Справа № 804/7556/14
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ17 червня 2014 р. Справа № 804/7556/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В. при
секретаріЛегкій Ю.Г. за участю:
позивача відповідача Гусєва К.В.,
Чікіньова Д.М., Хоміч Ю.Г. розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПОЗИТИВ-ПЛЮС" до
Державної податкової інспекції у
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання незаконними дій
До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПОЗИТИВ-ПЛЮС" до
Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області в якому
визнати протиправними дії Державної
податкової інспекції в Амур-
Нижньодніпровського районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області щодо висновків акту перевірки
№1034/04-61-22-2/37375009 від 30.04.2014р.;
скасувати Акт документальної
позапланової виїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПОЗИТИВ-ПЛЮС" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства в частині своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податку на додану вартість та
податку на прибуток по
взаємовідносинам з ТОВ
«ВІДРОДЖЕННЯ-ДНІПРО» та ТОВ
"ДНЕПРТЕХНОКОМ" за січень 2014 року
№1034/04-61-22-2/37375009 від 30.04.2014р.;
визнати незаконними дії Державної
податкової інспекції в Амур-
Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області щодо коригування показників
податкової звітності з податку на
додану вартість в електронній базі
даних Державної податкової служби
України, у т. ч. в АІС «Результати
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України» по
контрагентам ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ-ДНІПРО»
частині задекларованих ТОВ
контрагентам податкового кредиту за
січень 2014 року та в частині
задекларованих ТОВ «Позитив-Плюс» (код
«Союз супермаркетів Харкова» (іпн
зобов'язати Державну податкову
інспекцію в Амур-Нижньодніпровському
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області відновити
показники податкової звітності з
податку на додану вартість в
електронній базі даних Державної
податкової служби України, у т. ч. в АІС
«Результати співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів на рівні ДПА
України» згідно показників Додатку 5 до
податкової декларації ТОВ
"ПОЗИТИВ-ПЛЮС" з податку на додану
вартість за січень 2014р. по контрагентам
ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ-ДНІПРО» () та ТОВ "ДНЕПРТЕХНОКОМ" () в частині задекларованих ТОВ
контрагентам податкового кредиту за
січень 2014 року та в-частині
задекларованих ТОВ "ПОЗИТИВ-ПЛЮС" (код
«Торгова компанія Мега-Трейд» (іпн
В обґрунтування позову зазначено, що
Державною податковою інспекцією в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПОЗИТИВ-ПЛЮС" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства в частині своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податку на додану вартість та
податку на прибуток по
взаємовідносинам з ТОВ
«ВІДРОДЖЕННЯ-ДНІПРО» та ТОВ
"ДНЕПРТЕХНОКОМ" за січень 2014 року, за
результатами якої складено Акт
№1034/04-61-22-2/37375009 від 30.04.2014 року. На
підставі акту перевірки проведено
коригування показників податкової
звітності, що є протиправним без
винесення податкового
повідомлення-рішення. Позивач вважає
висновки податкового органу в акті
перевірки безпідставними та
необґрунтованими, а тому позовні
вимоги мають бути задоволені.
Відповідач проти позову заперечував,
посилаючись на те, що за результатами
перевірки податковий орган прийшов до
висновків щодо порушення позивачем
податкового законодавства, які є
обґрунтованими та підтверджені
письмовими доказами, а тому Державна
податкова інспекція в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області діяла на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. На підставі
вищенаведеного, просить суд у
задоволенні позову відмовити у повному
В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги,
просили позов задовольнити, з підстав
зазначених у позовній заяві.
Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнав, у
задоволенні позову просив відмовити.
Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.
В судовому засіданні встановлено, що
Державною податковою інспекцією в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПОЗИТИВ-ПЛЮС" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства в частині своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податку на додану вартість та
податку на прибуток по
взаємовідносинам з ТОВ
«ВІДРОДЖЕННЯ-ДНІПРО» та ТОВ
"ДНЕПРТЕХНОКОМ" за січень 2014 року.
Перевіркою встановлено порушення:
п. 187.1 ст. 187, пункту 198.3 статті 198, пункту
198.6 статті 198 Кодексу, в результаті чого
підприємством завищено податкові
зобов'язання та податковий кредит.
ч.5 ст.203, ч.1, 2 ст.215, ст.216, ЦК України, п.
185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188
Податкового кодексу України від 02
грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та
доповненнями) в частині недодержання
вимог зазначених статей в момент
вчинення правочинів, які не спрямовані
на реальне настання наслідків, що
обумовлені ними по правочинах,
здійснених ТОВ "ПОЗИТИВ-ПЛЮС" при
придбанні та наступному продажу
товарів, «нереальність» та юридичну
дефектність первинних документів при
проведенні господарських операцій між
ТОВ "ПОЗИТИВ-ПЛЮС" з контрагентами
«ВІДРОДЖЕННЯ-ДНІПРО», ТОВ
"ДНЕПРТЕХНОКОМ" та здійснення операцій
пов'язаних з наданням податкової
вигоди для третіх осіб.
За результатами перевірки складено Акт
№1034/04-61-22-2/37375009 від 30.04.2014 року.
Як вбачається з матеріалів справи,
01.08.2013р. був укладений договір поставки
№010813, згідно з яким ТОВ "ДНЕПРТЕХНОКОМ"
зобов'язалось поставити, а ТОВ
"ПОЗИТИВ-ПЛЮС" зобов'язався одержати та
оплатити товар - непродовольчі товари.
На виконання умов договору виписано та
надано ТОВ "ПОЗИТИВ-ПЛЮС":
видаткові та податкові накладні: №9513
від 20.01.2014 року, №9514 від 20.01.2014 року, №915
№9514 від 20.01.2014 року;
платіжне доручення №124 від 23.01.2014 року.
01.02.2013р. був укладений договір поставки
№0102, згідно з яким ТОВ
«Відродження-Дніпро» зобов'язалось
поставити, а ТОВ "ПОЗИТИВ-ПЛЮС"
зобов'язався одержати та оплатити
товар - непродовольчі товари.
На виконання умов договору виписано та
надано ТОВ "ПОЗИТИВ-ПЛЮС":
від 06.01.2014 року, №130125 від 13.01.2014 року,
№200124 від 20.01.2014 року, №200134 від 20.01.2014
року, №200135 від 20.01.2014 року, №230121 від
23.01.2014 року, №230122 від 23.01.2014 року, №270141
від 27.01.2014 року, №270158 від 27.01.2014 року,
№270159 від 27.01.2014 року, №290141 від 29.01.2014
року, №290142 від 29.01.2014 року, №3101139 від
31.01.2014 року, №3101140 від 31.01.2014 року;
товарно-транспортні накладні №290141 від
29.01.2014 року, №3101140 від 31.01.2014 року, №230121
від 23.01.2014 року, №200135 від 20.01.2014 року,
№200124 від 20.01.2014 року, №270158 від 27.01.2014
року, від 13.01.2014 року, від 06.01.2014 року.
Як вбачається з акту перевірки,
підставою для встановлення порушень з
боку позивача стало те, що Державною
податковою інспекцією в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області при
перевірці використано наступні акти
акт від 31.03.14 р. № 468/04-62-22- 3/38530554 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "ДНЕПРТЕХНОКОМ" () щодо не підтвердження реальності
здійснення господарських відносин їх
реальності та повноти відображення в
обліку за січень 2014 року", згідно якого
ТОВ "ДНЕПРТЕХНОКОМ" здійснював
діяльність спрямовану на здійснення
операцій пов'язаних з наданням
податкової вигоди третіх осіб;
акт від 16.04.204р. № 893/04-61-22-2/38199048 «Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
з питань дотримання вимог податкового
законодавства в частині своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податку на додану вартість за
січень 2014 року», згідно якого
встановлено порушення:
п. 187.1 ст. 187, пункту 198.3 статті 198, пункту
198.6 статті 198 Кодексу, в результаті чого
підприємством завищено податкові
зобов'язання та податковий кредит.
ч,5 ст.203, ч.1,2 ст.215, ст.216, ЦК України, n. 185.1
ст. 185, п. 187.1 ст 187, п. 188.1 ст. 188 Податковою
кодекс) України від 02 грудня 2010 року
№2755-VI (із змінами та доповненнями) в
частині недодержання вимог зазначених
статей в момент вчинення правочинів,
які не спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними по
правочинах, здійснених ТОВ
«ВІДРОДЖЕННЯ-ДНІПРО» при придбанні та
наступному продажу товарів (послуг),
«нереальність» та юридичну
дефектність первинних документів при
проведенні господарських операцій між
ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ-ДНІПРО» з
контрагентом постачальником ТОВ
«АВИСТ» та здійснення операцій
пов'язаних з наданням податкової
вигоди для третіх осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14
Податкового Кодексу України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.
Згідно пп.«а» п.185.1 ст.185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є операції платників податку з: а)
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
лізингоотримувачу/орендарю.
Відповідно до п. 186.1 ст.186 Податкового
кодексу України місцем постачання
товарів є: а) фактичне місцезнаходження
товарів на момент їх постачання (крім
випадків, передбачених у підпунктах "б"
і "в" нього пункту); б) місце, де товари
перебувають на час початку їх
перевезення або пересилання, у разі
якщо товари перевозяться або
пересилаються продавцем, покупцем чи
третьою особою; в) місце, де провадиться
складання, монтаж чи встановлення, у
разі якщо товари складаються,
монтуються або встановлюються (з
випробуванням чи без нього) продавцем
Згідно п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу
України датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в пазі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
Згідно п.188.1 ст.188 Податкового кодексу
України база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних пін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
.податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів). До
складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.
За змістом п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
За приписами п. 198.3 статті 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу
України передбачено, що не відносяться
до податкового кредиту суми додатку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.
Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг з метою їх
використання в господарській
Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.
Як встановлено абз. 5 ст. 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV)
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Отже, господарська
операція повинна спричиняти реальні
зміни майнового стану платника
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного
Закону підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV
передбачені обов'язкові реквізити, які
мають містити первинні та зведені
Відповідно до п. 2.15 та 2.16 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення)
первинні документи підлягають
обов'язковій перевірці працівниками,
які ведуть бухгалтерський облік, за
формою і змістом, тобто перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів та відповідність
господарської операції чинному
законодавству, логічна ув'язка окремих
показників. Забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать
нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам. Такі документи
повинні бути передані керівнику
підприємства, установи для прийняття
рішення.

