Справа № 803/491/13-а
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року
Справа № 6872/13/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді
Судової-Хомюк Н.М.,

суддів
ШинкарТ.І. та Гуляка В.В.,

за участі секретаря судового засідання
Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Футбольний клуб
«Волинь» на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
04.03.2012 року у справі № 803/491/13а за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Футбольний клуб
«Волинь» до Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О
В И В :

До суду звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Футбольний клуб «Волинь» (ТзОВ «ФК
«Волинь») з адміністративним позовом
до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області Державної податкової служби
(Луцька ОДПІ) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 02 листопада
2012 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на 220 828 грн.37 коп.,
з яких 176 254 грн.70 коп. - за основним
платежем і 44 573 грн. 67 коп. - за штрафними
(фінансовими) санкціями. На
обґрунтування позовних вимог вказує,
що за результатами податкової
перевірки контролюючим органом
складено акт № 5369/17-2/37204659 від 19 жовтня
2012 року, в якому викладено допущені
позивачем порушення пунктів 164.2.2
пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті
167, підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1
статті 168, пункту 176.2 статті 176
Податкового Кодексу України (ПК
України), в результаті чого останнім
занижено податок з доходів фізичних
осіб за 2012 рік в сумі 176 254 грн. 70 коп.
(а.с.12-24).

Луцькою ОДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 02
листопада 2012 року про визначення суми
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на 220 828 грн. 37 коп.,
з них: 176 254 грн. 70 коп. за основним
платежем та 44 573 грн. 67 коп. штрафних
(фінансових) санкцій, яке позивача
вважає, що винесено протиправно без
врахування нормативних підстав, що
регулюють вказану категорію відносин.

Безпідставність висновку податкового
органу, викладеного в акті перевірки №
5369/17-2/37204659 від 19 жовтня 2012 року, позивач
обґрунтовував тим, що прибутки
нерезидента підлягали оподаткуванню
саме в Республіці Македонія. Статус
футбольного агента ОСОБА_4 як
податкового резидента Республіки
Македонія підтверджується належним
чином оформленою довідкою
Міністерства фінансів Республіки
Македонія від 09 жовтня 2012 року, яка не
підлягає легалізації. Згідно із
пунктом 1 статті 22 Конвенції між Урядом
України і Урядом Республіки Македонія
про уникнення подвійного
оподаткування та попередження
податкових ухилень стосовно податків
на доходи і на капітал види доходів
резидента Договірної Держави,
незалежно від джерела їх виникнення,
про які не йдеться у попередніх статтях
цієї Конвенції, оподатковуються тільки
в цій Державі.

Відповідно до положень Конвенції, що
скасовує вимогу легалізації іноземних
офіційних документів (Гаазька
конвенція) від 05 жовтня 1961 року, до якої
Україна приєдналась 10 січня 2002 року
згідно із Законом України «Про
приєднання України до Конвенції, що
скасовує вимогу легалізації іноземних
офіційних документів», скасована
вимога легалізації документів для їх
подальшого використання в державах -
учасницях цієї Конвенції. Офіційні
документи, які використовуються на
території держав-учасниць Конвенції,
мають бути засвідчені спеціальним
штампом «Apostille» (апостиль),
проставленим компетентним органом
держави, в якій було складено документ.
Згідно із частиною 2 статті 3 Конвенції,
дотримання згаданої в попередній
частині формальної процедури не може
вимагатися, якщо закони, правила або
практика, що діють в державі, в якій
документ представлений, або угода між
двома чи декількома договірними
державами, відміняють чи спрощують
дану формальну процедуру або
звільняють сам документ від
легалізації.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 04.03.2014 року
в задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Футбольний клуб
«Волинь» до Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 02
листопада 2012 року № було
відмовлено.

З висновками суду першої інстанції не
погодився апелянт - Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Футбольний клуб «Волинь», котре
просить задовольнити апеляційну
скаргу та скасувати постанову суду
першої інстанції та задовольнити
позовні вимоги товариства. В
обґрунтування позовних вимог зазначає
про те, що при постановленні рішення
судом першої інстанції неповно
досліджені докази та неповно з'ясовані
обставини того, що довідка про
підтвердження податкового статусу
ОСОБА_4 була отримана товариством,
вказана довідка підтверджує, що
вказана особа є резидентом Республіки
Македонія, довідка не потребує
легалізації та проставлення апостилю,
що призвело до порушення судом першої
інстанції статті 103 Податкового
кодексу України, Конвенції між Урядом
України та Урядом Республіки Македонія
про уникнення подвійного
оподаткування та попередження
податкових ухилень стосовно податків
на доходи і на капітал, Договору між
Україною та Республікою Македонія про
правову допомогу в цивільних справах,
Договору між Союзом Радянських
Соціалістичних Республік і
Федеративною Народною Республікою
Югославією про надання правової
допомоги по цивільних, сімейних та
кримінальних справах, статтею 19 Закону
України «Про міжнародні договори
України».

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
на виконання умов договору від 20 лютого
2012 року, укладеного між ТзОВ «ФК
«Волинь» та футбольним агентом,
нерезидентом ОСОБА_4 (адреса: Скоп'є,
Республіка Македонія ) останній провів
комплекс заходів по пошуку футболіста,
забезпеченню підписання трудового
договору (контракту) між ТзОВ «ФК
«Волинь» та футболістом Душаном
Савичем на підтвердження чого 20 лютого
2012 року було підписано акт приймання
наданих послуг. ТзОВ «ФК «Волинь» 29
лютого 2012 року перерахувало на рахунок
футбольного агента кошти за виконані
роботи (надані послуги) в сумі 130 000
доларів США, що у гривневому
еквіваленті становить 1 038 479 грн., та
стверджується платіжною карткою
270-1.56 (а.с.83, 84).

Податковим органом на підставі наказу
№ 1614 від 01 жовтня 2012 року та направлень
№ № 001870, 001869, 001957 від 04 жовтня 2012 року
(а.с.12), у період з 04 жовтня 2012 року по 12
жовтня 2012 року проведено позапланову
виїзну перевірку ТзОВ «ФК «Волинь» з
питань дотримання вказаним
товариством вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 жовтня 2009 року по 30 вересня
2012 року.

За результатами вказаної перевірки
складено акт № 5369/17-2/37204659 від 19 жовтня
2012 року (а. с. 12-24), відповідно до
висновків якого позивачем порушено
вимоги підпункту 164.2.2 пункту 164.2 статті
164, пункту 167.1 статті 167, підпунктів 168.1.1,
168.1.2 пункту 168.1 статті 168, пункту 176.2
статті 176 ПК України, в результаті чого
останнім занижено податок з доходів
фізичних осіб за 2012 рік на суму 176 254 грн.
70 коп. .

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції покликався
на те, що згідно з положеннями пункту
103.10 статті 103 ПК України, у разі
неподання нерезидентом довідки
відповідно до пункту 103.4 статті 103 цього
ж Кодексу, доходи нерезидента із
джерелом їх походження з України
підлягають оподаткуванню згідно із
законодавством України з питань
оподаткування, тобто без урахування
положень міжнародного договору.
Відповідно до пункту 103.4 статті 103 ПК
України підставою для звільнення
(зменшення) від оподаткування доходів
із джерелом їх походження з України є
подання нерезидентом, особі
(податковому агенту), яка виплачує йому
доходи, довідки (або її нотаріально
засвідченої копії), яка підтверджує, що
нерезидент є резидентом країни, з якою
укладено міжнародний договір України,
а також інших документів, якщо це
передбачено міжнародним договором
України.

