Справа № 810/1995/14
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/1995/14
інстанції: Панова Г.В.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

24 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак
Н.П.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Бориспільського міськрайонного
центру зайнятості на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Бориспільського
міськрайонного центру зайнятості до
ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березня 2014 року, позивач звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення коштів. Свої
позовні вимоги мотивував тим, що
відповідач, перебуваючи у трудових
відносинах і маючи статус зайнятої
особи, повідомив державній службі
зайнятості недостовірні відомості
щодо себе, був взятий на облік як
безробітний та отримував допомогу по
безробіттю відповідно до законів
України «Про зайнятість населення» та
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття». Під час розслідування
страхових випадків і обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
встановлено, що в період перебування на
обліку в центрі зайнятості відповідач
виконував роботи по збору і
консолідації інформації відповідно до
цивільно-правового договору від 01.01.2013
року укладеного з Товариством з
обмеженою відповідальністю «Нобл
Ресорсіз Україна» у період з 01.01.2013 року
по 25.04.2013 року. Просив суд стягнути
незаконно одержаної допомоги по
безробіттю у сумі 1545,46 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2014
року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою позов задоволити
повністю.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, колегія суддів
вважає, що розгляд справи має бути
проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позовних вимог, з
огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
22.04.2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Бориспільського міськрайонного центру
зайнятості із заявою про надання
статусу безробітного та виплатою
допомоги по безробіттю до вирішення
питання подальшого працевлаштування. У
заяві відповідач зазначив, що не має
постійного або тимчасового заробітку,
в тому числі за договорами
цивільно-правового характеру, права на
пенсію за віком, у тому числі на
пільгових умовах, на пенсію за вислугу
років або інших передбачених
законодавством доходів, не є членом
особистого селянського господарства,
не є фермером або членом сім'ї фермера,
що бере участь у виробництві, не
зареєстрований фізичною особою -
підприємцем, не належить до громадян,
які забезпечують себе роботою
самостійно, не призначена допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
3-річного (6річного) віку.

Відповідно до наказу Бориспільського
міськрайонного центру зайнятості від
25.04.2013 року №НТ130425 ОСОБА_2 надано статус
безробітного з виплатою допомоги по
безробіттю.

Відповідачем, 29.04.2013 року подано до
Бориспільського міськрайонного центру
зайнятості заяву про призначення
виплати грошової допомоги по
безробіттю.

Згідно з наказом Бориспільського
міськрайонного центру зайнятості від
29.04.2013 року №НТ130429 ОСОБА_2 призначено
допомогу по безробіттю і розпочато її
виплату з 29.04.2013 року.

Як також встановлено судом першої
інстанції, 03.12.2013 року посадовою особою
Бориспільського міськрайонного центру
зайнятості проведено розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», за результатами якого
встановлено, що ОСОБА_2 перебуваючи на
обліку як безробітний у період з 01.01.2013
року по 25.04.2013 року перебував у трудових
відносинах з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Нобл Ресорсіз
Україна», що підтверджується даними
листа Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нобл Ресорсіз
Україна» від 19.11.2013 року №1444/01, а також
копією договору від 01.01.2013 року та Актом
здачі-прийняття робіт від 25.04.2013 року.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам необхідно зазначити наступне.

Правові, економічні та організаційні
основи зайнятості населення України і
його захисту від безробіття, засади
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття визначаються законами
України від 22.03.1991 №803-XII "Про зайнятість
населення" та від 02.03.2000 №1533-III "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття".

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 1
Законом України від 22.03.1991 №803-XII "Про
зайнятість населення", зайнятість
визначено як діяльність громадян, що
пов'язана із задоволенням особистих та
суспільних потреб і така, що, як
правило, приносить їм доход у грошовій
або іншій формі.

Згідно з пунктом «б» частини третьої
статті 1 Закону України від 22.03.1991 №803-XII
"Про зайнятість населення", громадяни,
які самостійно забезпечують себе
роботою, включаючи підприємців, осіб,
зайнятих індивідуальною трудовою
діяльністю, творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України "Про особисте селянське
господарство", належать до зайнятого
населення.

Відповідно із статтею 2 Закону України
від 22.03.1991 №803-XII "Про зайнятість
населення", безробітними визнаються
працездатні громадяни працездатного
віку, які через відсутність роботи не
мають заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

Згідно до положень Закону України від
22.03.1991 №803-XII "Про зайнятість населення",
порядок реєстрації, перереєстрації та
ведення обліку громадян, які шукають
роботу, і безробітних державною
службою зайнятості визначається
Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з пунктом 12 Порядку
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу, і
безробітних, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 14.02.2007
№219, для одержання статусу
безробітного громадянин особисто
подає у день, що настає після
закінчення встановленого строку для
пошуку підходящої роботи, до центру
зайнятості заяву із зазначенням у ній
інформації про те, що він не займається
видами діяльності, що визначені
частиною третьою статті 1 Закону
України "Про зайнятість населення", і не
отримує пенсію на пільгових умовах, а
також копію довідки про його
ідентифікаційний номер.

