Справа № 816/620/14
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 р. Справа № 816/620/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Чортківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Тернопільській області на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 03.04.2014р.
по справі № 816/620/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Чортківський
цукровий завод"

до Чортківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Тернопільській області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Чортківський
цукровий завод", звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Чортківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів України у
Тернопільській області, в якому просив
суд скасувати податкове повідомлення -
рішення від 10.09.2013 № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість (далі - ПДВ) у розмірі 37 445 367,00
грн.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 03.04.2014 року
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Чортківський цукровий завод" -
задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення
Чортківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів України у
Тернопільській області від 10.09.2013
№.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної постанови, норм
матеріального та процесуального права,
відповідач просить постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 17.04.2014 року
скасувати та прийняти нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач, зокрема,
посилається на порушення судом першої
інстанції приписів ст.ст. 14.1.159 п. 14.1 ст.
14, 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, що призвело до неправильного
вирішення справи, а також на доводи та
обставини викладені в апеляційній
скарзі.

В судове засідання 15.07.2014 року сторони
не з'явились, про дату, час і місце
судового засідання повідомлені у
встановленому законом порядку.

14.07.2014 року до Харківського
апеляційного адміністративного суду
надійшло клопотання від відповідача
про відкладення розгляду справи, у
зв'язку з тим, що уповноважений
представник Чортківської ОДПІ після
завершення відпустки приступив до
виконання службових обов'язків 14.07.2014
року та у нього не було можливості
оформити відрядні документи, придбати
квиток та прибути у м. Харків у
призначений час.

Колегія суддів, вирішивши клопотання
представника відповідача, дійшла до
висновку, що воно задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Відповідно вимог ч. 4 ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Крім того, відповідно до приписів п. 2 ч.
1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Частинами 1 та 2 статті 195-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що апеляційна скарга на
рішення суду першої інстанції має бути
розглянута протягом одного місяця з
дня постановлення ухвали про відкриття
апеляційного провадження, а апеляційна
скарга на ухвалу суду першої інстанції
- протягом п'ятнадцяти днів з дня
постановлення ухвали про відкриття
апеляційного провадження.

У виняткових випадках апеляційний суд
за клопотанням сторони та з
урахуванням особливостей розгляду
справи може продовжити строк розгляду
справи, але не більш як на п'ятнадцять
днів, про що постановляє ухвалу.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що поважними причинами
визнаються лише такі обставини, які є
об'єктивно непереборними, не залежать
від волевиявлення особи, пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного вчинення
процесуальних дій та підтверджені
належними доказами. З врахуванням того,
що Чортківська ОДПІ Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області є суб'єктом
владних повноважень, коло осіб для
представлення повноважень якого
чинним законодавством не обмежено,
зазначена відповідачем обставина
неможливості забезпечення явки
представника не може бути визнана
поважною.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України
неприбуття відповідача - суб'єкта
владних повноважень, належним чином
повідомленого про дату час і місце
судового розгляду, не є перешкодою для
розгляду справи і вирішення на
підставі наявних у ній доказів.

З огляду на зазначені норми
законодавства, враховуючи відсутність
доказів поважності причини неприбуття
в судове засідання по даній справі
представника відповідача, колегія
суддів визнала можливим перегляд
справи за відсутністю представника
відповідача.

Враховуючи те, що сторони належним
чином повідомлені про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи, а
також необхідність додержання строків,
передбачених ч.1 ст. 195-1 КАС України та
достатність в матеріалах справи
доказів для її вирішення, колегія
суддів дійшла висновку про можливість
її розгляду в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
розгляду справи, що у період з 30.07.2013 по
19.08.2013 працівниками Чортківської ОДПІ
проведено позапланову виїзну
перевірку ТОВ "Чортківський цукровий
завод" з питань своєчасності
нарахування та сплати ПДВ по
взаєморозрахунках з контрагентами ТОВ
"Радехівський цукор" та ТОВ "Кернел -
Трейд" за період з 01.10.2012 року по 30.06.2013
року.

За результатами перевірки складено акт
від 27.08.2013 №198/22-05429587, згідно висновків
якого встановлено порушення
підприємством п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198,
п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України,
в результаті чого платником завищено
податковий кредит в сумі 26 122 500,00 грн., у
тому числі за квітень 2013 року в сумі 2 500
000,00 грн., за травень 2013 року в сумі 23 622
500,00 грн., що призвело до заниження ПДВ в
сумі 24 963 578,00 грн., у тому числі за
квітень 2013 року в сумі 1 201 233,00 грн. та за
травень 2013 року в сумі 23 762 345,00 грн. та
завищення від'ємного значення з ПДВ
у сумі 1 158 922,00 за травень 2013 року. (а.с.
32-51 т. 1).

Не погодившись із встановленими
перевіркою порушеннями, ТОВ
"Чортківський цукровий завод" подало
заперечення на акт перевірки, за
наслідками розгляду яких Чортківська
ОДПІ висновки акту перевірки залишила
без змін (а.с. 52 т. 1).

На підставі зазначеного акту перевірки
Чортківською ОДПІ 10.09.2013 були винесені
податкові повідомлення-рішення №
(а.с. 30 т. 1), яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі
37 445 367,00 грн. (24 963 578,00 грн. - за основним
платежем, 12 481 789 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями) та № (а.с.
31 т.1), яким платнику зменшено розмір
від'ємного значення суми ПДВ на 1 158 922,00
грн.

За наслідками адміністративного
оскарження податкове
повідомлення-рішення від 10.09.2013 №
залишено без змін, а податкове
повідомлення-рішення від 10.09.2013 №
про зменшення розміру від'ємного
значення з ПДВ - скасовано.

Не погодившись із висновками
контролюючого органу в частині
нарахування податкового зобов'язання з
ПДВ, позивач оскаржив податкове
повідомлення-рішення від 10.09.2013 №
до суду.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив дотримання позивачем
передбачених законом умов для
формування податкового кредиту за
квітень-травень 2013 року по
господарським відносинам між
позивачем та його контрагентом - ТОВ
"Кернел-Трейд".

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновку про прийняття
податковим органом спірного
податкового повідомлення-рішення з
порушенням приписів ч. 2 ст. 19
Конституції України, що стало
підставою для його скасування.

Колегія суддів не погоджується з
рішенням суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що фактичною
підставою для прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
слугували відображені в акті перевірки
від 27.08.2013 №198/22-05429587 висновки
податкового органу про заниження
підприємством позивача податку на
додану вартість внаслідок фіктивного
формування податкового кредиту по
операціях з придбання олії
соняшникової нерафінованої у ТОВ
"Кернел-Трейд". Свої висновки
Чортківська ОДПІ обґрунтовує рядом
обставин, встановлених в ході
перевірки суб'єкта господарювання. Так,
відповідач зазначав, що до обліку ТОВ
"Чортківський цукровий завод" прийнято
первинні документи, які складено з
порушенням, а саме - не зазначено посади
відповідальних осіб та проставлено
підпис невстановлених осіб (не
зазначено прізвища та ініціалів), тому
на думку перевіряючих такі документи
не мають доказової сили і не можуть
підтверджувати реальність здійснених
операцій. Крім того відповідач вказує
на відсутність будь-яких доказів, що
підтверджують відрядження посадових
осіб платника податків за місцем
складання первинних документів до м.
Києва в день укладення договору №3-ЧСЗ-1
від 05.10.2012, договору №0106/2ДРБУ від 01.06.2013
та до м. Миколаєва у дні підписання
актів приймання-передачі олії
соняшникової та актів надання послуг.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, покладених
суб'єктом владних повноважень в основу
спірних рішень, а також відображених
суб'єктом владних повноважень в акті
від 27.08.2013 №198/22-05429587 суджень, на
відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС
України, колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно пп. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, податок на додану
вартість, це непрямий податок, який
нараховується та сплачується
відповідно до норм розділу V цього
Кодексу.

За приписами пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий кредит, це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій,
зокрема, з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України).

Водночас згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового
Кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 201.6 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
наявність податкової накладної є
обов'язковою, але не вичерпною
підставою для визначення правильності
формування податкового кредиту,
оскільки, правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
податковий кредит можуть мати лише
реально вчинені господарські операції
з придбання товарів (робіт, послуг) із
метою використання таких товарів
(робіт, послуг) в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності підприємства, а не саме лише
оформлення відповідних документів.

Враховуючи викладене вище, є існування
декількох підстав для формування
податкового кредиту, а саме - наявність
у платника податку - покупця - належно
оформленої податкової накладної,
сплата грошових коштів контрагенту в
сумі, визначеній у податковій
накладній, а також фактичне виконання
господарської операції, за наслідками
якої у платника податку на додану
вартість виникає право на податковий
кредит.

Відповідно до вимог п.44.1 ст.44
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням зі
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту; пункт 44.2, для
обрахунку об'єкта оподаткування
платник податку на прибуток
використовує дані бухгалтерського
обліку щодо доходів та витрат з
врахуванням положень цього Кодексу;
пункт 44.3, платники податків
зобов'язані забезпечити зберігання
документів, визначених у пункті 44.1.
цієї статті, а також документів,
пов'язаних із виконанням вимог
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи,
не менш як 1095 днів з дня подання
податкової звітності, для складання
якої використовуються зазначені
документи, а у разі її не подання - з
передбаченого цим Кодексом граничного
терміну подання.

Проведення будь-якої господарської
операції підприємства фіксується і
підтверджується первинними
документами, на підставі яких ведеться
бухгалтерський обліку. У свою чергу,
відповідно до ч. 2 ст. 3 Закони України
"Про бухгалтерський обліку і фінансову
звітність в Україні" на даних
бухгалтерського обліку ґрунтується
фінансова, податкова, статистична і
інші види звітності.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
господарська операція - це дія або
подія, що викликає зміни у структурі
активів і зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Таким чином,
юридичний аспект вчинених
господарських дій або подій не входять
до складу поняття "господарська
операція" (бухгалтерський чи
економічний ефект).

Із положень частин першої, третьої
статті 9 вказаного Закону вбачається,
що бухгалтерський облік полягає,
зокрема, у складанні та прийнятті до
обліку первинних документів, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій, складені на їх
підставі зведених облікових
документів, систематизація інформації
первинних документів на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку.

Первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форму); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

Отже, правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку
податковий кредит можуть мати лише
реально вчинені господарські операції
з придбання товарів із метою
використання таких товарів в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності
підприємства, а не саме лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на поточних рахунках
платника податку. Якщо ж фактичного
здійснення господарської операції не
було, відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.138 Кодексу
адміністративного судочинства України
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

Зважаючи на зміст наведеної норми
процесуального права та враховуючи, що
вимоги заявленого позову полягають у
скасуванні податкового
повідомлення-рішення, предметом
доказування у даній справі мають бути
саме обставини, які свідчать про
обґрунтованість чи безпідставність
винесення спірного податкового
повідомлення-рішення та наявність чи
відсутність порушень позивачем
законодавчих приписів, тобто,
реальність господарських операцій, що
є підставою для виникнення права на
формування податкового кредиту;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій, а також реальність усіх даних,
наведених у документах, що
підтверджують понесення платником
витрат та надають право на податковий
кредит.

