час подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Матеріали справи підтверджують, що за
вимоги майнового характеру позивач
сплатив судовий збір у розмірі 487,40 грн.

Відповідно до частин першої-третьої
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Таким чином, решта суми судового збору
за подання адміністративного позову
майнового характеру, а саме 4 384,60 грн. (4
872,00 грн. - 487,40 грн.) має бути стягнута з
позивача на корить Державного бюджету
України.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного
позову Товариству з обмеженою
відповідальністю "Штраус Україна"
відмовити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Штраус Україна"
(ідентифікаційний код 315134647, 03186, м. Київ,
вул. Авіаконструктора Антонова, буд. 5-Б)
на користь Державного бюджету України
(отримувач УДСКУ у Печерському районі,
код 38004897, банк отримувача ГУ ДКСУ у м.
Києві, код банку 820019, рахунок 4007)
решту суми судового збору за подання
адміністративного позову у розмірі 4
384,60 грн. (чотири тисячі триста
вісімдесят чотири гривні шістдесят
копійок).

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.А. Кузьменко