Справа № 804/10149/14
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

21 липня 2014 р.
справа № 804/10149/14

Суддя Дніпропетровського окружного
адміністративного суду Прудник С.В.,
перевіривши матеріали
адміністративного позову
Криворізького міського комунального
підприємства "МІСЬКЛІФТ" до Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області про
визнання протиправною бездіяльність,
зупинення виконавчого провадження ВП
№42679256, зобов'язання скасувати
постанову від 17.04.2014 р., та зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

17 липня 2014 року засобами поштового
зв'язку до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Криворізького міського комунального
підприємства "МІСЬКЛІФТ" до Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області, в якому
позивач просить суд:

- звільнити Криворізьке міське
комунальне підприємство "МІСЬКЛІФТ"
повністю від оплати судових витрат;

- визнати протиправну бездіяльність
посадових осіб Головного управління
юстиції у Дніпропетровській області
Управління державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України,
зупинити виконавче провадження ВП №
42679256 та зобов'язати скасувати
постанову управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області від 17.04.2014 р.
про арешт коштів боржника;

- зобов'язати управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області направити
до Криворізької філії Публічного
акціонерного товариства "Банк "Фінанси
та Кредит", код банка в , МФО
305835 - рахунок № 54980, постанову про
скасування постанови про арешт коштів
боржника від 17.04.2014 р.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 107 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суддя після одержання
позовної заяви з'ясовує, чи відповідає
позовна заява вимогам, встановленим
статтею 106 цього Кодексу.

Перевіривши позовну заяву на
відповідність вимогам ст. 106 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд приходить до висновку, що
даний адміністративний позов подано з
порушенням вимог закону.

Так, відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 107
Кодексу адміністративного судочинства
України, суддя після одержання
позовної заяви з'ясовує, чи подана
позовна заява особою, яка має
адміністративну процесуальну
дієздатність, та чи має представник
належні повноваження (якщо позовну
заяву подано представником).

Згідно ч. 3 ст. 48 Кодексу
адміністративного судочинства
України, здатність особисто
здійснювати свої адміністративні
процесуальні права та обов'язки, у тому
числі доручати ведення справи
представникові (адміністративна
процесуальна дієздатність), належить
органам державної влади, іншим
державним органам, органам влади
Автономної Республіки Крим, органам
місцевого самоврядування, їхнім
посадовим і службовим особам,
підприємствам, установам, організаціям
(юридичним особам).

Відповідно до ч. 7 ст. 56 Кодексу
адміністративного судочинства
України, законним представником
органу, підприємства, установи,
організації в суді є його керівник чи
інша особа, уповноважена законом,
положенням, статутом.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 Кодексу
адміністративного судочинства
України, повноваження законних
представників підтверджуються
документами, які стверджують займану
ними посаду.

Позовну заяву Криворізького міського
комунального підприємства "МІСЬКЛІФТ"
підписано директором ОСОБА_1, від імені
юридичної особи. Проте, доказів на
підтвердження займаної посади,
вказаною особою до адміністративного
позову не надано.

Отже, документів на підтвердження
адміністративно-процесуальної
дієздатності позивача - Криворізького
міського комунального підприємства
"МІСЬКЛІФТ", як юридичної особи, та
документів на підтвердження посади
особи, якою підписано позов (наказ про
призначення на посаду директора,
статут підприємства, довідка або Витяг
з Єдиного Державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
тощо) до матеріалів позовної заяви не
надано.

Разом з тим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 106
Кодексу адміністративного судочинства
України, у позовній заяві зазначаються
зміст позовних вимог згідно з
частинами четвертою і п'ятою статті 105
цього Кодексу і виклад обставин, якими
позивач обґрунтовує свої вимоги, а в
разі подання позову до декількох
відповідачів, - зміст позовних вимог
щодо кожного з відповідачів.

