Справа № 826/3789/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2014 року м.
Київ К/800/54959/13

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І.
(суддя-доповідач), Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
07.05.2013 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.10.2013 року

у справі № 826/3789/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пріоритет Сервіс»

до Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі м. Києва
Державної податкової служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Пріоритет Сервіс»
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі м.
Києва Державної податкової служби про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
07.05.2013 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.10.2013 року,
позов задоволено повністю. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі м. Києва Державної податкової
служби від 28.09.2012 року №, №0.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів попередніх інстанцій
скасувати, прийняти нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог відмовити
повністю, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин справи,
колегія суддів встановила наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної планової виїзної перевірки
ТОВ «Пріоритет Сервіс» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2009 року по 30.06.2012 року,
відповідачем складено акт від 21.09.2012
року №310/1-22-30-31065419,
яким встановлено порушення пп. 5.2.1 п.5.2,
п.5.1 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
що призвело до заниження податку на
прибуток на загальну суму 207 177, 00 грн., у
тому числі за І квартал 2011року на суму
207 177, 00 грн.; - п.п. 198.3, 198.6 ст.198
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
додану на суму 303 833, 34 грн., у тому числі
за березень 2011 року на суму 303 833, 34грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 28.09.2012 року: -
№ , яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 207 178, 00 грн., в т.ч. 207 177, 00 грн.
основного платежу та 1,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції; - № 0, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку на додану вартість в розмірі
303 834, 00 грн., в т.ч. 303 833, 00 грн. -
основний платіж та 1, 00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції.

Підставою для прийняття податкових
повідомлень-рішень став висновок
податкового органу про нікчемність
договору, укладеного позивачем з
контрагентом ПП «СКС-Буд».

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій прийшли до висновку щодо
відсутності порушення позивачем вимог
податкового законодавства, реальності
господарських операцій позивача з його
контрагентом і, як наслідок,
неправомірного прийняття відповідачем
податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції, з урахуванням норм
податкового законодавства, чинних на
час виникнення відповідних
правовідносин, погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій.

Згідно із пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтвердженні відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Підпунктом 5.1 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
визначено, що валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг) які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарський
діяльності.

Відповідно до пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці.

Згідно із п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (абз. 4 п.198.3 ст. 198
Податкового кодексу України).

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України визначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість, мають бути фактично
здійснені та підтверджені належним
чином оформленими первинними
документами, що відображають
реальність здійснення господарської
операції.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що у перевіряємому
періоді позивач мав правовідносини з
ПП «СКС-Буд» на підставі договору на
виконання робіт з підготовки та
улаштування кабельних трас та
встановлення обладнання на
будівництві готельного комплексу.

На підтвердження виконання умов
вказаного договору в матеріалах справи
наявні податкові накладні та акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
банківські виписки, накладна, акт
приймання-передачі робочої
документації, акт здачі-приймання
фронту робіт (будівельного майданчика),
календарний план на виконання робіт.

На момент вчинення правочину ПП
«СКС-Буд» було зареєстровано платником
податку на додану вартість, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

Фактичне отримання послуг позивачем та
їх використання у власній
господарській діяльності
підтверджується, зокрема, договором
підряду між ТОВ «Пріоритет Сервіс» та
ТОВ «СтілАрм», де позивач виступав
підрядником цього будівництва і
використовував отримані від ПП «СКС
Буд» послуги для прокладання кабелю на
даному об'єкті.

Висновок відповідача щодо відсутності
реального характеру господарської
операції між позивачем та його
контрагентом на підставі висновків
акту «Про результати документальної
невиїзної перевірки ПП «СКС-Буд»
правомірно не прийнято судами до уваги,
оскільки податкове законодавство не
ставить в залежність податковий облік
(стан) певного платника податку від
інших осіб, від фактичної сплати
контрагентом податку до бюджету, від
перебування постачальника за
юридичною адресою, а також від його
господарських та виробничих
можливостей. Питання віднесення певних
сум податку на додану вартість до
податкового кредиту поширюється
виключно на окремо взятого платника та
не залежить від розрахунків з бюджетом
третіх осіб.

Таким чином, судами попередніх
інстанцій, на підставі наявних в
матеріалах справи доказів, оцінка яким
дана з дотриманням ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, зроблений правильний висновок
про недоведеність відповідачем, на
якого в силу норми частини другої ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України покладається обов'язок
доказування, правомірності прийнятих
податкових повідомлень-рішень. Так,
судами встановлено, що реальність
господарської операції позивача з його
контрагентом підтверджується наявними
в матеріалах справи первинними
документами, які відповідають вимогам
законодавства.

За таких обставин підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів
попередніх інстанцій та встановлених
обставин справи.

З урахуванням викладеного, судами
першої та апеляційної інстанцій
ухвалено обґрунтовані рішення, які
постановлені з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
підстав для їх скасування не
вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає межі
перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 221-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві відхилити.

Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
07.05.2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 09.10.2013 року у справі № 826/3789/13-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у
порядку та строки, передбачені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, та на неї може
бути подана заява про перегляд судових
рішень Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ю.І.Цвіркун

Судді
Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук