Справа № 754/5972/14-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/5972/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Галась І.А.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р

Суддів:
Бєлової Л.В.

Міщука М.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційними скаргами Управління
праці та соціального захисту населення
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації та ОСОБА_3 на
постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 27 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
нарахувати та виплатити допомогу на
оздоровлення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась з адміністративним
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації, Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання нарахувати та виплатити
допомогу на оздоровлення.

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 27.05.2014 року позов
задоволено частково.

Визнано дії Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації щодо відмови у
проведенні перерахунку та виплаті
ОСОБА_3 за 2013 рік щорічної допомоги на
оздоровлення у відповідності до
положень ст.48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5
мінімальних заробітних плат -
неправомірними.

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації видати
розпорядження про нарахування та
виплату ОСОБА_3 щорічної допомоги на
оздоровлення у відповідності до
положень ст.48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5
мінімальних заробітних плат за 2013 рік з
урахуванням проведених виплат, а
Київський міський центр по нарахуванню
та виплаті соціальних виплат -
виплатити зазначену допомогу.

Не погоджуючись з постановою суду,
відповідач - Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації звернувся з
апеляційною скаргою, якою просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Також, не погодившись з постановою
суду, позивач - ОСОБА_3 звернулась з
апеляційною скаргою, якою просить
скасувати постанову суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позову та прийняти нове
рішення, яким задовольнити
адміністративний позов у повному
обсязі.

Згідно п. 2 ч. 1 статті 197 КАС України, суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга позивача
задоволенню не підлягає, аапеляціфна
скарга відповідача підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач віднесена до 1 категорії осіб,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, є інвалідом
ІІ групи та має право на перерахунок
суми щорічної допомоги на
оздоровлення, відповідно до положень
ст.48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та виходячи з мінімальної
пенсії за віком, встановленої ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", а саме: на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України, громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

За ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", інвалідам 2 групи
виплачується щорічна допомога на
оздоровлення у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат.

Всупереч ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" позивачу
допомога на оздоровлення проведена в
розмірі, визначеному постановою
Кабінету Міністрів України від 12 липня
2005 року №562.

Суд першої інстанції, приймаючи
рішення про задоволення позову,
виходив з того, що до спірних
правовідносин застосуванню підлягають
положення ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції,
зважаючи на наступне.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Пунктом 4 Прикінцевих положень
Закону України "Про державний бюджет на
2013 рік" встановлено, що у 2013 році норми
і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48,
50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік. Зазначені
норми Закону не визнані
неконституційними.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року № 562 "Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
установлено громадянам, віднесеним до 2
категорії учасників ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, розмір
щорічної допомоги на оздоровлення - 100
грн.

Закон України "Про державний бюджет
України на 2013 рік", прийнятий пізніше
ніж Закон України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", неконституційним не
визнавався, положення постанови
Кабінету Міністрів України від 12 липня
2005 року №562 "Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" є чинними.

З огляду на викладене, колегія суддів,
приходить до висновку щодо
правомірності нарахування позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення за
2013 рік в розмірі, встановленому
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року №562.

Крім того, щодо позовних вимог ОСОБА_3 в
частині здійснення нарахування та
виплати щорічної допомоги на
оздоровлення за період з 1996 року по 2012
рік включно, колегія суддів зазначає
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позов поданий позивачем 15.04.2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

За таких обставин, позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, а
тому постанова суду підлягає
скасуванню із прийняттям нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Відповідно до ч.10 ст.183-2 КАС України,
судове рішення апеляційної інстанції
є остаточним та оскарженню не підлягає,
як таке, що постановлене за наслідками
апеляційного перегляду рішення суду
першої інстанції в справах, розгляд
яких передбачено п. 2 ч. 1 статті 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є, зокрема,
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Керуючись ст.ст. 99, 183-2,195, 197, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України колегія суддів,

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без
задоволення.

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації -
задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 27 травня 2014 року - скасувати
та прийняти нове рішення.

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту ухвалення, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.

Головуючий суддя

Вівдиченко Т.Р.

Судді:

Гром Л.М.

Міщук М.С.