Пунктом 2.4 Положення визначено, що
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Із матеріалів справи вбачається, що у
позивача наявні всі необхідні первинні
документи, на підставі яких позивачем
задекларовано грошові зобов'язання з
податку на додану вартість (договір,
податкові накладні, видаткові
накладні, товарно-транспортні
накладні), а придбаний позивачем товар
в подальшому був використаний у
власній господарській діяльності.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1 та 5 статті 203 Цивільного
кодексу України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити Кодексу,
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу
України зазначено, що правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним, тобто
презумпція правомірності правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного
кодексу України недійсним є лише
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин).

Згідно зі ст. 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

В постанові Пленуму Верховного суду
України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
зазначено перелік правочинів, які є
нікчемними як такі, що порушують
публічний порядок, визначений статтею
228 ЦК:

правочини, спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина;

правочини, спрямовані на знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Правова позиція Верховного Суду
України у розглядуваній категорії
спорів, відображена, зокрема, у
постанові цього суду від 31.01.2011 року №
14/11 у справі за позовом закритого
акціонерного товариства "Мукачівський
лісокомбінат" до Мукачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Закарпатській області про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення. Так, за тотожних
обставин та на підставі вказаних норм
Закону Верховний Суд України дійшов
висновку про те, що "чинне
законодавство України не ставить в
залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема, тим, який не
був постачальником товарів (послуг), на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту.

Верховний Суд України у вказаному
рішенні також наголосив, що такий
висновок "узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі "БУЛВЕС"АД проти Болгарії" (заява
№ 3991/03) Європейський Суд з прав людини у
своєму рішенні від 22 січня 2009 року
зазначив, що платник податку не повинен
нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності".

Також суд звертає увагу на рішення
Європейського Суду з прав людини від 9
січня 2007 року, про порушення Україною
статті 1 Першого протоколу у справі
"Інтерсплав проти України".

Так, у п. 37 рішення вказується: "Заявник
стверджував, що він сплачував податки
відповідно до Закону і ці платежі
перевірялись декілька разів
державними органами. Він зазначив, що
він не несе відповідальності за
діяльність інших компаній, у яких він
купував металевий брухт, ціна на який
включала ПДВ. Обов'язок сплачувати це
ПДВ покладався на ці компанії, а не на
заявника. Заявник підкреслив, що він не
мав ні компетенції, ні можливості
контролювати господарську діяльність
інших підприємств і ситуація, на яку
посилається Уряд, вказує на
незадовільну діяльність податкових
органів, за які заявник не повинен
нести відповідальність. Він далі
підкреслював, що численні перевірки
його діяльності які здійснювалися
податковими органами, не виявили
порушень, на підставі яких останні
могли б ґрунтувати свої відмови".