Відповідно до статті 25 Закону України
від 22.03.1991 №803-XII "Про зайнятість
населення", держава створює умови
незайнятим громадянам у поновленні їх
трудової діяльності та забезпечує їм
такі види компенсацій, зокрема, виплату
в установленому порядку допомоги по
безробіттю.

Розміри та умови надання матеріального
забезпечення на випадок безробіття
визначаються Законом України від 02.03.2000
№1533-III "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття".

Згідно із статтею 7 Закону України від
02.03.2000 №1533-III "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття", видами
забезпечення за цим Законом є, зокрема,
допомога по безробіттю.

Відповідно до частини третьої статті 36
Закону України від 02.03.2000 №1533-III "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Згідно з підпунктами 2, 3 Порядку
розслідування страхових випадків і
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття", затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.03.2006 №357, перевірка даних, які є
підставою для надання особі статусу
безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення, що
зазначені у документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної,
проводиться центрами зайнятості, на
які покладено виконання функцій
робочих органів виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття.

Відповідно до пунктів 6, 7 вказаного
Порядку, у разі встановлення центрами
зайнятості відповідно до цього Порядку
належності безробітної особи до
категорії зайнятих така особа
знімається з обліку як безробітна в
установленому законодавством порядку
та повертає суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг. У разі відмови особи повернути
кошти або відмови роботодавця
відшкодувати кошти, а також у разі
неповернення (невідшкодування) їх у
встановлений строк стягнення таких
коштів здійснюється у судовому порядку
відповідно до законодавства.

Згідно зі статтею 12 Закону України від
02.03.2000 №1533-III "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття", виконавча
дирекція Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття є
виконавчим органом правління Фонду,
який забезпечує виконання рішень
правління. Функції виконавчої дирекції
Фонду покладаються на органи державної
служби зайнятості, а функції робочих
органів виконавчої дирекції Фонду
покладаються на центр зайнятості
Автономної Республіки Крим, обласні.
Київський і Севастопольський міські,
районні, міськрайонні, міські та
районні у містах центри зайнятості.

Виконавча дирекція Фонду та її робочі
органи, зокрема, проводять
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення в порядку, встановленому
центральними органами виконавчої
влади у сфері праці та соціальної
політики, представляють інтереси Фонду
в судових та інших органах.

Як було зазначено, позивач
обґрунтовував позовні вимоги тим, що
відповідач подаючи заяву про надання
йому статусу безробітного 22.04.2013 року
перебував у трудових відносинах із
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Нобл Ресорсіз
Україна».

Як вбачається із наявної в матеріалах
справи копії договору на виконання
робіт від 01.01.2013 року укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Нобл Ресорсіз
Україна» і ОСОБА_2, строк його дії
становить з 01.01.2013 року по 25.04.2013 року.

При цьому, відповідно до наявної в
матеріалах справи копії Витягу із
наказів про прийняті рішення по ОСОБА_2
від 20.06.2013 року, відповідачу призначено
допомогу по безробіттю і розпочато її
виплату 29.04.2013 року та припинено
виплату 06.06.2013 року.

Згідно з копією довідки
Бориспільського міськрайонного центру
зайнятості до Акта від 03.12.2013 року №304
відповідачу виплачено допомогу по
безробіттю за період з 29.04.2013 року по
04.06.2013 року у сумі 1545,46 грн.

Таким чином, фактично допомогу по
безробіттю позивач почав виплачувати
відповідачу лише з 29.04.2013 року - з дня
коли цивільно-правовий договір від
01.01.2013 року не діяв і фактично ОСОБА_2 не
мав доходу. При цьому, позивачем не було
надано суду доказів того, що відповідач
з моменту виплати йому допомогу по
безробіттю, тобто, з 29.04.2013 року
відносився до категорії зайнятого
населення.

З огляду на викладене, оскільки позивач
просив стягнути виплачену відповідачу
допомогу по безробіттю у сумі 1545,46 грн.
за період з 29.04.2013 року по 04.06.2013 року,
тобто за період у якому відповідач не
мав доходу і фактично був безробітним,
і дану обставину не спростовано
позивачем, то позовні вимоги є
необґрунтованими.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних
повноважень, у випадку, якщо він є
відповідачем в адміністративній
справі, покладено обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом
адміністративного судочинства України
на кожну сторону, в не залежності від
того чи є вона суб'єктом владних
повноважень, покладено обов'язок щодо
доведення обставин на яких ґрунтуються
її вимоги та заперечення.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Бориспільського
міськрайонного центру зайнятості -
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 29
липня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.