Таким чином, з метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість належить
з'ясувати, зокрема, обставини щодо руху
активів у процесі здійснення
господарської операції, установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції, установлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг), спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг), понесенням
інших витрат і господарською
діяльністю платника податку.

При цьому, дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції. Документи та
інші дані, що спростовують реальність
здійснення господарської операції, яка
відображена в податковому обліку,
повинні оцінюватися з урахуванням
специфіки кожної господарської
операції - умов перевезення, зберігання
товарів, змісту послуг, що надаються,
тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні
та технологічні можливості певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, зокрема: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

Відповідно до ст. 265 Цивільного кодексу
України, за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму. Предметом
договору купівлі-продажу може бути
товар, який є у продавця на момент
укладення договору або буде створений
(придбаний, набутий) продавцем у
майбутньому (ст. 656 ЦК України).

Момент виконання обов'язку продавця
щодо передачі товару згідно ст. 664
Цивільного кодексу України є: вручення
товару покупцеві, якщо договором
встановлений обов'язок продавця
доставити товар, надання товару в
розпорядження покупця, якщо товар має
бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару. Таким чином,
факт отримання товару документально
підтверджується наявними первинними
бухгалтерськими документами (накладні)
та первинними бухгалтерськими
документами подальшої реалізації
отриманого товару.

Під час судового розгляду справи
встановлено, що 05.10.2012 року між ТОВ
"Кернел-Трейд" (постачальник) та ТОВ
"Чортківський цукровий завод"
(покупець) укладено договір №3-ЧСЗ-1 (а.с.
65-66 т. 1), відповідно до умов якого
постачальник зобов'язувався передати у
власність покупця олію соняшникову
нерафіновану в кількості 20 000 метричних
тонн (далі - МТ) попередньою ціною 9 980,00
грн. за 1 МТ, в тому числі ПДВ. Попередня
вартість товару складає 199 600 000,00 грн., в
тому числі ПДВ у розмірі 33 266 666,67 грн.

Згідно додаткової угоди до договору
від 06.06.2013 (а.с. 67 т.1), сторонами
встановлено остаточну ціну товару у
розмірі 10 395,00 грн. за 1 МТ, у тому числі
ПДВ. Остаточна загальна вартість
товару становить 207 900 000,00 грн., у т.ч. ПДВ
у розмірі 34 650 000,00 грн.

Пунктом 4.1 договору №3-ЧСЗ-1 передбачено
умови поставки: олійні резервуари
розташовані за адресою: база наливних
вантажів №2 (зберігач - ТОВ
"Оілтранстермінал") м.Миколаїв, вул.
Айвазовського, 23/1.

Відповідно до п. 4.2 вказаного договору
термін поставки з 01.01.2013 по 30.09.2013 за
умови сплати покупцем постачальнику не
менш 75% від вартості товару.

На виконання умов вказаного договору
покупець перерахував на рахунок
постачальника попередню оплату за
товар в розмірі 194 034 999,99 грн., на
підтвердження чого позивачем надано до
матеріалів справи платіжні
дорученнями від 30.04.2013 року № 33 в сумі 15
000 000, від 07.05.2013 року № 35 на суму 15 000
000 та від 28.05.2013 року № 44 на суму 126 734 999,99
грн. (а.с. 77-79 т.1). Остаточний розрахунок
покупця за отриманий товар проведено
шляхом перерахування на рахунок
постачальника 11 162 300,01 грн. у
відповідності до платіжного доручення
№15 від 26.06.2013 (а.с. 80 т. 1).

На виконання приписів ст. 201
Податкового кодексу України ТОВ
"Кернел-Трейд" видано позивачу
податкові накладні №1173 від 30.04.2013 на
суму 15 000 000,00 грн., у т.ч. ПДВ у розмірі
2 500 000,00 грн., № 94 від 07.05.2013 на суму 15 000
000,00 грн., у т.ч. ПДВ у розмірі 2500000,00 грн.,
№599 від 28.05.2013 на суму 126 734 999,99 грн., у
т.ч. ПДВ у розмірі 21122500,00 грн.

Суми податку на додану вартість по
зазначеним податковим накладним
включено позивачем до складу
податкового кредиту квітня-травня 2013
року, в т.ч. за квітень 2013 року в сумі 2 500
000,00 грн. та за травень 2013 року в сумі 23 622
500,00 грн.

У відповідності до п. 4.3 договору,
Постачальник зобов'язаний надати
Покупцю копію наказу на ім'я зберігача
щодо переоформлення Товару на користь
(ім'я) Покупця, з одночасним оформленням
акту приймання-передачі Товару та
підписанням Сторонами товарних
накладних на Товар.

Датою передачі власності на товар,
вважається дата виписки видаткової
(товарної) накладної на Товар.

На підтвердження факту виконання
зазначених умов договору, позивачем
надано до матеріалів справи копію
наказу від 06.06.2013 року №35-ОД , який
видано ТОВ "Кернел-Трейд" на ім'я
керівника ТОВ "Ойлтранстермінал" про
переоформлення 12 360 тонн олії
соняшникової нерафінованої на ТОВ
"Чортківський цукровий завод" (а.с. 100 т.
1). Сторонами договору також було
виписано видаткову накладну №РН-097570
від 06.06.2013 (а.с. 69 т. 1) на 12 360 тонн товару
на загальну суму 128 482 200,00 грн., у т.ч. ПДВ
у розмірі 21 413 700,00 грн. та оформлено акт
прийому-передачі товару, що знаходився
в олійних резервуарах ТОВ
"Ойлтранстермінал" (а.с. 68 т. 1), а також
копію наказу від 06.06.2013 року №36-ОД , який
видано ТОВ "Кернел-Трейд" на ім'я
керівника ТОВ "Ойлтранстермінал" про
переоформлення 7 380 тонн олії
соняшникової нерафінованої на ТОВ
"Чортківський цукровий завод" (а.с. 101 т.
1). Сторонами договору також було
складено видаткову накладну №РН-097982
від 17.06.2013 (а.с. 71 т. 1) на 7 380 тонн товару
на загальну суму 76 715 100,00 грн., у т.ч. ПДВ
у розмірі 12 785 850,00 грн. та оформлено акт
прийому-передачі 7 380 тонн товару, що
знаходився в олійних резервуарах ТОВ
"Ойлтранстермінал" (а.с. 70 т. 1).

На підставі вищезазначених документів
позивач вважає, що він набув право на
товар, який первинно знаходився на
зберіганні у ТОВ "Ойлтранстермінал" за
договором № ТЕО-1-15/03/10 від 15.03.2010 року,
укладеним між ТОВ "Кернел-Трейд" та ТОВ
"Ойлтранстермінал", а після видання ТОВ
"Кернел-Трейд" наказів про
переоформлення олії соняшникової
нерафінованої, складання видаткових
накладних та актів прийому-передачі,
вказаний товар перейшов у власність
ТОВ "Чортківський цукровий завод" та
зберігався у ТОВ "Ойлтранстермінал" вже
на підставі договору на транспортно -
експедиційне обслуговування №84/0306 від
03.06.2013 року.

Як свідчать матеріали справи, на
підтвердження факту зберігання та
подальшого транспортування придбаного
ТОВ "Чортківський цукровий завод"
товару за договором поставки від 05.10.2012
року № 3-ЧСЗ-1, позивачем надано договір
на транспортно - експедиційне
обслуговування №84/0306 від 03.06.2013 (а.с. 92-97
т. 1), відповідно до умов якого ТОВ
"Ойлтранстермінал" (виконавець) за
дорученням і за рахунок коштів ТОВ
"Чортківський цукровий завод"
(замовник) приймає на себе зобов'язання
по комплексному транспортно -
експедиторському обслуговуванню олії,
її приймання, зберігання в резервуарі
із м'якої сталі і подальшу обробку
вантажу, відповідно заявок та згідно з
усіма умовами даного договору.

Прийомка і зберігання вантажу, а також
погрузка на автотранспорт,
здійснюється на Перезагрузочному
комплексі № 2 за адресою: м. Миколаїв,
вул. Айвазовського, 23/1. А погрузка на
судна, зазначені Заявником - з причалів
№ 3 та № 4 "Морського спеціалізованого
порту "Ника-Тера".

ТЕО включає в себе погодження об'ємів
та строків обробки вантажу, приймоку та
вигрузку вантажу, доставленого
залізничним чи автотранспортом, при
необхідності - перекачка вантажу,
контроль якості вантажу, накопичення
та погрузку вантажу на судна,
оформлення всіх необхідних експортних
документів, зачистка берегових
ємностей.

Згідно зі ст.929 Цивільного кодексу
України, за договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про
транспортно-експедиторську
діяльність" діяльність з надання таких
послуг є транспортно-експедиторською,
а сама послуга, пов'язана з
організацією та забезпеченням
перевезення -
транспортно-експедиторською послугою.
Всі юридичні та фізичні особи, які
виконують роботи (надають послуги),
пов'язані з перевезенням вантажів, є
учасниками
транспортно-експедиторської
діяльності.

Отже цим Законом визначено, що
учасниками
транспортно-експедиторської
діяльності є:

- експедитор (транспортний експедитор) -
суб'єкт господарювання, який за
дорученням клієнта та за його рахунок
виконує або організовує виконання
транспортно-експедиторських послуг,
визначених договором транспортного
експедирування;

- клієнт - споживач послуг експедитора
(юридична або фізична особа), який за
договором транспортного
експедирування самостійно або через
представника, що діє від його імені,
доручає експедитору виконати чи
організувати або забезпечити
виконання визначених договором
транспортного експедирування послуг
та оплачує їх, включаючи плату
експедитору;

- перевізник - юридична або фізична
особа, яка взяла на себе зобов'язання і
відповідальність за договором
перевезення вантажу за доставку до
місця призначення довіреного їй
вантажу, перевезення вантажів та їх
видачу (передачу) вантажоодержувачу
або іншій особі, зазначеній у
документі, що регулює відносини між
експедитором та перевізником;

Згідно ст. 9 Закону України "Про
транспортно-експедиторську
діяльність", істотними умовами
договору транспортного експедирування
є: вид та найменування вантажу; пункти
відправлення та призначення вантажу;
порядок погодження змін маршруту, виду
транспорту, вказівок клієнта; строк
(термін) виконання договору.

Факт надання послуги експедитора при
перевезенні підтверджується єдиним
транспортним документом або
комплектом документів (залізничних,
автомобільних, авіаційних накладних,
коносаментів тощо), які відображають
шлях прямування вантажу від пункту
його відправлення до пункту його
призначення.

Так, згідно умов п. 2 вищезазначеного
договору на транспортно - експедиційне
обслуговування, за 3 дні до початку
поставки вантажу Замовник зобов'язаний
надати Виконавцю Експлуатаційний
дозвіл Санепідемстанції, далі "СЕС", на
виробничі потужності заводу-виробника
і санітарний сертифікат на партію
Вантажу.