Відповідно до п. 38 рішення зазначено:
"На думку Суду, коли державні органи
володіють будь-якою інформацією про
зловживання в системі відшкодування
ПДВ, що здійснюються конкретною
компанією, вони можуть вжити
відповідних заходів для запобігання
або усунення таких зловживань. Суд,
однак, не може прийняти зауваження
Уряду щодо загальної практики з
відшкодування ПДВ за відсутності
будь-яких ознак, які б указували на те,
що заявник був безпосередньо залучений
до таких зловживань".

Отже, відповідач без достатніх на то
підстав прийшов до висновків щодо
порушення позивачем податкового
законодавства.

Крім того, суд зауважує, що
невідповідність показників
податкового кредиту та податкових
зобов'язань, задекларованих позивачем
у деклараціях з ПДВ, показникам
відображеним в електронній базі, може
мати негативні наслідки, як для самого
платника податків, так і для його
контрагентів.

Відповідно до п.54.1 ст. 54 Податкового
кодексу України, крім випадків,
передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Згідно з п.49.8 ст. 49 Податкового кодексу
України прийняття податкової
декларації є обов'язком органу
державної податкової служби. Під час
прийняття податкової декларації
уповноважена посадова особа органу
державної податкової служби, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана перевірити наявність та
достовірність заповнення всіх
обов'язкових реквізитів, передбачених
пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового
Кодексу. Інші показники, зазначені в
податковій декларації платника
податків, до її прийняття перевірці не
підлягають.

Тобто, обов'язок платника податків
подавати декларацію з податку на
додану вартість узгоджується з
обов'язком податкового органу прийняти
таку декларацію та, при відсутності
зауважень до її оформлення,
відобразити показники цієї декларації
у відповідних базах податкової
звітності.

Згідно із п. 58.1 ст.58 та п. 86.8 ст.86
Податкового кодексу України на
підставі акта перевірки податковим
органом приймається податкове
повідомлення-рішення.

Відповідно до п.2.1 р.ІІ Порядку
направлення органами державної
податкової служби податкових
повідомлень-рішень платникам податків
орган державної податкової служби
визначає суму нарахування (зменшення)
грошового зобов'язання, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість та складає податкове
повідомлення-рішення у випадках, якщо,
зокрема, дані перевірок результатів
діяльності платника податків свідчать
про заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових деклараціях,
уточнюючих розрахунках.

Таким чином, оскільки, відповідачем за
результатами проведеної перевірки у
відношенні позивача податкове
повідомлення-рішення не приймалось та,
відповідно, податкові зобов'язання не
узгоджувались, то податковим органом
безпідставно було виключено показники
відповідної податкової звітності
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПОЗИТИВ-ПЛЮС" з
податку на додану вартість та
безпідставно внесено зміни до
аналітичної системи "Податковий блок"
зокрема до автоматизованої
інформаційної системи "Система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України".

З огляду на вказане, суд задовольняє
позовні вимоги в частині:

визнання протиправними дії Державної
податкової інспекції в Амур-
Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області щодо
коригування показників податкової
звітності з податку на додану вартість
в електронній базі даних Державної
податкової служби України, у т. ч. в АІС
"Результати співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів на рівні ДПА
України" по контрагентам ТОВ
«ВІДРОДЖЕННЯ-ДНІПРО» та ТОВ
"ДНЕПРТЕХНОКОМ" за січень 2014 року в
частині задекларованих ТОВ
"ПОЗИТИВ-ПЛЮС" по цим контрагентам
податкового кредиту за січень 2014 року
та в частині задекларованих ТОВ
"ПОЗИТИВ-ПЛЮС" податкових зобов'язань
по контрагентам за січень 2014 року;

зобов'язання Державну податкову
інспекцію в Амур-Нижньодніпровському
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області відновити
показники податкової звітності з
податку на додану вартість в
електронній базі даних Державної
податкової служби України, у т. ч. в АІС
"Результати співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів на рівні ДПА
України" згідно показників Додатку 5 до
податкової декларації ТОВ
"ПОЗИТИВ-ПЛЮС"з податку на додану
вартість за січень 2014р. по контрагентам
ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ-ДНІПРО» та ТОВ
"ДНЕПРТЕХНОКОМ" в частині
задекларованих ТОВ "ПОЗИТИВ-ПЛЮС" по
цим контрагентам податкового кредиту
за січень 2014 року та в частині
задекларованих ТОВ "ПОЗИТИВ-ПЛЮС"
податкових зобов'язань по контрагентам
за січень 2014 року.

