Справа № 826/6592/14
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2014 року №
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі: судді Добрянської Я.І.,
розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128
КАС України, в порядку письмового
провадження адміністративну справу:
за позовомОСОБА_1 до відповідача
Оболонського районного відділу
Головного управляння Міграційної
служби України в м. Києвіпровизнання
протиправними дій та зобов'язання
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовною заявою до відповідача
Оболонського районного відділу
Головного управляння Міграційної
служби України в м. Києві про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити певні дії щодо видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 19.05.2014 р. суддею
Добрянською Я.І. було відкрито
провадження в адміністративній справі
№ 826/6592/14 та призначено справу до
судового розгляду.
В судовому засіданні 24.06.2014 р.
позивач та представник позивача
заявлені у позовній заяві позовні
вимоги підтримали повністю, та просили
суд:
- визнати дії Оболонського районного
відділу Головного управління
міграційної служби України в м. Києві
щодо відмови у видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 -
- зобов'язати Оболонський районний
відділ Головного управління
міграційної служби України в м. Києві
видати паспорт громадянина України для
виїзду за кордон ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Котовськ, Одеської
області, громадянину України, українця,
що має середню освіту, одруженого,
раніше не судимого, який
зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1, на
підставі поданої заяви та додатків до
В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач та представник позивача
зазначили, що Оболонським районним
відділом Головного управління
міграційної служби України в м. Києві
було протиправно листами № 6/418 від
18.04.2013 р. та № 6/168 від 27.02.2014 р. відмовлено
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон на підставі п. 3 ч. 1 ст. 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України» з
причин наявності незакінченої
кримінальної справи відносно ОСОБА_1,
оскільки, на переконання позивача,
строки давності відносно таких
правопорушень (ч. 2 ст. 140, ч. 2, ст. 215-3 КК
України (в редакції 1960 року), що не є
тяжкими злочинами - вже закінчилися (з
моменту відкриття провадження у
кримінальній справі минуло більше 20
років), проте як судами жодного рішення
(вироку) з приводу даної кримінальної
справи відносно ОСОБА_1 не приймалося
Відповідачем, в свою чергу, до
канцелярії суду були подані письмові
заперечення на позовну заяву, в яких
Оболонський районний відділ Головного
управляння Міграційної служби України
в м. Києві зазначає про правомірність
вчинених ним дій щодо відмови позивачу
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон на підставі п. 3 ч. 1 ст. 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України», з
причин наявності незакінченої
кримінальної справи відносно ОСОБА_1,
проте як жодних доказів стосовно
закінчення провадження в даній
кримінальній справі (ухвали про
закриття провадження у кримінальній
справі, тощо) останнім (позивачем)
надано не було, відповідно до чого дані
про наявність відкритого
кримінального провадження стосовно
позивача міститься в електронних базах
Міграційної служби України, що
відповідно тимчасово унеможливлює
видачу паспорта громадянина України
для виїзду закордон особі відносно
якої є наявним незакінчене кримінальне
В судове засідання 24.06.2014 р. відповідач
не прибув та не скерував свого
представника, хоча останній належним
чином був повідомлений про дату, час та
місце судового засідання, докази чого
наявні в матеріалах справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України,
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі
неявки у судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи якщо
відповідно до положень цього Кодексу
розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
Зважаючи на викладене, а саме не
прибуття всіх осіб, що беруть участь у
справі, в даному випадку - відповідача
Оболонського районного відділу
Головного управляння Міграційної
служби України в м. Києві, що був
повідомлений належним чином, в судове
засідання 24.06.2014 р., суд ухвалив
продовжити розгляд даної
адміністративної справи № 826/6592/14 в
порядку письмового провадження, без
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу, проти чого також не
заперечили позивач та його
Про перехід до розгляду даної справи №
826/6592/14 в порядку письмового
провадження, відповідача було належним
чином повідомлено листом від 24.06.2014 р.,
що отриманий останнім 27.06.2014 р., та
докази зазначеного містяться в
матеріалах справи.
За наслідками зазначеного (переходу в
письмове провадження), станом на 22.07.2014
року жодних інших документів з приводу
даної справи № 826/6592/14 від сторін по
справі до канцелярії суду не надходило.
Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, заслухавши
пояснення позивача та його
представника, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -
Як вбачається з наявних матеріалів
справи, при звернення до відповідача
Оболонського районного відділу
Головного управляння Міграційної
служби України в м. Києві щодо
отримання закордонного паспорта
(паспорта громадянина України для
виїзду закордон), позивач ОСОБА_1
отримав відповідь від 18.04.2013 р. № 6/418
(повторно від 27.02.2014 р. № 6/168), якою було
відмовлено останньому у видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон на підставі п. 3 ч. 1 ст. 6
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України», з причин наявності
незакінченої кримінальної справи
Вважаючи зазначені дії відповідача
протиправними та такими, що порушують
гарантовані Конституцією України
права громадянина України на вільне
пересування, позивач звернувся за
захистом своїх порушених прав в
судовому порядку до Окружного
адміністративного суду м. Києва,
відповідно до чого просив суд:
- визнати дії Оболонського районного
відділу Головного управління
міграційної служби України в м. Києві
щодо відмови у видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 -
- зобов'язати Оболонський районний
відділ Головного управління
міграційної служби України в м. Києві
видати паспорт громадянина України для
виїзду за кордон ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Котовськ, Одеської
області, громадянину України, українця,
що має середню освіту, одруженого,
раніше не судимого, який
зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1, на
підставі поданої заяви та додатків до
Дослідивши наявні у справі докази,
проаналізувавши матеріали справи та
заслухавши пояснення позивача, а також
його представника, вивчивши норми
відповідного законодавства з приводу
даного спору, суд дійшов до висновку
про відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог позивача,
зважаючи зокрема на наступне.
Як підтверджується наявними у справі
доказами, та не заперечувалося
позивачем, останній - ОСОБА_1 25.03.1992 р.
був притягнутий до кримінальної
відповідальності Котовським МВ ГУМВС
України в Одеській області за вчинення
злочинів, передбачених ч. 2 ст. 40, ч. 2, ст.
215-3 Кримінального кодексу України (в
редакції 1960 року).
В даному випадку, злочин, передбачений
ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року)
не є тяжким, проте як злочин,
передбачений ч. 2 ст. 215-3 КК України,
відповідно до вимог ст. 7-1 КК України (в
редакції 1960 р.) - є тяжким.
02.04.1992 року, згідно витягу з реєстру
управління інформаційно-аналітичного
забезпечення ГУМВС України в Одеській
кримінальну справу згідно ст. 225 КПК
України (в редакції 1960 року) було
направлено до Котовського
міськрайонного суду Одеської області.
Відповідно листа Котовського
міськрайсуду Одеської області від
15.07.2013 р. № 8284, зазначену кримінальну
справу відносно ОСОБА_1 в 1993 р. було
направлено до м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим.
З даного приводу, як зазначає позивач у
позовній заяві, на всі письмові
звернення ОСОБА_1 до Котовського
міськрайсуду Одеської області
стосовно надання інформації про стан
та результати розгляду вказаної
кримінальної справи відносно нього,
останнім (Котовським міськрайсудом
Одеської області) письмово
повідомлялося позивача про те, що
вказана кримінальна справа була в 1993 р.
направлена до м. Сімферополя, в той час
як на запити позивача до
Сімферопольського міського управління
ГУ МВС України в АРК, Прокуратури
Центрального району м. Сімферополя, та
Київського районного суду м.
Сімферополя, останніми було надано
відповідь про відсутність у ГУ МВС
України в АРК, Прокуратурі
Центрального району м. Сімферополя, та
Київському районному суді м.
Сімферополя будь яких даних стосовно
такої кримінальної справи відносно
ОСОБА_1, оскільки зазначена справа до
жодного із зазначених органів від
Котовського міськрайсуду Одеської
області не надходила.
Також, як зазначає позивач у позовній
заяві, довідка про наслідки розгляду
судом такої кримінальної справи
відносно ОСОБА_1 станом на 2013 рік до
УІАЗ ГУМВС України в Одеській області
не надходила, що підтверджується
Враховуючи зазначене, на переконання
позивача, строки давності відносно
таких правопорушень (ч. 2 ст. 140, ч. 2, ст.
