Справа № 813/6294/13-а
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 р.
Справа № 876/15567/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судового засідання
Сердюк О.Ю.,

представника позивача
Сапуги О.Ю.,

представника відповідача
Тістечка Ю.Я.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Блюм Україна" на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 05 листопада
2013 року по справі № 813/6294/13-а за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Блюм Україна" до
Львівської митниці Міністерства
доходів і зборів України, Управління
державного казначейства у
Пустомитівському районі Львівської
області про скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

12.08.2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Блюм Україна"
звернулося в суд з позовом, яким після
уточнення позовних вимог просило
визнати протиправними та скасувати
рішення Львівської митниці
Міністерства доходів і зборів України
про коригування митної вартості
товарів № 209000003/2013/400047/2 від 03.06.2013 року,
№ 20900000/2013/400051/2 від 10.06.2013 року, №
20900000/2013/000066/2 від 15.07.2013 року, картки
відмови в прийнятті митної декларації
№ 209160000/2013/000114від 03.06.2013 року, №
209160000/2013/000121 від 10.06.2013 року, №
209160000/2013/000150 від 15.07.2013 року та
зобов'язати Управління державного
казначейства у Пустомитівському
районі Львівської області повернути
надміру сплачене до державного бюджету
ввізне мито в сумі 27 036,31 грн. та ПДВ в
сумі 59 481,16 грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 05 листопада
2013 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Блюм Україна"
постанову суду першої інстанції
оскаржило, подало апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, просить її
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позов задоволити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
вказує на те, що ним, як декларантом,
було подано всі документи, відповідно
до ст. 53 Митного кодексу України, які
підтверджують митну вартість товарів.
Додаткові документи ним Львівській
митниці не подавались, оскільки така
вимога була необґрунтованою. Крім того,
Львівська митниця неодноразово раніше
розмитнювала товар позивача без
застережень і витребовування
додаткової інформації. Зазначає, що
Львівська митниця при визначенні
вартості товарів користувалася
резервним методом згідно інформації з
невідомих товариству вантажно-митних
декларацій. Тобто, з представлених
документів вбачається, що товариство
підтвердило обґрунтованість заявленої
ціни товару. В зв'язку з прийняттям
Львівською митницею спірного рішення
про коригування митної вартості
товарів та картки відмови у прийнятті
митної декларації, товариством
понесено додаткові витрати, які
підлягають поверненню з Державного
бюджету України.

В судовому засіданні представник
позивача надав пояснення та підтримав
доводи апеляційної скарги, а
представники відповідача заперечив
проти них.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно ч.4 ст. 196
КАС України.

Суд, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно наявного в
матеріалах справи ліцензійного листа,
компанія "Юліус Блюм ГмбХ" надає ТзОВ
"Блюм Україна" виключне та ексклюзивне
право продажу товарів під ТМ "BLUM" на
території України.

12.05.2011 року між компанією "Юліус Блюм
ГмбХ" (Продавець), та ТзОВ "Блюм Україна"
(Покупець) було укладено договір №
12/05/2011, відповідно до якого, з
урахуванням додаткових угод № 1 від
02.06.2011 року та № 2 від 27.06.2011 року до
даного договору, продавець продає, а
покупець купує меблеву фурнітуру
(петельні, роликові та підйомні
системи), монтажні допоміжні засоби, а
тому числі комплектуючі інші механізми
та обладнання інструменти, свердлильні
верстати,комплектуючі і запасні
частини до них (лінійки, столи робочі,
матриці, головки), згідно додатків до
договору, які складаються на кожну
поставку і є його невід'ємною частиною.

Поставка здійснюється на умовах СІР
Пасіки-Зубрицькі (Україна), витрати по
перевезенню несе Продавець.

Згідно пп. 3.2, 3.3 договору в ціну товару
включається вартість страхування
товару, тари, транспортного збору,
упаковки і маркування та доставка до
складу покупця, а загальна вартість
договору становить 100000000,00 євро. Оплата
товару здійснюється до 10 числа місяця,
наступного за місяцем, в якому видано
інвойс, але не пізніше 90 днів з дати
видачі інвойсу, в євро в повному обсязі
на рахунок продавця безготівковим
банківським переказом (пункт 4.1). Згідно
п. 2.4, право власності на товар
переходить до покупця в момент
передачі товару перевізнику. Дія
договору закінчується 31.12.2015 року.

В додатку № 111 від 29.05.2013 року до
договору купівлі-продажу від 12.05.2011
року від 12.05.2011 року перелічено
найменування товару, що придбавався
позивачем, на загальну суму 87030,73 грн.

В додатку № 112 від 05.06.2013 року до
договору купівлі-продажу від 12.05.2011
року від 12.05.2011 року перелічено
найменування товару, що придбавався
позивачем, на загальну суму 107078,59 грн.

В додатку № 121 від 11.07.2013 року до
договору купівлі-продажу від 12.05.2011
року від 12.05.2011 року перелічено
найменування товару, що придбано
позивачем, на загальну суму 80219,68 грн.

Згідно рахунків-фактур, виставлених
подавцем компанією "Юліус Блюм ГмбХ"
покупцю ТзОВ "Блюм Україна", за період з
29.05.2013 року по 11.07.2013 року останнім було
придбано ТМЦ на загальну суму 274329,00
євро. В рахунку вказані номери
замовлення, транспортної накладної,
перевізник.

Після цього ТзОВ "Блюм Україна" 03.06.2013
року подало до митного оформлення
митну декларацію № 209160000/2013/008449 на
вантаж. На підтвердження заявленої
митної вартості товару до митної
декларації, згідно реквізитів таких
документів, було додано
рахунки-фактури № 981529, 981530, 981531, 981532 від
29.05.2013 року, копії яких наявні в
матеріалах справи.