За 7 (сім) днів до відвантаження
Замовник зобов'язаний направляти
заявку на відвантаження Вантажу в
узгодженій Сторонами формі, далі
"Заявка".

Замовник зобов'язується забезпечувати
правильне оформлення і комплектність
транспортних і супровідних документів
на вантаж у відповідності з наданими
Замовнику письмовими інструкціями
Виконавця, а саме:

а) для з/д накладних: у графі
"Вантажовідправник" - найменування
компанії, яка є відправником Вантажу по
з/д документам. У графі
"Вантажоодержувач" - ТОВ
"Ойлтранстермінал" м. Миколаїв, вул.
Айвазовського, 23/1; код отримувача: 3545;
станція призначення - Жовтнева -
експорт Одеської з / д; код станції: 418101;
відомості про вантаж - олія
соняшникова; в додатковому аркуші
обов'язково вказати - вага брутто, тара,
нетто; в графі "Заявки та відмітки
відправника" вказати: "На експорт";
Виробник - походження вантажу - Україна;
Експедитор - ТОВ "Ойлтранстермінал".

З вантажем слідують наступні оригінали
документів: санітарний сертифікат
заводу-виробника на партію вантажу;
якісне посвідчення на вантаж (на кожну
ж/д цистерну); санітарний паспорт на ж/д
цистерну (можлива посвідчена копія);
акт пропарки ж/д цистерни; акт огляду
ж/д цистерни, виданий заводською
лабораторією.

б) для автотранспортних накладних: у
рядку "Автомобіль" - вказується марка
автомобіля і його державний номер, а
також номер подорожнього листа, до
якого виписується ТТН; у рядку
"Автопідприємство" - вказується назва
підприємства, що здійснює перевезення
вантажу; у рядку "Вид перевезення" -
наливом; у рядку "Водій" - прізвище ім'я
по батькові водія; у рядку "Причіп" -
державний номер причепа; у рядку
"Замовник" - компанія, яка виробляє
оплату транспортних робіт і послуг; у
рядку "Вантажоодержувач" - ТОВ
"Ойлтранстермінал"; у рядку "Пункт
навантаження" - вказується
найменування пункту відвантаження,
його район, область; у рядку "Пункт
розвантаження" - ТОВ "Ойлтранстермінал"
База наливних вантажів № 2, м. Миколаїв,
вул. Айвазовського, 23/1; відомості про
вантаж (колонка № 3) - олія соняшникова;
відомості про вантаж (колонка № 5) - вага
брутто, тара, вага нетто; вага нетто
також вказується прописом під цифрами.

З вантажем слідують оригінали
наступних документів: 1. Санітарний
сертифікат заводу-виробника на партію
Вантажу; 2. Якісне посвідчення на Вантаж
(на кожну автоцистерну); 3. Санітарний
паспорт на автоцистерну (можлива
завірена копія); 4. Акт пропарювання
автоцистерни; 5. ТТН.

Разом з тим, позивачем не надано ані до
перевірки, ані до суду належним чином
складених транспортних та
супроводжувальних документів,
передбачених Законом України "Про
транспортно-експедиторську
діяльність" та умовами договору, які
відображають шлях прямування вантажу
від пункту його відправлення до пункту
його призначення залізничним та/або
автомобільним транспортом, та
підтверджують факт надання послуги
експедитора при перевезенні ТМЦ.

На виконання вказаного договору та в
підтвердження факту надання послуг на
транспортно - експедиційне
обслуговування позивачем надано
заявки ТОВ "Чортківський цукровий
завод" на ім'я директора ТОВ
"Ойлтранстермінал" від 07.06.2013 року та
від 18.06.2013 року, в яких позивач просить
здійснити відвантаження олії
соняшникової у кількості 7380,00 мт та 12
360,00 мт на підставі контракту №2013-CHSP-1
від 10.05.2013 року та договору ТЕО №84/0306
від 03.06.2013 року (т. 1 а.с. 160, 161), та копії
актів про надання послуг від 15.06.2013 №71
(а.с. 98 т. 1) та від 24.06.2013 №73 (а.с. 99 т. 1),
складених між ТОВ "Чортківський
цукровий завод" та ТОВ
"Ойлтранстермінал", в яких зазначено, що
виконавцем були виконані
транспортно-експедиторські послуги
(олія соняшникова) - відвантаження.
Місце складання вказаних актів - м.
Миколаїв.

Між тим, в наданих актах надання послуг
відсутні жодні відомості про
вантажовідправника та
вантажоодержувача товару, відсутня
інформація стосовно осіб, які надавали
послугу, яким видом транспорту
здійснювалось транспортування товару
(залізничним чи автомобільним),
відсутнє обґрунтування вартості
перевезень, обсягу наданих послуг, з
розрахунку яких визначено ціну за їх
виконання відповідно до умов п. 6.6.
Договору на ТЕО від 03.06.2013 року. Крім
того, надані акти за своїм змістом не
відповідають умовам договору на
транспортно-експедиційне
обслуговування № 84/0306 від 03.06.2013 року.

Так, відповідно до п. 1.6 договору, по
закінченні виконання робіт з
навантаження кожної партії вантажу
Сторони забезпечують підписання Акта
виконаних робіт з обов'язковим
зазначенням у цьому акті кількісних і
якісних показників вантажу, пункту
навантаження, пункту вивантаження,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, експедитора, а
також вартість таких робіт, згідно
тарифів зазначених у Договорі .

Зазначених відомостей акти надання
послуг від 15.06.2013 №71 та від 24.06.2013 №73 не
містять, а містять лише загальні
посилання щодо надання послуг з
відвантаження товару за договором.

Таким чином, матеріали справи не
містять жодних належних доказів на
підтвердження фактичного руху та
відвантаження товару, придбаного
позивачем за договором поставки від
05.10.2012 року № 3-ЧСЗ-1.

Також підприємством не надано актів
прийому-передачі товарів за кількістю,
будь-яких первинних документів, в яких
зафіксовано реєстраційні номери
документів по якості та акти фактичної
наявності продукції, в яких було б
вказано про відсутність супровідних
документів, документів дозвільного
характеру, які підпадають під
визначення сертифікатів відповідності
чи свідоцтва про визнання
відповідності або декларації про
відповідність, обов'язок ведення яких
передбачено Інструкціями про порядок
приймання продукції
виробничо-технічного призначення і
товарів народного споживання за
кількістю і якістю, затверджених
постановами Держарбітражу при Раді
Міністрів СРСР від 15.06.1965р. № П-6 та від
25.04.1966р. № П-7 із змінами та доповненнями
(надалі по тексту - Інструкція № П-6, №
П-7) та визначено в частині 2 статті 662
Цивільного кодексу України.

Інструкціями № П-6 та № П-7 встановлено
основні вимоги стосовно оформлення
первинних документів, згідно з якими
передається відповідна продукція (п. 2,
п. 3, п. 4, п. 6, п. 7-14), в яких відповідно до
вимог Інструкції № П-7 та статті 13
Закону України "Про підтвердження
відповідності" зазначено реєстраційні
номери сертифікатів відповідності.

Пунктом 12 Інструкції № П-6 визначено, що
приймання продукції по кількості
проводиться по чітко і ясно оформлених
відпускних і розрахункових,
транспортних та супровідних
документів (рахунок-фактура,
специфікації, акт приймання-передачі,
описи, пакувальні ярлики, інші)
постачальника або виробника. У випадку
відсутності таких документів,
складається акт про фактичну наявність
продукції за участю представників,
визначених п. 17, п. 18, п. 20-22 Інструкції №
П-6 по формі, передбаченій п. 25
Інструкції № П-6, при цьому в акті
зазначаються які супровідні документи
відсутні.

Відповідно до п. 2 Інструкції № П-6 при
поставці товарів і створення умов для
своєчасного та правильного приймання
отримувач, відправник (постачальник)
зобов'язаний дотримуватись:

а) строге дотримання встановлених
правил пакування і затарювання
продукції, маркування і опломбовування
окремих місць;

в) чіткого і правильного оформлення
документів, що засвідчують якість і
комплектність продукції, що
поставляється (технічний паспорт,
сертифікати, посвідчення якості),
відвантажувальних та розрахункових
документів, відповідність вказаних в
них даних про якість та комплектність
продукції фактичній якості та
комплектності її.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про
підтвердження відповідності" від 17.05.2001
р. № 2406-ІІІ постачальник зобов'язаний:

- реалізовувати продукцію за умови
наявності у документах, згідно з якими
йому передано відповідну продукцію,
реєстраційних номерів сертифіката
відповідності чи свідоцтва про
визнання відповідності та/або
декларації про відповідність;

- припиняти реалізацію продукції, якщо
вона не відповідає вимогам нормативних
документів, зазначеним у декларації
про відповідність або у сертифікаті
відповідності чи свідоцтві про
визнання відповідності.

Згідно п. 12 Інструкції П-6, Приймання
продукції за кількістю проводиться з
транспортних та супровідними
документами (рахунком-фактурою,
специфікації, описи, пакувальним
ярликами та ін) відправника (виробника).
Відсутність зазначених документів або
деяких з них не припиняє приймання
продукції. У цьому випадку складається
акт про фактичну наявність продукції і
в акті вказується, які документи
відсутні.

Відповідно до п. 13 Інструкції № П-7
отримання товарно-матеріальних
цінностей по якості проводиться
особами, уповноваженими на це наказом
керівника або його заступниками, які
мають необхідний обсяг
освітньо-кваліфікаційного рівня та
компетенції. Такі особи несуть
відповідальність за суворе дотримання
вимог правил прийому по якості.

У випадку відсутності документів, які
підтверджують якість поставленої
продукції, відповідно до вимог п. 19 та 20
Інструкції № П-7 запрошуються
працівники, за участю яких відповідно
вимог, встановлених п. 29-31 Інструкції №
П-7 результати оприбуткування
продукції оформляється актом про
фізичний стан якості та комплектністю
товарів.

Як вбачається з акту перевірки від
27.08.2013 №198/22-05429587, позивачем не надано до
перевірки будь-яких документів,
підтверджуючих якість та
відповідність продукції стандартам,
технічним умовам, іншій технічній
документації, що підтверджується
способом і в порядку, встановленому
Законом України "Про підтвердження
відповідності", наявність яких прямо
передбачена як договором поставки від
05.10.2012 року, так і договором на
транспортно - експедиційне
обслуговування від 03.06.2013 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції необґрунтовано не прийняв
вказані доводи податкового органу, з
посиланням на наявні в матеріалах
справи копії санітарних сертифікатів,
радіологічних сертифікатів,
сертифікатів походження, якими
підтверджується якість придбаної
продукції (а.с. 108-133 т. 1), оскільки
вказані сертифікати видані на вантажі
з олією, призначеними для експорту.

Разом з тим, ані під час проведення
перевірки, ані під час розгляду справи
в суді, позивачем не надано санітарного
сертифіката заводу-виробника на партію
вантажу, якісного посвідчення на
вантаж (кожну автоцистерну), як це
передбачено умовами вищезазначених
договорів та нормами чинного
законодавства.

Відповідно до вимог ст. 526 та ст. 545
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності до ч. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Предметом доказування у відповідній
категорії спорів є реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит; добросовісність дій платника
податку, яка полягає у відповідності
вчинених ним дій, а також реальність
усіх даних, наведених у документах, що
надають право на податковий кредит.

За змістом ст. 198 Податкового кодексу
України, для декларування податкового
кредиту з ПДВ платник податків має
підтвердити нарахований
постачальниками товарів (робіт, послуг)
ПДВ належним чином складеними
податковими накладними та довести
зв'язок такого придбання з власною
оподатковуваною господарською
діяльністю.

Відповідно до листа Міністерства
економіки України від 11.10.2005 року №
81-16/71 «Щодо надання роз'яснення», у разі
коли сторони не визначають у договорі
поставки порядок приймання-передачі
продукції, застосовуються положення
інструкцій про порядок приймання
продукції виробничо-технічного
призначення і товарів народного
споживання за кількістю і якістю,
затверджені постановами Державного
арбітражу Союзу РСР від 15.06.65 р. N П-6 і
від 25.04.66 р. N П-7.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що оскільки між позивачем та ТОВ
"Кернел-Трейд" у договорі від 05.10.2012 року
№ 3-ЧСЗ-1 не визначено порядку
приймання-передачі товару - олії
соняшникової, за кількістю і якістю,
вимоги Інструкції № П-6, № П-7 є
обов'язковими для позивача та його
контрагента та поширюються на спірні
господарські відносини.

Враховуючи діючі вимоги до первинних
документів бухгалтерського обліку, на
основі яких здійснюється
документування в наданих для
проведення перевірки облікових
регістрах господарських операцій,
видаткові накладні та податкові
накладні є документами, виходячи лише з
їх юридичної форми та не відповідають
сутності відображених взаємовідносин
між контрагентами, не відповідають та
складені в порушення вимог
встановлених п. 3 ст. 2, п. 1-4 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" та пп. 2.1,
2.2, 2.4, 2.6, 2.7, 2.13-2.16 п. 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерської обліку в частині
забезпечення документування фактів
здійснення взаємовідносин між
контрагентами належним чином
оформленими первинними документами, з
урахуванням галузевих особливостей
визначених п. 6 ст. 6 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" та підтверджують
зміст, обсяг, вимір господарської
операції.

Оскільки дані податкового обліку
базуються на даних бухгалтерського
обліку, висновок відповідача щодо
незаконності віднесення сум ПДВ до
складу податкового кредиту позивача є
обґрунтованим.

Колегія суддів не приймає посилання
суду першої інстанції, на
підтвердження реального характеру
спірних господарських операцій та
правомірності формування податкового
кредиту, на докази подальшої
реалізації олії соняшникової на
експорт згідно з контрактом № 2013-CHSP-1
від 10.05.2013 (а.с. 102-107 т. 1) нерезиденту "Inergo
Trade SA", на виконання якого ТОВ
"Чортківський цукровий завод" видано
наказ на відвантаження товару (а.с. 160-161
т. 1), а також укладено з ТОВ
"Ойлтранстермінал" договір - доручення
№85/0306-2013 від 03.06.2013 (а.с. 134 т. 1) про
надання послуг по декларуванню
вантажу. До вказаного договору
позивачем також долучено акти надання
послуг (а.с. 135-136 т. 1) та вантажно-митні
декларації (а.с. 169-184 т. 1). Оплата за
контрактом №2013-CHSP-1 від 10.05.2013
підтверджується карткою рахунку ТОВ
"Чортківський цукровий завод" (а.с. 149 т.1)
та виписками по особовим рахункам (а.с.
150-159 т. 1), оскільки зазначені документи,
за відсутності доказів фактичного
зберігання та відвантаження ТМЦ, не
підтверджують факт того, що
реалізований позивачем товар-олія
соняшникова, це товар придбаний саме у
ТОВ "Кернел-Трейд" за договором від
05.10.2012 року № 3-ЧСЗ-1.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 97 Господарського
кодексу України, управління
товариством здійснюють його органи.
Органами управління товариством є
загальні збори його учасників і
виконавчий орган, якщо інше не
встановлено законом.

Згідно ч.3 ст.47 Закону України "Про
господарські товариства", виконавчий
орган є підзвітним загальним зборам
акціонерів і наглядовій раді
акціонерного товариства та
організовує виконання їх рішень.
Виконавчий орган діє від імені
акціонерного товариства в межах,
встановлених статутом акціонерного
товариства і законом. Виконавчий орган
акціонерного товариства може бути
колегіальним (правління, дирекція) чи
одноособовим (директор, генеральний
директор).

Юридична особа набуває цивільних прав
та обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону.
Порядок створення органів юридичної
особи встановлюється установчими
документами та законом. У випадках,
встановлених законом, юридична особа
може набувати цивільних прав та
обов'язків і здійснювати їх через своїх
учасників. Орган або особа, яка
відповідно до установчих документів
юридичної особи чи закону виступає від
її імені, зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень (частини 1-3 статті 92
Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 1.1 статуту позивача,
Товариство з обмеженою
відповідальність "Чортківський
цукровий завод" (надалі "Товариство")
створене у формі товариства з
обмеженою відповідальністю в
результаті перетворення Відкритого
акціонерного товариства "Чортківський
цукровий завод" на виконання рішення
позачергових загальних зборів
акціонерів Відкритого акціонерного
товариства "Чортківський цукровий
завод" (протокол №14 від 24 грудня 2009
року). Товариство є правонаступником
всіх прав та обов'язків Відкритого
акціонерного товариства "Чортківський
цукровий завод", зареєстрованого
Чортківською районною державною
адміністрацією Тернопільської області
17.10.1996 року, за номером запису про
включення відомостей про юридичну
особу до СДР 1 000211, код ЄДРІІОУ
05429587.

Як вбачається зі статті 13 статуту ТОВ
"Чортківський цукровий завод" (в
редакції на час укладення договору
поставки від 05.10.2012 року), обов'язковою
умовою здійснення Директором
Товариства окремих дій та правочинів є
наявність відповідного
погоджувального рішення Загальних
зборів учасників, зокрема щодо
укладення договорів на суму, що
перевищує 40 000 (сорок тисяч) Євро за
офіційним обмінним курсом
встановленим Національним Банком
України на дату розгляду такого
питання.

При цьому, попередня загальна вартість
товару за договором № 3-ЧСЗ-1 від 05.10.2012
року, становить 199 600 000, 00 грн. -19 285 024 (
дев'ятнадцять мільйонів двісті
вісімдесят п'ять тисяч) євро станом на
момент укладання договору від 05.10.2012
року №3-ЧСЗ-1.

Для перевірки, посадовими особами ТОВ
"Чортківський цукровий завод" було
надано лише протокол загальних зборів
учасників товариства від 24.04.2013 року,
згідно якого учасниками вирішено
надати згоду на укладення договору
купівлі-продажу рухомого майна з ТОВ
"Радехівський цукор" на суму 82 184 100,02
грн. (з ПДВ), а також протокол загальних
зборів учасників від 24.04.2013 року, яким
вирішено надати згоду на укладення
договору купівлі-продажу нерухомого
майна ТОВ "Радехівський цукор" на суму 74
550 899,00 грн. (з ПДВ).

Разом з тим, доказів існування
погоджувального рішення Загальних
зборів учасників ТОВ "Чортківський
цукровий завод", яким вирішено надати
згоду директору на укладання
зазначеного договору № 3-ЧСЗ-1 від 05.10.2012
року на суму 199 600 000, 00 грн., позивачем не
надано ні до перевірки, ні під час
розгляду справи в суді, що свідчить про
відсутність у директора ТОВ
"Чортківський цукровий завод" - ОСОБА_1,
повноважень на його укладання,
оскільки сума договору значно
перевищує 40 000 євро ( становить 19 285 024
євро) та , відповідно, складання
первинних документів на його
виконання.

Крім того, як вбачається з наявного в
матеріалах справи витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, станом на
26.12.2012 р. стосовно ТОВ "Чортківський
цукровий завод", код ЄДРПОУ - 05429587,
оформленого Державним реєстратором
Чортківського району, Тернопільської
області від 27.03.2014 р.

Зокрема, у Витягу зазначається, що у
період з 17.10.1996 р. по 23.06.2005 р. основним
видом діяльності товариства значилися:
Виробництво цукру, збирання, очищення
та розподілення води, оптова торгівля
зерном, насінням та кормами для тварин.

В інші період, основним видом
діяльності підприємства було
Виробництво цукру, а також такі
допоміжні види господарської
діяльності, як збирання, очищення та
розподілення води, оптова торгівля
зерном, насінням та кормами для тварин,
діяльність вантажного та
автомобільного транспорту.

Інших видів діяльності у попередніх
реєстраційних статутах товариства не
зазначається.

Таким чином, такий вид діяльності, як
оптова та роздрібна торгівля олією, та
інших видів оптової торгівлі внесені
до статуту ТЗОВ "Чортківський цукровий
завод" лише грудні 2013 р. у зв'язку із
зміною місця реєстрації та прийняття
нової редакції ( статуту товариства,
який зареєстрований від 30.12.2013 р.)

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що господарська діяльність
із купівлі-продажу олії, станом на час
укладання договору від 05.10.2012 року №
3-ЧЗС-1, є для товариства нетиповою та
здійснена поза межами правового поля.

З урахуванням системного аналізу норм
чинного законодавства та матеріалів
справи, колегія суддів зазначає, що
висновки податкового органу щодо
порушення позивачем ст.ст.198, 201
Податкового кодексу України, за
наслідками яких ТОВ "Чортківський
цукровий завод" завищено податковий
кредит в сумі 26 122 500,00 грн., у тому числі
за квітень 2013 року в сумі 2 500 000,00 грн., за
травень 2013 року в сумі 23 622 500,00 грн., що
призвело до заниження ПДВ в сумі 24 963
578,00 грн., у тому числі за квітень 2013 року
в сумі 1 201 233,00 грн. та за травень 2013 року
в сумі 23 762 345,00 грн. сумі 505658 грн.,
повністю підтверджені матеріалами
справи та зібраними, під час судового
розгляду справи, доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Приймаючи податкове
повідомлення-рішення від 10.09.2013 №
, яким ), яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з ПДВ у
розмірі 37 445 367,00 грн. (24 963 578,00 грн. - за
основним платежем, 12 481 789 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
згідно абз. 2 п. 123.1 ст. 123 Податкового
кодексу України за повторне порушення -
стор. 2 акту перевірки), відповідач діяв
на підставі та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
тому позовні вимоги про скасування
такого рішення є необґрунтованою і
такою, що не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що постанова
Полтавського окружного
адміністративного суду від від 30.04.2014
року по справі № 816/620/14 не відповідає
вимогам ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки прийнята судом
першої інстанції з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції через порушення ним норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до ухвалення
неправильного рішення, підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198,
п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Чортківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області
задовольнити.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 03.04.2014р. по
справі № 816/620/14 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Чортківський цукровий завод" до
Чортківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області про скасування
податкового повідомлення-рішення -
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С.