Щодо позовних вимог в частині визнання
протиправними дії Державної
податкової інспекції в Амур-
Нижньодніпровського районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області щодо висновків акту перевірки
№1034/04-61-22-2/37375009 від 30.04.2014р. та
скасування Акту документальної
позапланової виїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПОЗИТИВ-ПЛЮС" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства в частині своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податку на додану вартість та
податку на прибуток по
взаємовідносинам з ТОВ
«ВІДРОДЖЕННЯ-ДНІПРО» та ТОВ
"ДНЕПРТЕХНОКОМ" за січень 2014 року
№1034/04-61-22-2/37375009 від 30.04.2014р., суд
зазначає наступне.

Статтею 3 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
справа адміністративної юрисдикції
(далі - адміністративна справа) -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень;

суб'єкт владних повноважень - орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 17 КАС
України передбачено, що компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності. При цьому названа норма
визначає рішення як
нормативно-правовий акт чи правовий
акт індивідуальної дії.

Нормативно-правові акти рішення, дію
яких поширено на невизначене або
визначене загальними ознаками коло
осіб і які призначені для
неодноразового застосування щодо
цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії
рішення, які є актом одноразового
застосування норм права і дію яких
поширено на конкретних осіб або які
стосуються конкретної ситуації.

Як зазначив Конституційний Суд України
в рішенні №2-зп від 23.06.1997 року, за своєю
природою ненормативні правові акти, на
відміну від нормативних, встановлюють
не загальні правила поведінки, а
конкретні приписи, звернені до
окремого індивіда чи юридичної особи,
застосовуються одноразово й після
реалізації вичерпують свою дію.

Таким чином, як нормативний, так і
ненормативний правовий акт завжди
виражають волю (волевиявлення)
уповноваженого суб'єкта права, його
владні приписи; мають офіційний
характер, обовязковий до виконання;
спрямування на регулювання суспільних
відносин; встановлюють правову норму
чи конкретне правовідношення;
оформляються у визначеній формі; є
юридичними фактами, що спричиняють
певні правові наслідки.

Тобто, до компетенції адміністративних
судів віднесено справи щодо захисту
прав, свобод і інтересів осіб від дій
суб'єктів владних повноважень щодо
управління цими особами чи здійснення
інших владних функцій щодо них.

Відрізняючою ознакою правового акту
від інших управлінських актів є
наявність в ньому змісту управління
особою, здійснення щодо нього влади,
шляхом встановлення його прав і
обовязків.

Правовий акт - акт волевиявлення
(рішення) уповноваженого суб'єкта
права, що регулює суспільні відносини
за допомогою встановлення (зміни,
скасування, зміни сфери дії) правових
норм, а також визначення (зміни
припинення) на основі цих норм прав і
обов'язків учасників конкретних
правовідносин, міри відповідальності
конкретних осіб за скоєне ними
правопорушення. Критерієм
розмежування понять нормативного
правового акта і ненормативного
(індивідуального) правового акта є
сфера його дії за суб'єктивним складом,
оскільки правові акти індивідуальної
дії, на відміну від нормативних,
поширюють свою дію на конкретно
визначеного суб'єкта.

Крім того, згідно п.3 р.І Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, акт - службовий
документ, який підтверджує факт
проведення документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Вивчивши матеріали позовної заяви,
проаналізувавши норми діючого
законодавства, суд приходить до
висновку, що оскаржуваний акт
перевірки є документом, який носить
інформаційний характер, не містить у
собі будь-яких владних управлінських
приписів, а тому не є рішенням суб'єкта
владних повноважень у сфері
публічно-правових відносин, внаслідок
чого предмет даного спору не підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України
суд закриває провадження у справі, якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо
закриття провадження в цій частині.

Відповідно до ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна, довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку щодо часткового задоволення
позовних вимог.

Згідно з ч.3 ст.94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправними дії Державної
податкової інспекції в Амур-
Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області щодо
коригування показників податкової
звітності з податку на додану вартість
в електронній базі даних Державної
податкової служби України, у т. ч. в АІС
«Результати співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів на рівні ДПА
України» по контрагентам ТОВ
«ВІДРОДЖЕННЯ-ДНІПРО» ()
та ТОВ "ДНЕПРТЕХНОКОМ" ()
за січень 2014 року в частині
задекларованих ТОВ "ПОЗИТИВ-ПЛЮС" () по цим контрагентам
податкового кредиту за січень 2014 року
та в частині задекларованих ТОВ
"ПОЗИТИВ-ПЛЮС" ()
податкових зобов'язань по контрагентам
ТОВ «Стиль» (іпн 58), ДП «Фуршет
Центр» (іпн 13), ТОВ «Альфа-Ритейл»
(іпн 26), ТОВ «Торгова компанія
Мега-Трейд» (іпн 86), ТОВ «Сучасний
модерн» (іпн 33), ТОВ «Союз
супермаркетів Харкова» (іпн 81),
ТОВ «Респектплюс» (іпн 84), ТОВ «ТД
Амстор» (іпн 21), ТОВ
«Альфа-Продукт» (іпн 88), ТОВ «ЕКО»
(іпн 03), ПП «Еталон» (іпн 33),
ТОВ «Рибний світ «Океанія» (іпн 02),
ТОВ «Пассат-ЛТД» (іпн 03), ТОВ
«ТандемХ» (іпн 37), ТОВ ТВГ «Куница»
(іпн 52), ТОВ «А-Маркет» (іпн 75),
ТОВ «Дівайтес» (іпн 32), ТОВ «Еффіус
Груп» (іпн 01), ТОВ «Конрада» (іпн
20), ТОВ «ЛК-Транс» (іпн 97) за
січень 2014 року.

Зобов'язати Державну податкову
інспекцію в Амур-Нижньодніпровському
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області відновити
показники податкової звітності з
податку на додану вартість в
електронній базі даних Державної
податкової служби України, у т. ч. в АІС
«Результати співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів на рівні ДПА
України» згідно показників Додатку 5 до
податкової декларації ТОВ
"ПОЗИТИВ-ПЛЮС" з податку на додану
вартість за січень 2014р. по контрагентам
ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ-ДНІПРО» () та ТОВ "ДНЕПРТЕХНОКОМ" () в частині задекларованих ТОВ
"ПОЗИТИВ-ПЛЮС" () по цим
контрагентам податкового кредиту за
січень 2014 року та в частині
задекларованих ТОВ "ПОЗИТИВ-ПЛЮС" () податкових зобов'язань по
контрагентам ТОВ «Стиль» (іпн 58),
ДП «Фуршет Центр» (іпн 13), ТОВ
«Альфа-Ритейл» (іпн 26), ТОВ
«Торгова компанія Мега-Трейд» (іпн
86), ТОВ «Сучасний модерн» (іпн
33), ТОВ «Союз супермаркетів
Харкова» (іпн 81), ТОВ
«Респектплюс» (іпн 84), ТОВ «ТД
Амстор» (іпн 21), ТОВ
«Альфа-Продукт» (іпн 88), ТОВ «ЕКО»
(іпн 03), ПП «Еталон» (іпн 33),
ТОВ «Рибний світ «Океанія» (іпн 02),
ТОВ «Пассат-ЛТД» (іпн 03), ТОВ
«ТандемХ» (іпн 37), ТОВ ТВГ «Куница»
(іпн 52), ТОВ «А-Маркет» (іпн 75),
ТОВ «Дівайтес» (іпн 32), ТОВ «Еффіус
Груп» (іпн 01), ТОВ «Конрада» (іпн
20), ТОВ «ЛК-Транс» (іпн 97) за
січень 2014 року.

Щодо позовних вимог в частині визнання
протиправними дій Державної
податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровського районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області щодо висновків акту перевірки
№1034/04-61-22-2/37375009 від 30.04.2014р. та
скасування акту документальної
позапланової виїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПОЗИТИВ-ПЛЮС"
№1034/04-61-22-2/37375009 від 30.04.2014р. провадження
закрити .

Стягнути з Державного бюджету України
судові витрати на користь позивача в
розмірі 36,54 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
23 червня 2014 року

Суддя О.В.
Єфанова