Справа № 826/5942/14
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 липня 2014 року № 826/5942/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Огурцова О.П. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1до Київської міської
ради провизнання протиправним та
скасування рішення № 284/5096 від 02.12.2010
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Київської
міської ради про визнання протиправним
та скасування рішення № 284/5096 від 02.12.2010.
Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що багатоквартирний
житловий будинок, що розташований за
адресою АДРЕСА_1 на праві спільної
власності належить власникам квартир
цього будинку і не є комунальною
власністю, з огляду на що включення
зазначеного будинку до Переліку
об'єктів комунальної власності міста
Києва, який є додатком № 3 до рішення
Київської міської ради № 284/5096 від
02.12.2010 є протиправним.
Позивач у судовому засіданні підтримав
позовні вимоги та просив суд
Представник відповідачів у судове
засідання 03.06.2014 не прибув, про причини
неприбуття суд не повідомив, про дату,
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.
У відповідності до частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України суд, заслухавши у
судовому засіданні представника
позивача, ухвалив продовжити розгляд
справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача , суд, -
ОСОБА_1 на праві приватної власності
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло № 4039 від 31.10.1997
належить 1/3 квартири, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.
02.12.2010 Київською міською радою прийнято
рішення № 284/5096 "Про питання
комунальної власності територіальної
громади міста Києва" пунктом 1 якого
затверджено перелік об'єктів права
комунальної власності територіальної
громади міста Києва згідно з додатками
1-10 до рішення.

Відповідно до пункту 18 таблиці 7
додатку № 7 до рішення Київської
міської ради № 284/5096 від 02.12.2010 до
Переліку об'єктів комунальної
власності територіальної громади
міста Києва, що розташовані в
Деснянському районі віднесено будинок
за адресою АДРЕСА_1.

22.10.2013 ОСОБА_1 подано до Київської
міської ради інформаційний запит в
якому викладено прохання надати
наступну інформацію: "Чи відноситься
будинок АДРЕСА_1 до комунальної
власності територіальної громади
міста Києва? Якщо так, то на підставі
якого нормативно-правового акту?".

Листом № 062/12/217-10393 від 28.10.2013 ОСОБА_1
повідомлено про те, що згідно з
рішенням Київської міської ради №284/5096
від 02.12.2010 «Про питання комунальної
власності територіальної громади
міста Києва» житловий будинок за
вказаною адресою віднесений до
комунальної власності територіальної
громади міста Києва та відповідно до
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) №1112
від 10.12.2010 «Про питання організації
управління районами в місті Києві»
переданий до сфери управління
Деснянської районної в місті Києві
державної адміністрації.

ОСОБА_1 вважаючи протиправним та таким,
що підлягає скасуванню рішення
Київської міської ради № 284/5096 від
02.12.2010 в частині включення до Переліку
об'єктів комунальної власності міста
Києва житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_1 звернувся з відповідним
позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд вважає позов таким, що
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до частин першої та другої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Пунктом 8 частини першої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України, встановлено, що позивач -
особа, на захист прав, свобод та
інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду.

Частиною першою статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, встановлено, що кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином до адміністративного суду
вправі звернутися кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється, водночас відповідно до
зазначених норм право особи на
звернення до адміністративного суду
обумовлено суб'єктивним уявленням
особи про те, що її право чи законний
інтерес потребує захисту, однак
обов'язковою умовою здійснення такого
захисту судом є наявність відповідного
порушення права або законного інтересу
на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення
права особи є зміна стану її
суб'єктивних прав та обов'язків, тобто
припинення чи неможливість реалізації
її права та/або виникнення додаткового
обов'язку.

Отже, дія, бездіяльність та рішення
суб'єкта владних повноважень є такими,
що порушують права і свободи особи в
тому разі, якщо, по-перше, такі рішення
прийняті владним суб'єктом поза межами
визначеної законом компетенції, а
по-друге, оспорюванні рішення є
юридично значимими, тобто такими, що
мають безпосередній вплив на
суб'єктивні права та обов'язки особи
шляхом позбавлення можливості
реалізувати належне цій особі право
або шляхом покладення на цю особу
будь-якого обов'язку.

В постанові Верховного суду України №
21-1115во10 від 10.04.2012 зазначено наступне:
"суд захищає лише порушені, невизнані
або оспорювані права, свободи та
інтереси учасників адміністративних
правовідносин. Визнання протиправним
рішення суб'єкта владних повноважень
можливе лише за позовом особи, право
або законний інтерес якої порушені цим
рішенням".

Отже, під час розгляду справи
адміністративної юрисдикції, позивач
повинен зазначити, які саме його права
або законні інтереси порушено рішенням
та діями суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
К/800/30785/13 від 01.10.2013.

З аналізу змісту Київської міської
ради № 284/5096 від 02.12.2010 вбачається, що
воно не є юридично значеним для
позивача, оскільки не має
безпосереднього впливу на суб'єктивні
права та обов'язки позивача шляхом
позбавлення його можливості
реалізувати належне йому право або
шляхом покладення на нього будь-якого
обов'язку, отже саме по собі не породжує
для позивача настання будь-яких
юридичних наслідків та не впливає на
його права та обов'язки.

Як на обґрунтування наявності
порушеного права позивач посилається
на те, що віднесення будинку,
співвласником якого він є до
комунальної власності міста Києва
дозволяє здійснювати різноманітні
рейдерські маніпуляції з цим майном,
зокрема, проводити конкурси щодо
розміщення реклами в ліфтах цього
будинку, як це передбачено
розпорядженням виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) № 1464
від 17.08.2012 «Про проведення
інвестиційного конкурсу із залучення
інвестора до розміщення реклами в
ліфтах житлових будинків комунальної
власності міста Києва», та визначати
переможця такого конкурсу згідно із
розпорядженням № 207 від 15.02.2013 «Про
затвердження переможця конкурсу по
залученню інвестора до розміщення
реклами в ліфтах житлових будинків
комунальної власності міста Києва»,
незаконно стягувати кошти з
інтернет-провайдерів за доступ до
внутрішньобудинкових мереж, тощо.

Доказів на підтвердження факту
вчинення відповідачем вказаних дій
позивачем суду надано не було, як і не
заперечувався факт того, що відповідні
дії вчинено не було та докази на
підтвердження наявності наміру їх
вчиненні відсутні.

Таким чином позовні вимоги спрямовані
на майбутній захист прав та інтересів
позивача, щодо яких існує імовірність
їх порушення в майбутньому.

З огляду на викладене, керуючись
статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова набирає законної сили після
закінчення строку для її апеляційного
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Апеляційна скарга подається
до адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Огурцов