Довідка видається компетентним
(уповноваженим) органом відповідної
країни, визначеним міжнародним
договором України, за формою,
затвердженою згідно із законодавством
відповідної країни, і повинна бути
належним чином легалізована,
перекладена відповідно до
законодавства України (пункт 103.5 статті
103 ПК України). На момент завершення
перевірки ТзОВ «ФК «Волинь» та під час
розгляду заперечення її результатів
позивачем не було пред'явлено довідки,
яка підтверджує, що нерезидент ОСОБА_4
на момент виплати підприємством
грошових коштів за надані послуги є
резидентом країни, з якою укладено
міжнародний договір України, належним
чином легалізованої, перекладеної
відповідно до законодавства України.
Не було також пред'явлено відповідної
довідки з інформацією за попередній
звітний податковий період (рік).

Відповідно до роз'яснень щодо
застосування міжнародних договорів
України про правову допомогу в частині,
що стосується скасування вимоги
легалізації офіційних документів,
виданих компетентними органами
Договірних Сторін, наданих
Міністерством юстиції України у листі
11 травня 2010 року №26-26/291, документи
податкових установ іноземних держав,
які є учасниками договорів про правову
допомогу та правові відносини у
цивільних сімейних та кримінальних
справах, на територіях договірних
сторін мають прийматися без будь-якого
додаткового засвідчення (без
легалізації та завірення апостилем). До
переліку таких держав відносяться
Азербайджан, Білорусія, Болгарія,
Вірменія, Естонія, Казахстан,
Киргизстан, Латвія, Литва, Молдова,
Польща, Росія, Румунія, Сербія,
Таджикистан, Туркменістан, Узбекистан,
Чехія.

З врахуванням цього, суд першої
інстанції вважав, що позивачем не
спростовано факту виявленого
порушення, та не доведено
безпідставності нарахування
податковим органом суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб.

Колегія суддів вважає, що висновки суду
першої інстанції не ґрунтуються на
нормах спеціального законодавства, які
регулюють вказану категорію судових
спорів, а тому є помилковими та
безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно із підпунктом 14.1.54 пункту 14.1
статті 14 ПК України дохід із джерелом
його походження з України - будь-який
дохід, отриманий резидентами або
нерезидентами, у тому числі від
будь-яких видів діяльності на
території України (включаючи виплату
(нарахування) винагороди іноземними
роботодавцями), її континентальному
шельфі, у виключній (морській)
економічній зоні, у тому числі, але не
виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та
будь-яких інших пасивних
(інвестиційних) доходів, сплачених
резидентами України;

б) доходів від надання резидентам або
нерезидентам в оренду (користування)
майна, розташованого в Україні,
включаючи рухомий склад транспорту,
приписаного до розташованих в Україні
портів;

в) доходів від продажу рухомого та
нерухомого майна, доходів від
відчуження корпоративних прав, цінних
паперів, у тому числі акцій українських
емітентів;

г) доходів, отриманих у вигляді внесків
та премій на страхування і
перестрахування ризиків на території
України;

ґ) доходів страховиків - резидентів від
страхування ризиків страхувальників -
резидентів за межами України;

д) інших доходів від діяльності, у тому
числі пов'язаних з повною або
частковою переуступкою прав та
обов'язків за угодами про розподіл
продукції на митній території України
або на територіях, що перебувають під
контролем митних органів (у зонах
митного контролю, на спеціалізованих
ліцензійних митних складах тощо);

е) спадщини, подарунків, виграшів,
призів;

є) заробітної плати, інших виплат та
винагород, виплачених відповідно до
умов трудового та цивільно-правового
договору;

ж) доходів від зайняття
підприємницькою та незалежною
професійною діяльністю;

Відповідно до підпунктів 170.10.1, 170.10.3
пункту 170.10 статті 170 ПК України доходи з
джерелом їх походження в Україні, що
нараховуються (виплачуються,
надаються) на користь нерезидентів,
оподатковуються за правилами та
ставками, визначеними для резидентів (з
урахуванням особливостей, визначених
деякими нормами цього розділу для
нерезидентів).

У разі якщо доходи з джерелом їх
походження в Україні виплачуються
нерезиденту резидентом - юридичною або
самозайнятою фізичною особою, такий
резидент вважається податковим
агентом нерезидента щодо таких
доходів. Під час укладення договору з
нерезидентом, умови якого передбачають
отримання таким нерезидентом доходу з
джерелом його походження в Україні,
резидент зобов'язаний зазначити в
договорі ставку податку, що буде
застосована до таких доходів.

Як встановлено пунктами 103.4, 103.5, 103.6, 103.10
статті 103 ПК України підставою для
звільнення (зменшення) від
оподаткування доходів із джерелом їх
походження з України є подання
нерезидентом з урахуванням
особливостей, передбачених пунктами
103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому
агенту), яка виплачує йому доходи,
довідки (або її нотаріально
засвідченої копії), яка підтверджує, що
нерезидент є резидентом країни, з якою
укладено міжнародний договір України
(далі - довідка), а також інших
документів, якщо це передбачено
міжнародним договором України. Довідка
видається компетентним (уповноваженим)
органом відповідної країни, визначеним
міжнародним договором України, за
формою, затвердженою згідно із
законодавством відповідної країни, і
повинна бути належним чином
легалізована, перекладена відповідно
до законодавства України. У разі
потреби така довідка може бути
затребувана у нерезидента особою, яка
виплачує йому доходи, або органом
державної податкової служби під час
розгляду питання про повернення сум
надміру сплачених грошових зобов'язань
на іншу дату, що передує даті виплати
доходів. У разі неподання нерезидентом
довідки відповідно до пункту 103.4 цієї
статті доходи нерезидента із джерелом
їх походження з України підлягають
оподаткуванню відповідно до
законодавства України з питань
оподаткування.

ДПСУ в листі від 18.04.2012 р. № 5651/5/12-0016, №
6826/6/12-0016 (далі - лист № 5651) наголошує, що
подавати відповідну довідку платнику
податку на прибуток - резиденту - це
обов'язок саме нерезидента, а не
резидента, що здійснював оплату
отриманих послуг.

Керуючись п. 103.5 ПКУ, довідка видається
за формою, затвердженою згідно із
законодавством відповідної країни. До
прийняття Податкового кодексу України
довідки повинні були видаватися або за
формою додатка 1 до Порядку звільнення
(зменшення) від оподаткування доходів
із джерелом їх походження з України
згідно з міжнародними договорами
України про уникнення подвійного
оподаткування, затвердженого
постановою КМУ від 06.05.2001 р. № 470, або
законодавством відповідної країни,
визначеним міжнародним договором. На
початку 2011 року зазначений Порядок
утратив чинність, тому ДПСУ в листі від
03.01.2012 р. № 38/6/12-0016 (далі - лист № 38/6/12-0016)
наголосила, що з 01.01.2011 р. така довідка
видається виключно за формою,
затвердженою згідно із законодавством
відповідної країни.

У п. 3.2 ПКУ встановлено: якщо
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, установлено інші
правила, ніж ті, що передбачені ПКУ,
застосовуються правила міжнародного
договору. Так, ДПСУ в листі № 12968 і листі
№ 38/6/12-0016 зауважила, що 22.12.2003 р. для
України набрала чинності Гаазька
Конвенція, що скасовує вимогу
легалізації іноземних офіційних
документів, 1961 року (далі - Конвенція).
Офіційні документи, котрі
використовуватимуться на території
держав - учасниць Конвенції, мають бути
засвідчені спеціальним штампом
апостиль, проставленим компетентним
органом держави, у якій був складений
документ. Офіційні документи, на яких
проставлено апостиль, не потребують
будь-якого подальшого засвідчення
(легалізації).

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції не звернуто належної уваги
на документи, які були представлені на
момент податкової перевірки позивача.
Зміст податкового акта (а.с. 23) вказує на
те, що під час написання акта перевірки
(18.10.2012 р.) посадовими особами ТзОВ «ФК
«Волинь» представлено копію Довідки
від 09.10.2012 року про підтвердження
статусу резидента Македонії на ім'я
ОСОБА_4, але вказаний документ, на думку
податкового органу, є не легалізований
та не перекладений українською мовою,
що виключає підстави для зарахування
відповідного документа, як такого, що
підтверджує статус нерезидента. Крім
того, матеріали справи містять
перекладене свідоцтво що
підтвердження статусу платника
податків від 09.10.2012 року та завірену
нотаріусом довідку про сплату податків
і зборів від 18.10.2012 року (а.с.60-65).

Вимога легалізації довідки від
нерезидента для уникнення подвійного
оподаткування означає, що вона
користується доказовою силою
офіційних документів на території
України за умови її легалізації, тобто
процедури, що застосовується
дипломатичними або консульськими
агентами країни, на території якої
документ має бути представлений, для
посвідчення автентичності підпису,
якості, у якій виступала особа, що
підписала документ, та, у відповідному
випадку, автентичності відбитку
печатки або штампу, якими скріплено
документ, або засвідчення штампом
апостиль, якщо вони складені на
території держав - учасниць Конвенції,
що скасовує вимогу легалізації
іноземних офіційних документів, 1961
року, або наявності міжнародних
договорів про правову допомогу, згідно
з положеннями яких офіційні документи
іноземних держав-партнерів, зокрема
сертифікати резиденції компетентних
податкових органів, приймаються без
будь-якого підтвердження (без
консульської легалізації та,
відповідно, без апостилю).

Відповідно до статті 22 Конвенції між
Урядом України і Урядом Республіки
Македонія про уникнення подвійного
оподаткування та попередження
податкових ухилень стосовно податків
на доходи і на капітал (Конвенція),
ратифікованої Україною 05 листопада 1998
року, яка набула чинності для України 23
листопада 1998 року, види інших доходів
резидента Договірної Держави,
незалежно від джерела їх виникнення,
про які не йдеться у попередніх статтях
цієї Конвенції, оподатковуються тільки
в цій Державі.

Пунктом 9 статті 3 Конвенції
встановлено, що термін «компетентний
орган» означає стосовно України -
Державну податкову адміністрацію
України або її повноважного
представника і стосовно Македонії -
Міністра фінансів або його
повноважного представника.

Таким чином, наведені законодавчі
положення чітко передбачають, що для
звільнення суб'єкта від обов'язку
утримувати та сплачувати податок на
доходи, отримані його
контрагентом-нерезидентом із джерелом
їх походження з України, від
провадження господарської діяльності,
необхідною умовою є наявність
відповідної довідки.

20 січня 2002 року Україна приєдналась до
Конвенції, що скасовує вимогу
легалізації іноземних офіційних
документів від 05 жовтня 1961 року, яка
набула чинності для України 22 грудня 2003
року.

Конвенція застосовується у відносинах
з державами, в тому числі і з
Республікою Македонія, що не висловили
заперечення проти приєднання України
до Конвенції.

Відповідно до статей 3, 4 вказаної
Конвенції єдиною формальною
процедурою, яка може вимагатися для
посвідчення автентичності підпису,
якості, в якій виступала особа, що
підписала документ, та, у відповідному
випадку, автентичності відбитку
печатки або штампу, якими скріплений
документ, є проставлення передбаченого
статтею 4 апостиля компетентним
органом держави, в якій документ був
складений. Однак, згідно ч.2 статті 3
Конвенції, дотримання згаданої в
попередній частині формальної
процедури не може вимагатися, якщо
закони, правила або практика, що діють в
державі, в якій документ представлений,
або угода між двома чи декількома
договірними державами, відміняють чи
спрощують дану формальну процедуру або
звільняють сам документ від
легалізації.

