Справа № 2а-6105/10/1770
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2014 року м.
Київ К/9991/33665/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у
м.Рівне

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 02.02.2011 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2011

у справі №2а-6105/10/1770

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Л.Д.-Кар»

до 1) Державної податкової інспекції у
м.Рівне, 2) Головного управління
Державного казначейства України у
Рівненській області

про визнання дій протиправними,
стягнення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість, -
ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 02.02.2011,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2011,
позов задоволено частково. Стягнуто з
Державного бюджету України через ГУ ДК
України в Рівненській області на
користь ТОВ «Л.Д.-Кар» бюджетне
відшкодування податку на додану
вартість в сумі 586000,00 грн. В задоволенні
решти позову відмовлено.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача-1, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняти
нового про відмову в позові, з підстав
невірного застосування норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем були подані
до податкового органу податкові
декларації з податку на додану
вартість за період березень-серпень 2007
року, в яких задекларовано суму
бюджетного відшкодування на рахунок
платника у банку в загальній сумі 586000
грн., розрахунки бюджетного
відшкодування та заяви про повернення
сум бюджетного відшкодування на
рахунок платника у банку.

Податковим органом було проведено
планову документальну перевірку
позивача з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування ПДВ на розрахунковий
рахунок за березень 2007 року, за
результатами якої складено довідку від
22.06.2007, згідно якої підтвердити
заявлену до бюджетного відшкодування
за березень 2007 року суму 99000 грн.
неможливо, у зв?язку з не находженням
відповіді на запити від митниці.

Документальні невиїзні перевірки
декларацій податковим органом не
проводились, до проведення
позапланової виїзної перевірки з
питань дотримання законодавства при
визначенні суми бюджетного
відшкодування з ПДВ за лютий-липень 2007
року проведено не було у зв?язку з
оскарженням позивачем наказу
начальника податкового органу про
проведення такої перевірки та
постанови Рівненського міського суду
від 22.10.2007 про надання дозволу на
проведення перевірки.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судом першої та апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, на які
посилається позивач у касаційній
скарзі, та вважає, що судами повно
встановлені обставини у справі, яким
надана правильна правова оцінка на
підставі законодавства, яке
врегульовує спірні відносини.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що податковий кредит за
лютий-серпень 2007 року позивачем
сформовано на підставі імпортних
операцій в розмірі фактично сплаченого
митним органам податку на додану
вартість при ввезенні та розмитнені
кузовів легкових автомобілів,
отриманих з Польщі через Рівненську
митницю ( сума сплаченого позивачем за
цими операціями ПДВ склала 369763,13 грн.)
та Волинську митницю (сума сплаченого
позивачем ПДВ за цими операціями
склала 382516,02 грн.).

Загальна сума сплаченого на митниці
ПДВ за період з лютого по серпень 2007
року склала 752279,15 грн. Факт сплати
підтверджується відповідними
відмітками в графах 47 та відбитками
штампів митних органів про сплату у
вантажно-митних деклараціях, листами
Рівненської та Волинської митниць,
довідками Рівненського відділення
Центральної філії ПАТ «Кредобанк» про
суми перераховані позивачем на користь
Рівненської та Волинської митниць.

Факт сплати ПДВ при імпортуванні
кузовів легкових автомобілів, а також
ввезення їх для використання у власній
господарській діяльності відповідачем
не заперечується.

Відмовляючи в наданні позивачу
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість, податковий орган
обґрунтовував свої доводи тим, що при
ввезенні кузовів до легкових
автомобілів на митну територію України
позивач здійснював сплату податку на
додану вартість, виходячи з митної
вартості товару, і, відповідно,
податковий кредит формував на підставі
ВМД, виходячи з розміру фактично
сплаченого податку на додану вартість
при розмитненні товару. При цьому
позивач реалізував на митній території
попередньо імпортований товар за
цінами нижчими, ніж встановлені у
вантажно-митних декларацій, у зв?язку з
чим визначення бази оподаткування ПДВ
здійснено з порушенням вимог п.4.3, п.4.1
ст.4 Закону України «Про податок на
додану вартість», що призвело до
заниження податкових зобов?язань з ПДВ
та завищення суми бюджетного
відшкодування.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (у редакції, чинній на момент
виникнення спору) база оподаткування
операції з поставки товарів (послуг)
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, визначеної за
вільними цінами, але не нижче за
звичайні ціни, з урахуванням акцизного
збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг). У разі якщо звичайна
ціна на товари (послуги) перевищує
договірну ціну на такі товари (послуги)
більше ніж на 20 відсотків, база
оподаткування операції з поставки
таких товарів (послуг) визначається за
звичайними цінами.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 цього Закону податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку протягом такого
звітного періоду.

При цьому за правилами підпункту 1.20.1
пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
звичайною вважається ціна товарів
(робіт, послуг), визначена сторонами
договору, якщо цим пунктом не
встановлено інше. Якщо не доведене
зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

З огляду на наведене суд першої та
апеляційної інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку, що при
визначенні бази оподаткування
операцій з реалізації на території
України імпортованого товару, митна
вартість та звичайна ціна не є
тотожними. База оподаткування податком
на додану вартість позивачем визначена
вірно - відповідно до пункту 4.1.статті 4
Закону України «Про податок на додану
вартість» - із договірної вартості цих
засобів, яка не нижча за звичайні ціни.

Пункт 4.3 названого Закону, на який
посилається податковий орган, вказуючи
на те, що ціна такого товару при його
подальшій поставці, не може бути меншою
за митну вартість, регулює
оподаткування операцій виключно із
імпорту товарів на митну територію
України і не стосується правил
оподаткування інших господарських
операцій.

Крім того, правомірність формування
податкового кредиту та податкових
зобов?язань позивача за період з 01.04.2007
по 21.12.2007 була предметом перевірки
відповідача, за наслідками якої
прийнято податкове
повідомлення-рішення №/0/23-121 від
16.05.2008, яким визначено суму податкового
зобов?язання з податку на додану
вартість в розмірі 601458,00 грн. та
податкове повідомлення-рішення
№000022344/0/2-313 від 16.05.2008, яким зменшено
суму бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість за період з
квітня по грудень 2007 року в розмірі
785816,75 грн.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 13.06.2008,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 11.11.2008 та ухвалою Вищого
адміністративного суду від 12.05.2010,
зазначені податкові
повідомлення-рішення визнані
нечинними.

В силу вимог ч.1 ст.72 КАС України,
обставини встановлені судовим
рішенням в адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З огляду на викладене, суди дійшли
вірного висновку про дотримання
позивачем приписів пп. 7.7.1, 7.7.2 п.7.7 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» при віднесенні сум податку
на додану вартість, сплачених митним
органам, при імпортуванні кузовів
легкових автомобілів до складу
податкового кредиту та врахуванні їх
при розрахунку бюджетного
відшкодування за відповідний звітний
період, у зв?язку з чим у відповідача
були відсутні підстави для зменшення
позивачу розміру бюджетного
відшкодування за період
березень-грудень 2007 року.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що при розгляді
справи судами допущено неправильне
застосування чи порушення норм
матеріального та процесуального права.

За встановлених обставин, судова
колегія вважає, що суд першої та
апеляційної інстанції, виконавши всі
вимоги процесуального законодавства,
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішили справу у відповідності з
нормами матеріального права та
постановили обґрунтоване рішення,
підстав для їх скасування, з мотивів
викладених в касаційній скарзі, не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м.Рівне відхилити, а
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 02.02.2011 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2011
залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун