Справа № 264/4348/14-а
Суддя: Матвєєва Ю. О.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/4348/14-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2014 р.
м.Маріуполь

Іллічівський районний суд м. Маріуполя
Донецької області в особі судді
Матвєєвої Ю.О., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду
України в Іллічівському районі м.
Маріуполя про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
провести перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2014 року Позивачка ОСОБА_1
звернулась із адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Іллічівському районі міста
Маріуполя про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
провести перерахунок пенсії, в
обґрунтування якого зазначала, що з
14.02.2014р. перебуває на обліку у
відповідача та отримує пенсію за віком
в розмірі 5 512,49 грн., з яких 132,60 грн. - це
підвищення (2,5%) згідно з ч. 3 ст. 29 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».
14.04.2014р. позивачка звернулась до
відповідача із заявою про надання
рішення про призначення пенсії. З
отриманої відповіді в квітні 2014 року
позивачка довідалася про порушення
відповідачем порядку розрахунку її
пенсії. Посилаючись на положення ч. 3 ст.
29 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» вказує, що відповідач
незаконно підвищив їй пенсію лише на 2,5%
відсотки, хоча вона вийшла на пенсію не
в 55 років, а на 26 місяців пізніше, що
дозволяє збільшити розмір її пенсії на
10 %. Оскільки за вказаним положеннями ч.
3 ст. 29 Закону вона має право на
підвищення розміру пенсії на 2,5%
відсотки за кожні 6 місяців більш
пізнього виходу на пенсію.

У зв'язку із цим просила визнати
неправомірними дії відповідача щодо
нарахування підвищення розміру пенсії
позивач, на підставі ч. 3 ст. 29 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» з
14.02.2014р.; зобов'язати відповідача
провести перерахунок пенсії з
урахуванням 10% відсотків за чотири
шестимісячних періоди більш пізнього
виходу на пенсію, починаючи з 55 років до
досягнення 60 річного віку, починаючи
нарахування та виплату з 14 лютого 2014
року; відповідно до ст. 267 КАС України
зобов'язати відповідача надати звіт
про виконання судового рішення.

Позивачка в судове засідання не
з'явилася, зазначила в позові про
підтримку позовних вимог в повному
обсязі та про розгляд справи за її
відсутністю.

Відповідач позовні вимоги не визнав
повністю та надіслав свої заперечення
на адміністративний позов, в яких
зазначив, що позивачка знаходиться у
них на обліку та отримує пенсію за
віком відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Право виходу на
пенсію позивачка набула в 55 років 6
місяців, але продовжувала працювати і
вийшла на пенсію при досягненні нею 57
років. Страховий стаж позивачки був
врахований по 31.01.2014р., загальний розмір
пенсії склав 5 512,49 грн. з яких 132,60 грн. -
підвищення згідно ч.3 ст. 29 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». З
огляду на наведене пенсія призначена
та сплачується вірно, просила
відмовити в задоволені позовних вимог.

Суд, дослідивши докази по справі в їх
сукупності, прийшов до висновку про те,
що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України в Іллічівському районі м.
Маріуполя та отримує пенсію за віком з
14.02.2014р.

В квітні позивачка звернулася до
відповідача із заявою про надання їй
копії рішення про призначення пенсії
із інформацією про період страхового
стажу, заробітну плату, яка врахована
при призначені пенсії, коефіцієнтів,
надбавок, доплат до пенсії.

Листом від 28.04.2014р. №8847/03-2 відповідач
повідомив, що загальний розмір пенсії
позивача з 14.02.2014р. складає 5 512,49 грн., з
яких 132,60 грн. - це підвищення згідно ч.3
ст.29 Закону (2,5%).

При надані оцінки правовідносинам, які
склалися між сторонами спору, суд
виходить з наступних положень
законодавства.

Між сторонами склався спір про розмір
підвищення пенсії, який встановлений ч.
3 ст. 29 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», в разі більш пізнього
виходу на пенсію працівником.

Згідно ст.29 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» особі, яка набула право на
пенсію за віком відповідно до цього
Закону, але після досягнення
пенсійного віку, передбаченого абзацом
першим частини першої статті 26 цього
Закону, виявила бажання працювати і
одержувати пенсію з більш пізнього
віку, пенсія за віком призначається з
урахуванням страхового стажу на день
звернення за призначенням пенсії з
підвищенням розміру пенсії за віком,
обчисленого відповідно до статті 27
цього Закону, на такий відсоток:

на 0,5 % - за кожний повний місяць
страхового стажу після досягнення
пенсійного віку у разі відстрочення
виходу на пенсію на строк до 60 місяців;

на 0,75 % - за кожний повний місяць
страхового стажу після досягнення
пенсійного віку у разі відстрочення
виходу на пенсію на строк понад 60
місяців.

При цьому підвищення розміру пенсії за
неповний місяць страхового стажу не
здійснюється.