Згідно ч. 4 ст. 105 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний позов може
містити вимоги про:

1) скасування або визнання нечинним
рішення відповідача - суб'єкта владних
повноважень повністю чи окремих його
положень;

2) зобов'язання відповідача - суб'єкта
владних повноважень прийняти рішення
або вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача - суб'єкта
владних повноважень утриматися від
вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача - суб'єкта
владних повноважень коштів на
відшкодування шкоди, завданої його
незаконним рішенням, дією або
бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої
дії;

6) встановлення наявності чи
відсутності компетенції (повноважень)
суб'єкта владних повноважень;

7) примусове відчуження земельної
ділянки, інших об'єктів нерухомого
майна, що на ній розміщені, з мотивів
суспільної необхідності.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 107 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суддя після одержання
позовної заяви з'ясовує, чи подано
адміністративний позов у строк,
установлений законом (якщо
адміністративний позов подано з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до суду, то чи
достатньо підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до суду
поважними).

Згідно ч. 2 ст. 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, позовну заяву може бути подано
до суду:

- у десятиденний строк з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення її прав, свобод чи
інтересів;

- у триденний строк з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення її прав, свобод чи
інтересів, у разі оскарження постанови
про відкладення провадження
виконавчих дій.

Суд зауважує, що зміст пунктів 3 та 4
позовних вимог адміністративного
позову не відповідає вищезазначеним
нормам Закону, тому, позивачу слід
привести позовні вимоги у
відповідність до вимог ч. 4 ст. 105
Кодексу адміністративного судочинства
України, з урахуванням строків
звернення до суду, передбачених ч. 2 ст.
181 Кодексу адміністративного
судочинства України, враховуючи, що
позивачем до матеріалів позовної заяви
не надано доказів, з яких суд має
встановити, чи подано адміністративний
позов з даними позовними вимогами в
межах строку звернення до
адміністративного суду чи ні.

Також, ч. 3 ст. 106 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що до позовної заяви
додається документ про сплату судового
збору, крім випадків, коли його не
належить сплачувати.

Відповідно до ч. 2 ст. 87 Кодексу
адміністративного судочинства
України, розмір судового збору, порядок
його сплати, повернення і звільнення
від сплати встановлюються законом.

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий
збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI (зі змінами
та доповненнями), розмір ставки
судового збору справляється виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати,
яка з 1 січня 2014 року складає 1218,00 грн.

З адміністративного позову вбачається,
що позивачем оскаржуються
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень, скасування рішення, та
зобов'язання вчинити певні дії, отже,
судом встановлено, що предметом позову
є вимоги, що містять немайновий
характер.

Так, за подання до адміністративного
суду адміністративного позову
немайнового характеру, ставка судового
збору становить 0,06 розміру мінімальної
заробітної плати.

Отже, сума судового збору становить -
73,08 грн., яку позивач повинен був
сплатити на реквізити: одержувач -
УДКСУ у Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області, банк одержувача - ГУ ДКСУ у
Дніпропетровській області, код ОКПО
37989253, розрахунковий рахунок 4008,
МФО 805012, код класифікації доходів
бюджету - 22030001, при поданні
адміністративного позову до суду.

Проте, в порушення ч. 3 ст. 106 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказів сплати судового збору
за подання до адміністративного суду
позовної заяви немайнового характеру,
позивачем до матеріалів
адміністративного позову не надано.

В прохальній частині позовної заяви
позивач просить суд повністю звільнити
його від оплати судових витрат, у
зв'язку з прийнятим рішенням власника
про ліквідацію Криворізького міського
комунального підприємства "МІСЬКЛІФТ",
враховуючи, що з 16.01.2012 року не
здійснюється господарської
діяльності, підприємство має один
розрахунковий рахунок, та не має
фактичної змоги сплатити судові
витрати, у тому числі і судовий збір.

Суд вважає, що клопотання про повне
звільнення позивача від оплати судових
витрат не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Частиною 1 ст. 67 Конституції України
закріплено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Частинами 1, 2 ст. 87 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що судові витрати
складаються із судового збору та
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Так відповідно до ст. 1 Закону України №
3674-VІ "Про судовий збір" (із змінами та
доповненнями), судовий збір - збір, що
справляється на всій території України
за подання заяв, скарг до суду, за
видачу судами документів, а також у
разі ухвалення окремих судових рішень,
передбачених цим Законом. Судовий збір
включається до складу судових витрат.

Згідно ст. 2 Закону України № 3674-VІ,
платники судового збору - громадяни
України, іноземці, особи без
громадянства, підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні) та фізичні особи -
підприємці, які звертаються до суду чи
стосовно яких ухвалене судове рішення,
передбачене цим Законом.

Отже, сплата судового збору за подання
позовних заяв є складовою доступу до
правосуддя, який є елементом права
особи на судовий захист, гарантованого
ст. 55 Конституції України.

Згідно ст. 8 Закону України "Про судовий
збір", враховуючи майновий стан
сторони, суд може своєю ухвалою
відстрочити або розстрочити сплату
судового збору на певний строк, але не
довше ніж до ухвалення судового
рішення у справі, також суд може
зменшити розмір судового збору або
звільнити від його сплати.

Статтею 5 Закону України "Про судовий
збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI, визначено
вичерпний перелік суб'єктів, які
звільняються від сплати судового збору
за подання до суду позовних заяв, а
також підстави звільнення від сплати
судового збору осіб, які звертаються із
заявами про захист не власних прав, а
охоронюваних законом прав та інтересів
інших осіб, а саме:

1) позивачі - за подання позовів про
стягнення заробітної плати, поновлення
на роботі та за іншими вимогами, що
випливають із трудових правовідносин;

2) позивачі - за подання позовів про
відшкодування шкоди, заподіяної
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, а також смертю фізичної особи;

3) позивачі - за подання позовів про
стягнення аліментів;

4) позивачі - за подання позовів щодо
спорів, пов'язаних з виплатою
компенсації, поверненням майна, або за
подання позовів щодо спорів, пов'язаних
з відшкодуванням його вартості
громадянам, реабілітованим відповідно
до Закону України "Про реабілітацію
жертв політичних репресій на Україні";

5) особи, які страждають на психічні
розлади, та їх представники - за подання
позовів щодо спорів, пов'язаних з
розглядом питань стосовно захисту прав
і законних інтересів особи під час
надання психіатричної допомоги;

6) позивачі - за подання позовів про
відшкодування матеріальних збитків,
завданих внаслідок вчинення
кримінального правопорушення;

6-1) позивачі - за подання позовів щодо
спорів, пов'язаних із дискримінацією;

7) державні органи, підприємства,
установи, організації, громадські
організації та громадяни, які
звернулися у випадках, передбачених
законодавством, із заявами до суду щодо
захисту прав та інтересів інших осіб, а
також споживачі - за позовами, що
пов'язані з порушенням їхніх прав;

8) інваліди Великої Вітчизняної війни
та сім'ї воїнів (партизанів), які
загинули чи пропали безвісти, і
прирівняні до них у встановленому
порядку особи;

9) інваліди I та II груп, законні
представники дітей-інвалідів і
недієздатних інвалідів I та II груп;

10) позивачі - громадяни, віднесені до 1
та 2 категорій постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи;

11) органи прокуратури - при здійсненні
своїх повноважень;

12) Антимонопольний комітет України та
його територіальні відділення у
справах, що вирішуються на підставі
законодавства про захист економічної
конкуренції та законодавства про
здійснення державних закупівель;

12-1) Державне агентство резерву України
- у справах, що вирішуються на підставі
законодавства про державний
матеріальний резерв;

13) Міністерство юстиції України - за
подання позовів про відшкодування
збитків, завданих Державному бюджету
України внаслідок виконання рішень
Європейського суду з прав людини,
постановлених проти України;

14) позивачі - за подання позовів про
уточнення списку виборців;

15) органи виконавчої влади та органи
місцевого самоврядування - за подання
позовів щодо спорів, пов'язаних з
відчуженням земельних ділянок, інших
об'єктів нерухомого майна, що на них
розміщені, які перебувають у приватній
власності, для суспільних потреб чи з
мотивів суспільної необхідності;

16) військовослужбовці,
військовозобов'язані та резервісти,
які призвані на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори і
проходять службу у військовому
резерві, - за подання позовів,
пов'язаних з виконанням військового
обов'язку;

17) позивачі - за подання позовів про
відшкодування збитків, завданих
внаслідок неповернення у строки,
передбачені договорами або
установчими документами, грошових та
майнових внесків, залучених до
акціонерних товариств, банків,
кредитних установ, довірчих товариств
та інших юридичних осіб, які залучають
кошти та майно громадян;

18) Пенсійний фонд України та його
органи; органи Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального
захисту інвалідів і його відділення;

19) громадські організації інвалідів
(спілки та інші об'єднання громадських
організацій інвалідів), їх
підприємства, установи та організації,
громадські організації ветеранів, їх
підприємства, установи та організації -
за подання позовів, з якими вони
звертаються до суду;

20) органи праці та соціального захисту
населення - за подання позовів щодо
призначення і виплати всіх видів
державної соціальної допомоги,
компенсації, виплат та доплат,
установлених законодавством;

21) Міністерство фінансів України,
місцеві фінансові органи, органи
доходів і зборів, Державна
казначейська служба України, Державна
фінансова інспекція України та їх
територіальні органи, Державна служба
фінансового моніторингу України і
Національний банк України - у справах,
пов'язаних з питаннями, що стосуються
повноважень цих органів;

22) уповноважена особа Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб - у
справах, пов'язаних із здійсненням
тимчасової адміністрації та
ліквідації банку;

23) позивачі - за подання позовів у
порядку, визначеному статтею 12 Закону
України "Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту";

24) Міністерство регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України, Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України та її територіальні органи - у
справах, пов'язаних з питаннями, що
стосуються повноважень цих органів.

Отже, судом встановлено, що позивач не
відноситься до жодної з пільгових
категорій, та повинен сплачувати
судовий збір за подання
адміністративного позову до суду, у
зв'язку із чим, суд вважає відсутність
підстав для задоволення клопотання
позивача про повне звільнення його від
оплати судових витрат, у тому числі і
від сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовна заява не
відповідає вимогам ст. 106 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 108 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суддя, встановивши, що позовну
заяву подано без додержання вимог,
встановлених статтею 106 цього Кодексу,
постановляє ухвалу про залишення
позовної заяви без руху, у якій
зазначає недоліки позовної заяви,
спосіб їх усунення і встановлює строк,
достатній для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 87, 88, 104 - 108, 181, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суддя, -

УХВАЛИВ :

Адміністративний позов Криворізького
міського комунального підприємства
"МІСЬКЛІФТ" до Головного управління
юстиції у Дніпропетровській області
про визнання протиправною
бездіяльність, зупинення виконавчого
провадження ВП № 42679256, зобов'язання
скасувати постанову від 17.04.2014 р., та
зобов'язання вчинити певні дії -
залишити без руху.

Позивачу надати строк для усунення
недоліків позовної заяви протягом 5
(п'яти) робочих днів, з моменту
отримання копії даної ухвали, шляхом
надання документів на підтвердження
посади особи, якою підписано позов від
імені юридичної особи, та документів на
підтвердження адміністративної
процесуальної дієздатності позивача,
як юридичної особи, з наданням
оригіналу документа про сплату
судового збору із заявлених позивачем
немайнових вимог в розмірі 73,08 грн.,
сплаченого на реквізити: одержувач -
УДКСУ у Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області, банк одержувача - ГУ ДКСУ у
Дніпропетровській області, код ОКПО
37989253, розрахунковий рахунок 4008,
МФО 805012, код класифікації доходів
бюджету - 22030001, а також, надання до суду
позовної заяви, з викладенням позовних
вимог приведених у відповідність до
вимог ч. 4 ст. 105 Кодексу
адміністративного судочинства
України, з урахуванням строків
звернення до суду, передбачених ч. 2 ст.
181 Кодексу адміністративного
судочинства України, з наданням
примірника позовної заяви для
відповідача, а також наданням до суду
письмових доказів, з яких можливо
встановити, чи в межах встановленого
строку позивачем звернуто до суду.

Роз'яснити позивачу, що відповідно до п.
1. ч. 3, ч. 6 ст. 108 Кодексу
адміністративного судочинства
України, позовна заява повертається
позивачеві, якщо позивач не усунув
недоліки позовної заяви, яку залишено
без руху. Повернення позовної заяви не
позбавляє права повторного звернення
до адміністративного суду в порядку,
встановленому законом.

Копію ухвали про залишення позовної
заяви без руху невідкладно надіслати
особі, що звернулась із позовною
заявою.

Ухвала суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд, в порядку та у
строки, передбачені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, та набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя С. В.
Прудник