Справа № 2а-11181/11/2670
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/62101/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Білуги С.В.,

Щвець В.В.,

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Головного фінансового
управління виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської адміністрації) про
зобов'язання вчинити дії за касаційною
скаргою Головного фінансового
управління виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської адміністрації) на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 15 вересня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 вересня
2012 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до суду з
адміністративним позовом, в якому
просила стягнути з Головного
фінансового управління виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської адміністрації)
компенсацію за незаконно позбавлену
додаткову щорічну відпустку у 2011 році у
кількості 15 календарних днів,
проіндексованої на дату її виплати
згідно Порядку проведення індексації
грошових коштів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 липня 2003 року № 1078.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 вересня 2011 року адміністративний
позов задоволено, визнано протиправною
бездіяльність відповідача щодо не
вирішення заяви ОСОБА_4 від 04 січня 2011
року в частині надання додаткової
оплачуваної відпустки за 2011 рік та
зобов'язано виплатити ОСОБА_4
проіндексовану компенсацію за
додаткову оплачувану відпустку за 2011
рік.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 вересня
2012 року залишено без змін постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 15 вересня 2011 року.

Головне фінансове управління
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської адміністрації)
не погодилась з постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 вересня 2011 року та ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13 вересня 2012 року, і звернулось до
суду з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій та ухвалити нове
про відмову у задоволенні позову,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
прийшов до висновку про залишення
касаційної скарги без задоволення з
таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

Наказом Головного фінансового
управління виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) від
26.01.2011 № 2-о «Про звільнення ОСОБА_4»,
позивача 28 січня 2011 року звільнено з
посади начальника відділу фінансів
місцевих органів влади і
самоврядування на підставі п. 3 ст. 30
Закону України «Про державну службу» у
зв'язку з досягненням граничного віку
проходження державної служби та
виходом на пенсію.

Крім. того, за таким наказом, позивачу
виплачено грошовому компенсацію за 15
календарних днів невикористаної
додаткової відпустки за стаж державної
служби понад 37 років.

Позивач 04 квітня 2011 року звернулася із
заявою до начальника Головного
фінансового управління виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) з проханням виплатити
компенсацію за 15 днів додаткової
щорічної відпустки у 2011 р., на що листом
від 29 квітня 2011 року отримала відповідь
про те, що стосовно звернення про
виплату компенсації за 15 календарних
днів додаткової щорічної відпустки у
2011 році Міністерство соціальної
політики України надало відповідні
роз'яснення, з яких вбачається
відсутність права позивача на
отримання такої компенсації.

Не погоджуючись з вказаною відмовою,
ОСОБА_4 звернулася до суду за захистом
своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції, з яким погодився
Київський апеляційний
адміністративний суд дійшли висновку
про те, що під час звільнення позивача
відповідачем допущено порушення вимог
чинного законодавства в частині
виплати грошової компенсації за
невикористану щорічну додаткову
відпустку.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції повністю
погоджується з висновками судів, на
підставі наступного.

Згідно з частиною шостою статті 21
Закону України «Про службу в органах
місцевого самоврядування» № 2493-ІІІ
посадовим особам, які мають стаж служби
в органах місцевого самоврядування
понад 10 років, надається додаткова
оплачувана відпустка тривалістю до 15
календарних днів. Порядок і умови
надання додаткових оплачуваних
відпусток встановлюються Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 постанови
Кабінету Міністрів України "Про
порядок і умови надання державним
службовцям, посадовим особам місцевого
самоврядування додаткових оплачуваних
відпусток"від27.04.1994, № 250 посадовим
особам місцевого самоврядування, які
мають стаж служби в цих органах понад 10
років, надається додаткова оплачувана
відпустка тривалістю 5 календарних
днів, а починаючи з 11-го року ця
відпустка збільшується на 2
календарних дні за кожний наступний
рік. Тривалість додаткової оплачуваної
відпустки не може перевищувати 15
календарних днів. Додаткові оплачувані
відпустки посадовим особам місцевого
самоврядування надаються одночасно із
щорічною відпусткою згідно з
установленим графіком або за згодою
сторін окремо від неї.

Аналіз зазначених норм матеріального
права дає підстави вважати, що
виникнення права на додаткову
оплачувану відпустку та її тривалість
знаходяться у прямій залежності від
наявності у посадової особи місцевого
самоврядування відповідного стажу
служби в органах місцевого
самоврядування.

Отже, надання додаткової відпустки
певної тривалості, а також виплата
грошової компенсації за невикористану
відпустку при звільненні посадової
особи місцевого самоврядування
залежить лише від наявності стажу
служби в органах місцевого
самоврядування, обчисленого
відповідно до статті 22 Закону України
«Про службу в органах місцевого
самоврядування» № 2493-ІІІ, що дає право
на надання вказаної відпустки, а не від
відпрацьованого цією особою часу у
відповідному році.

Правовий висновок, суду касаційної
інстанції, на підставі аналізу
зазначених норм права, полягає у тому,
що посадова особа місцевого
самоврядування, стаж служби якої в
органах місцевого самоврядування,
обчислений відповідно до статті 22
вказаного Закону № 2493-ІІІ, становить 10
років, має право на додаткову
відпустку, передбачену частиною шостою
статті 21 цього Закону, тривалістю 5
календарних днів. Починаючи з 11-го року
ця відпустка збільшується на 2
календарних дні за кожний наступний
рік. Тривалість додаткової оплачуваної
відпустки не може перевищувати 15
календарних днів.

Дата, з якої у посадової особи
місцевого самоврядування
розпочинається відлік стажу служби в
органах місцевого самоврядування
(приведена дата), визначається
відповідно до Порядку обчислення стажу
державної служби, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 травня 1994 року № 283, і є незмінною
протягом усього періоду служби цієї
особи в органах місцевого
самоврядування.

Якщо посадова особа місцевого
самоврядування звільняється з роботи
до настання приведеної дати, вона не
має права на додаткову відпустку за
рік, у якому відбувається звільнення, а
відповідно - і на виплату компенсації
за цю невикористану додаткову
відпустку.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, згідно трудової книжки
позивач на день звільнення мала стаж
державної служби 37 років 6 місяців 19
днів, працювала в Головному
фінансовому управлінні виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) з 1973 року. Отже, позивач
мала право на 15 календарних днів
додаткової відпустки незалежно від
того, чи вона мала 37 років чи 38 років
стажу державної служби.

На підставі викладених обставин, суди
попередніх інстанцій правомірно
вийшли за межі позовних вимог ОСОБА_4 та
визнали протиправність бездіяльності
Головного фінансового управління
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) щодо не вирішення заяви
ОСОБА_4 від 04.01.2011 в частині надання
додаткової оплачуваної відпустки за 2011
рік, яка підлягає виплаті з
проіндексованою компенсацією за
додаткову оплачувану відпустку за 2011
рік.

Виходячи з наведеного колегія суддів
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанції правильно встановили
обставини справи, повно дослідили
докази по справі та ухвалили рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи викладені
в касаційній скарзі не спростовують
висновків суду першої та апеляційної
інстанції, тому підстави для
скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення,
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220-1, 224, 231 КАС України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного
фінансового управління виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської адміністрації)
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 15 вересня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 вересня
2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі та оскарженню не підлягає.

Судді:
О.Ф. Ситников

С.В. Білуга

В.В. Швець