Жінкам, які народилися у період по 31
грудня 1961 року, після виходу на пенсію
встановлюється підвищення розміру
пенсії, обчисленого відповідно до
статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5
відсотка за кожні шість місяців більш
пізнього виходу на пенсію, починаючи з
55 років до досягнення ними 60-річного
віку.

Згідно ст. 26 вказаного Закону особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

До досягнення віку, встановленого
абзацом першим цієї статті, право на
пенсію за віком мають жінки 1961 року
народження і старші після досягнення
ними такого віку:

55 років - які народилися до 30 вересня 1956
року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року.

Згідно наданого паспорту позивачки рік
її народження - ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто вона
народилася в період з 1 жовтня 1956 року
по 31 березня 1957 року, тому відповідно
право виходу на пенсію вона набула в 55
років 6 місяців, але не в 55 років, як
зазначено позивачем у позові.

Таким чином позивачка мала право
виходу на пенсію в 55 років 6 місяців,
тобто в червні 2012 року, але згідно
наданих матеріалів справи вийшла на
пенсію в лютому 2014 років, що на півтора
року пізніше від того коли мала право
виходу на пенсію.

Виходячи із цього та враховуючи
положення ч. 3 ст. 29 Закону, який
передбачає право позивачки на
підвищення розміру пенсії в розмірі 2,5
відсотка за кожні шість місяців більш
пізнього виходу на пенсію, розмір
збільшення пенсії позивачки мав би
становити 7,5 відсотки.

Проте із наданого відповідачем
розрахунку вбачається, що розмір
підвищення пенсії позивачки за його
розрахунком склав 132,60 грн., що дорівнює
лише 2,5 відсотка від існуючого розміру
пенсії.

Виходячи із цього відповідачем були
порушені вимоги ч. 3 ст. 29 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та протиправно
занижено розмір підвищення пенсії до
2,5% замість 7,5%.

Частиною 1, 4 ст.6 КАС України закріплено
право кожної особи в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси. Ніхто не
може бути позбавлений права на розгляд
його справи в адміністративному суді,
до підсудності якого вона віднесена
цим Кодексом.

Статтею 99 КАС України встановлено, що
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

В разі пропущення строку звернення до
суду адміністративний позов згідно
статті 100 КАС України залишається без
розгляду.

Враховуючи, що відповідь про порядок
розрахунку пенсії була надана
Позивачці у квітні 2014 року, тому
Позивачкою був дотриманий
передбачений законом шестимісячний
строк звернення до суду, і позов
підлягав розгляду судом по суті.

Згідно статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України
відносно Відповідача діє імперативний
принцип правого порядку за яким, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, що встановлено ст. 11
КАС України.

Згідно статті 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. Позивач зі свого боку
надав докази, які підтверджують, що
розмір підвищення пенсії відповідачем
проведений невірно, а відповідач зі
свого боку не довів обґрунтованість
наданих розрахунків підвищення пенсії
лише до 2,5%. Проте вимоги позивачки
підлягають частковому задоволенню,
оскільки нею було також завищено
розмір підвищення до 10%, через те, що
було невірно визначено вік, з якого
вона мала право вийти на пенсію.

Керуючись вказаними принципами, за
існуючих обставин справи суд вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню, підтверджуються наданим
доказами та є законними цій частині.

Відносно заявленої вимоги позивачки
про зобов'язання відповідача в порядку
ст. 267 КАС України подати у встановлений
судом строк звіт про виконання
судового рішення, суд зазначає, що
відповідно до ст.267 КАС України суд,
який ухвалив судове рішення в
адміністративній справі, має право
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення. З
урахуванням наведеної норми суд має
право, а не обов'язок, зобов'язати
відповідача надати звіт про виконання,
але в даному випадку обґрунтованих
підстав для покладення такого
обов'язку на відповідача не має та в цій
вимозі слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. 19 Конституції України,
ст.ст. 26, 29 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст.ст. 2, 6, 11, 17, 52, 71, 99, 100,
159-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
Фонду України в Іллічівському районі м.
Маріуполя про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
провести перерахунок пенсії -
задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління
Пенсійного Фонду України в
Іллічівському районі м. Маріуполя щодо
нарахування підвищення розміру пенсії
ОСОБА_1 на підставі ч.3 ст. 29 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» з 14
лютого 2014 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного
Фонду України в Іллічівському районі м.
Маріуполя провести перерахунок пенсії
ОСОБА_1 з урахуванням 7,5 відсотків за
три шестимісячних періодів більш
пізнього виходу на пенсію, на підставі
ч.3 ст. 29 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», починаючи нарахування та
виплату з 14 лютого 2014р.

Стягнути з Управління Пенсійного Фонду
України в Іллічівському районі м.
Маріуполя на користь ОСОБА_1 судовий
збір в сумі 73,08 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається через
Іллічівський районний суд міста
Маріуполя до Донецького апеляційного
адміністративного суду протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови. Постанова суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Ю. О. Матвєєва