Справа № 2а-7240/11/0226
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а-7240/11/0226
Головуючий у 1-й інстанції: Ковганич С.В.
Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Загороднюк А.Г.

судді: Драчук Т. О. Смілянець Е. С.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду у
Тульчинському районі на постанову
Тульчинського районного суду
Вінницької області від 15 вересня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду у Тульчинському
районі про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

до Тульчинського районного суду
Вінницької області звернувся позивач з
позовом про визнання відмови
управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області в здійсненні перерахунку та
виплаті державної пенсії по втраті
годувальника, додаткової пенсії по
втраті годувальника та підвищення до
пенсії, як непрацюючому пенсіонеру,
який проживає в зоні посиленого
радіологічного контролю, -
протиправною, та зобов'язання
здійснити перерахунок та виплату даних
видів пенсій.

15 вересня 2011 року Тульчинський
районний суд Вінницької області позов
задовольнив частково.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу у
якій просить скасувати рішення суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні позову.

Колегія суддів, керуючись положеннями
статті 197 КАС України, вважає, що справу
можливо розглянути в порядку
письмового провадження на підставі
наявних в матеріалах справи доказів,
без фіксування судового засідання
(частина 1 статті 41 КАС України).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційної скарги у відповідності до
частини 1 статті 195 КАС України, дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, позивач являється
вдівцем потерпілої внаслідок аварії на
ЧАЕС І категорії, смерть якоої
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, що підтверджується
свідоцтвом про одруження від 05жовтня
1991 року.

Положеннями ст. 14 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" померлого
чоловіка позивача віднесено до 1
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з ч. 4 ст. 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в усіх
випадках розмір пенсій для інвалідів 1
групи, щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 10 мінімальних пенсій за
віком.

Згідно із ст. 50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" інвалідам 1
групи додаткова пенсія виплачується в
розмірі 100 % мінімальної пенсії за
віком.

Таким чином, померлий жінка позивача за
життя, будучи потерпілим від наслідків
аварії на ЧАЕС категорії І та
інвалідом 1 групи, мав би отримувати
саме таку пенсію.

Згідно ст. 37 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначено, що пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається в розмірі: на одного
непрацездатного члена сім'ї - 50 % пенсії
за віком померлого годувальника.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанцій дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачеві застосуванню підлягають
ст.ст. 50 та 54 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Також суд правильно не взяв до уваги
посилання відповідача на ч. 5 ст. 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
якою передбачено, що порядок
обчислення пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, оскільки надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок не порушуючи
положень цього Закону.

Відповідно до ст.ст. 50 та 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" вбачається,
що під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

Згідно чинного законодавства розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, правильним є
висновок суду попередньої інстанції
щодо неприйняття до уваги положень ч. 3
ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлене ст.ст.50 та 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" мінімальний
розмір пенсій за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, тобто прийнята
постанова відповідає матеріалам
справи та вимогам закону і підстав для
її скасування не вбачається.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду у Тульчинському
районі, -залишити без задоволення, а
постанову Тульчинського районного
суду Вінницької області від 15 вересня
2011 року, -без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Загороднюк А.Г.

Судді
Драчук Т. О.

Смілянець Е. С.