10 квітня 2000 року між Україною та
Республікою Македонія укладений
договір про правову допомогу в
цивільних справах ( дата ратифікації:
02.11.2000 року, дата набрання чинності
20.06.2003 року. У відповідності до статті 12
цього Договору, документи, складені або
завірені відповідною установою
юстиції одної Договірної Сторони,
скріплені печаткою та засвідчені
підписом компетентної особи,
приймаються на території другої

Договірної Сторони без будь-якого
іншого засвідчення. Це стосується
також копій та перекладів, засвідчених
відповідним чином.

На виконання статті 15 Договору між
Союзом Радянських Соціалістичних
Республік і Федеративною Народною
Республікою Югославією про надання
правої допомоги по цивільних, сімейних
і кримінальних справах від 24.02.1962 року
визначено, що документи, які видані на
території однієї з Договірних сторін
спеціальним органом та завірені
підписом та офіційним штампом
приймаються на території іншої
Договірної Сторони без проведення
легалізації. Документи, які є
офіційними на території однієї
Договірної сторони приймаються як
офіційні документи на території іншої
Договірної Сторони.

Як вказано у Постанові Верховного Суду
України №12 від 24.12.1999 року згідно із
Законом від 12 вересня 1991 року «Про
правонаступництво України» (ст. 7)
нотами України, надісланими в січні 1994
року до посольств іноземних держав, з
якими у СРСР були двосторонні договори
про правову допомогу, про застосування
цих договорів щодо України, поки обидві
сторони не домовляться про інше, а
також відповідно до Віденської
конвенції про правонаступництво
держав щодо договорів від 23 серпня 1978
року, яка набула чинності для України 6
листопада 1996 року і передбачає, що
двосторонній міжнародний договір, який
у момент правонаступництва держав був
чинним щодо території, що є об'єктом
правонаступництва, вважається чинним
між новою незалежною державою та іншою
державою-учасницею, коли вони чітко про
це домовились або внаслідок їх
поведінки вони повинні вважатись
такими, що висловили зазначену
домовленість, тому в Україні також
застосовуються положення Договору між
СРСР та Федеративною Народною
Республікою Югославія про правову
допомогу в цивільних, сімейних і
кримінальних справах від 24 лютого 1962
року.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про
міжнародні договори України» із
змінами і доповненнями, чинні
міжнародні договори України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства і
застосовуються у порядку,
передбаченому для норм національного
законодавства. Якщо міжнародним
договором України, який набрав
чинності в установленому порядку,
встановлено інші правила, ніж ті, що
передбачені у відповідному акті
законодавства України, то
застосовуються правила міжнародного
договору.

З врахуванням вказаних обставин та
документів, що знаходяться в
матеріалах справи та були подані на
момент проведення податкової
перевірки вбачається, що громадянин
Македонії ОСОБА_4 включив в розмір
грошового зобов'язання суми отриманих
доходів на виконання Договору про
надання послуг від 20.02.2012 року, статус
податкового резидента Республіки
Македонія підтверджується належним
чином оформленою довідкою
Міністерства фінансів Республіки
Македонія від 09 жовтня 2012 року, яка не
підлягає легалізації, а тому колегія
суддів вважає безпідставним
нарахування податковим органом суми
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Футбольний клуб «Волинь».

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає необґрунтованим і таким, що не
відповідає фактичним обставинам
справи висновок суду першої інстанції
про відмову у задоволенні позовних
вимог, а відтак, постанова суду
підлягає скасуванню.

Підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Керуючись ч.3 ст.160, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198,
ст.202, ч.2 ст. 205, ст.ст.207, 254 КАС України,
суд, -

П О С Т А Н О В
И В:

Апеляційну скаргу Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Футбольний клуб «Волинь»
задовольнити.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 04.04.2013 року
у справі № 803/491/13-а скасувати та
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від 02
листопада 2012 року № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб на 220
828 грн.37 коп., з яких 176 254 грн.70 коп. - за
основним платежем і 44 573 грн. 67 коп. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Стягнути з Державного бюджету на
користь позивача розмір сплачених
судових витрат, що становить 2 208,29 грн..

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Н.М. Судова-Хомюк

Судді
В.В. Гуляк

Т.І. Шинкар