215-3 КК України (в редакції 1960 року), - вже
закінчилися (з моменту відкриття
провадження у кримінальній справі
минуло більше 20 років), а оскільки
судами жодного рішення (вироку) з
приводу даної кримінальної справи
відносно ОСОБА_1 не приймалося (не
виносилася), та інформації щодо стану
розгляду такої кримінальної справи
Котовським міськрайсудом Одеської
області не надається, то відповідно, як
вважає позивач, вказана кримінальна
справа імовірно була втрачена, або
остання підлягає закриттю на підставі
спливу строків даності вчинених
злочинів, що відповідно, знову ж на
переконання позивача, дає останньому
законні підстави для отримання
паспорта громадянина України для
Проте, з такими обґрунтуваннями
позовних вимог, що не підтверджуються
наявними у справі доказами та не
кореспондуються з вимогами чинного
законодавства, - суд погодитися не може,
з огляду на наступне.
З метою з'ясування місця знаходження та
стадії розгляду кримінальної справи,
порушеної відносно позивача ОСОБА_1,
Окружним адміністративним судом м.
Києва був скерований судовий запит №
826/6592/14 від 12.06.2014 р. до Котовського
міськрайсуду Одеської області.
На вказаний судовий запит Котовським
міськрайсудом Одеської області була
надана відповідь від 24.06.2014 р. №
8380/14-вих, в якій зазначено, що
кримінальна справа у відношенні ОСОБА_1
та інших за ст. 140 ч. 2, ст. 215-3 ч. 2 КК
України (в редакції 1960 року) 14.04.1993 р.
була направлена до військової
прокуратури Сімферопольського
гарнізону, згідно запиту старшого
слідчого військової прокуратури
старшого лейтенанта юстиції Рога С.І.
від 20.03.1993 року.
На підтвердження зазначеного
Котовським міськрайсудом Одеської
області до відповіді на судовий запит
була надана копія супровідного листа
до старшого слідчого військової
прокуратури Сімферопольського
гарнізону старшого лейтенанта юстиції
Рога С.І. № 1-2 від 14.04.1993 р.
Жодних повідомлень щодо втрати
вказаної кримінальної справи відносно
позивача ОСОБА_1, Котовським
міськрайсудом Одеської області, чи
Військовою прокуратурою
Сімферопольського гарнізону - не
Таким чином, посилання позивача щодо
можливої втрати кримінальної справи
відносно ОСОБА_1 - не підтверджуються
допустимими у справі доказами, проте як
відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
- доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи, та
згідно вимог ч. 1 ст. 70 КАС України -
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування,
суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
З даного приводу позивачем також не
було надано суду жодних допустимих
доказів щодо звернення до Військової
прокуратури Сімферопольського
гарнізону, до якої саме із супровідним
листом № 1-2 від 14.04.1993 р. була скерована
кримінальна справа відносно ОСОБА_1
Котовським міськрайсудом Одеської
області, з метою отримання інформації
про стан розгляду такої кримінальної
справи, а також не скеровувалося
клопотання до Військової прокуратури
Сімферопольського гарнізону щодо
можливості закриття провадження у
даній кримінальній справі з підстав
спливу строків давності злочинів, що
інкримінувалися позивачу за ст. 140 ч. 2,
ст. 215-3 ч. 2 КК України (в редакції 1960
Таким чином, виключно посилання
позивача на сплив строків давності
злочинів, що інкримінувалися ОСОБА_1 за
ст. 140 ч. 2, ст. 215-3 ч. 2 КК України (в
редакції 1960 року), без надання жодних
допустимих доказів щодо закриття
провадження в такій кримінальній
справі з підстав спливу строків
давності - не можуть вважатися судом
належними доказами по справі, а
вчинення позивачем всіх залежних від
нього заходів стосовно завершення
провадження у кримінальній справі
відносно ОСОБА_1, зокрема: звернення із
відповідними запитами/клопотаннями
саме до Військової прокуратури
Сімферопольського гарнізону (до якої
було скеровано таку кримінальну справу
Котовським міськрайсудом Одеської
області), - останнім доведено також не
було, відповідно до чого в даній
адміністративній справі № 826/6592/14
позивачем було вибрано не вірний метод
захисту його прав та інтересів щодо
зобов'язання органу Міграційної служби
України видати закордонний паспорт
ОСОБА_1 без фактичного підтвердження
закінчення кримінального провадження
Так, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 6
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» (в редакції від 18.10.2012 р.),
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі паспорта
у випадках, якщо відносно нього
порушено кримінальну справу - до
закінчення провадження у справі.
Державна міграційна служба України
(далі - ДМС України) відповідно до
Положення про ДМС України,
затвердженого Указом Президента
України від 06 квітня 2011 р. № 405/2011, є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра внутрішніх
справ України.
ДМС України входить до системи органів
виконавчої влади та утворюється для
реалізації державної політики у сферах
міграції (імміграції та еміграції), у
тому числі протидії нелегальній
(незаконній) міграції. громадянства,
реєстрації фізичних осіб, біженців та
інших визначених законодавством
категорій мігрантів.
Також, згідно статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень, та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Зважаючи на таке, без наявності
документально підтверджених
відомостей про закінчення провадження
у кримінальної справі, порушеній
відносно позивача ОСОБА_1, та за
наявності в електронних базах
Міграційної служби України даних про
наявність відкритого кримінального
провадження стосовно позивача ОСОБА_1,
відповідач, на виконання вимог п. 3 ч. 1
ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду
з України і в'їзду в Україну громадян
України» (в редакції від 18.10.2012 р.),
фактично не мав права видавати
вказаній особі (відносно якої наявне
відкрите кримінальне провадження)
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон (зважаючи на що,
останній (відповідач) діяв на підставі,
в межах повноважень, та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України), проте як така відмова у видачі
закордонного паспорта громадянину
України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України» - є
саме тимчасовою, та може бути
переглянута відповідним органом
Міграційної служби України після
надання останньому документально
підтверджених відомостей про
закінчення провадження у кримінальної
справі відносно особи, якій тимчасово
відмовлено у видачі закордонного
Таким чином, враховуючи наявні в
матеріалах справи докази, а також норми
наведеного законодавства, суд
приходить до висновку про
правомірність дій відповідача, та
необґрунтованість позовних вимог
позивача, зважаючи на що, в позові слід
З даного приводу суд також роз'яснює
позивачу, що право останнього на
отримання закордонного паспорта
(паспорта громадянина України для
виїзду за кордон) може бути реалізоване
останнім шляхом звернення із
відповідною заявою до відповідного
органу Міграційної служби України, із
наданням до такої заяви всіх
необхідних, передбачених чинним
законодавством документів, зокрема
також в даному випадку документально
підтверджених відомостей про
закінчення провадження у кримінальної
справі, порушеній відносно позивача
Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
9) з урахуванням права особи на участь
у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
В даному випадку, відповідач, як суб'єкт
владних повноважень, довів суду
правомірність його дій щодо відмови
позивачу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон на підставі п. 3 ч. 1 ст. 6
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України», з причин наявності
незакінченої кримінальної справи
відносно ОСОБА_1, проте як жодних
доказів стосовно закінчення
провадження в даній кримінальній
справі (ухвали про закриття
провадження у кримінальній справі,
тощо) останнім (позивачем) надано не
було, відповідно до чого дані про
наявність відкритого кримінального
провадження стосовно позивача
міститься в електронних базах
Міграційної служби України, що
відповідно тимчасово унеможливлює
видачу паспорта громадянина України
для виїзду закордон особі відносно
якої є наявним незакінчене кримінальне
Натомість позивач не надав суду
допустимих доказів на обґрунтування
заявлених ним позовних вимог.
Зважаючи на викладене, враховуючи
наявні у справі докази та норми
наведеного законодавства, суд дійшов
до висновку про відмову позивачу у
задоволенні позовних вимог.
Враховуючи вищенаведене в сукупності,
та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС
України, Окружний адміністративний суд
1. В адміністративному позові
Строк і порядок набрання судовим
рішенням законної сили встановлені у
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя

Я.І.Добрянська

Дата складання та підписання постанови
в повному обсязі - 22.07.2014 р.