Крім того, ТзОВ "Блюм Україна" 10.06.2013
року подало до митного оформлення
митну декларацію № 209160000/2013/008811 на
вантаж. На підтвердження заявленої
митної вартості товару до митної
декларації, згідно реквізитів таких
документів, було додано
рахунки-фактури № 984239, 984240, 984241, 984242 від
05.06.2013 року, копії яких наявні в
матеріалах справи.

Також, ТзОВ "Блюм Україна" 15.07.2013 року
подало до митного оформлення митну
декларацію № 209160000/2013/0010631 на вантаж. На
підтвердження заявленої митної
вартості товару до митної декларації,
згідно реквізитів таких документів,
було додано рахунки-фактури № 100006, 100007,
100008 від 11.07.2013 року та додаткову угоду №
1 від 02.06.2011 року до договору
купівлі-продажу № 12/05/2011 від 12.05.2011 року,
відповідно до якого, з урахуванням,
копії яких наявні в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
наданих до митного оформлення
документів, на думку Львівської
митниці, не було достатньо для
визначення митної вартості товару у
зв'язку із чим митним органом
сформовано повідомлення-вимогу про
необхідність подання додаткових
документів, за умови яких може бути
визначено митну вартість товару.

03.06.2013 року Львівською митницею було
прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів №
209000003/2013/400047/2, в якому зазначено, що
митна вартість імпортованих товарів не
може бути визнана за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються, у
зв'язку із відсутністю відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів. За
результатами проведеної процедури
консультації з декларантом згідно з ст.
57 МКУ досягнуто згоди щодо
неможливості застосування наступних
методів визначення митної вартості , а
саме, методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б
(ст. 60 МКУ) з причини відсутності у
митного органу та декларанта
інформації про ідентичні та подібні
(аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ)
та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причини
відсутності вартісної основи для
розрахунку митної вартості в митного
органу та декларанта. Декларанту був
наданий перелік додаткових документів,
на підставі яких митна вартість може
бути визнана: інформацію щодо
наявності або відсутності факту сплати
платежів за використання торгівельної
марки; банківських платіжних
документів, що стосуються оцінюваного
товару; висновків про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями; інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини. Коригування
митної вартості ґрунтується на раніше
визначених митними органами митних
вартостях ВМД № 100250000/13/14803від 07.05.2013
року.

Також на основі цього рішення було
видано картку відмови у прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 209160000/2013/00114.

10.06.2013 року Львівською митницею було
прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів № 20900000/2013/400051/2,
в якому зазначено, що митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визнана за ціною договору щодо товарів,
які імпортуються, у зв'язку із
відсутністю відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів. За
результатами проведеної процедури
консультації з декларантом згідно з ст.
57 МКУ досягнуто згоди щодо
неможливості застосування наступних
методів визначення митної вартості, а
саме, методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б
(ст. 60 МКУ) з причини відсутності у
митного органу та декларанта
інформації про ідентичні та подібні
(аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ)
та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причини
відсутності вартісної основи для
розрахунку митної вартості в митного
органу та декларанта. Декларанту був
наданий перелік додаткових документів,
на підставі яких митна вартість може
бути визнана: базовий прас-лист
виробника, висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини. Коригування
митної вартості ґрунтується на раніше
визначених митними органами митних
вартостях ВМД № 100270000/13/196304від 22.03.2013
року.

Також на основі цього рішення було
видано картку відмови у прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 209160000/2013/00150.

15.07.2013 року Львівською митницею було
прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів № 20900000/2013/000066/2,
в якому зазначено, що митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визнана за ціною договору щодо товарів,
які імпортуються, у зв'язку із
відсутністю відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів. За
результатами проведеної процедури
консультації з декларантом згідно з ст.
57 МКУ досягнуто згоди щодо
неможливості застосування наступних
методів визначення митної вартості , а
саме, методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б
(ст. 60 МКУ) з причини відсутності у
митного органу та декларанта
інформації про ідентичні та подібні
(аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ)
та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причини
відсутності вартісної основи для
розрахунку митної вартості в митного
органу та декларанта. Декларанту був
наданий перелік додаткових документів,
на підставі яких митна вартість може
бути визнана: інформацію щодо
наявності або відсутності факту сплати
платежів за використання торгівельної
марки; банківських платіжних
документів, що стосуються оцінюваного
товару; висновків про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями; інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини. Коригування
митної вартості ґрунтується на раніше
визначених митними органами митних
вартостях ВМД № 100250000/13/14803 від 07.05.2013
року.

Також на основі цього рішення було
видано картку відмови у прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 209160000/2013/00121.

Спірні правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються Митним кодексом
України від 13.03.2012 року № 4495-VI (надалі -
МК України).

Митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари (ст. 49
МК України).

Відповідно до ст. 51 МК України, митна
вартість товарів, що ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, визначається
відповідно до гл. 9 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 52 МК України,
декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: 1) заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом; 2) подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

У ст. 53 МК України передбачено, що
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення. Документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є: 1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо
здійснювалося страхування, - страхові
документи, а також документи, що
містять відомості про вартість
страхування.

Разом з тим, у ст. 53 Кодексу передбачено,
що у разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Крім того, у разі якщо орган доходів і
зборів має обґрунтовані підстави
вважати, що існуючий взаємозв'язок між
продавцем і покупцем вплинув на
заявлену декларантом митну вартість,
декларант або уповноважена ним особа
на письмову вимогу органу доходів і
зборів, крім документів, зазначених у
частинах другій та третій цієї статті,
подає (за наявності) такі документи: 1)
виписку з бухгалтерських та
банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; 2) довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам; 3)
розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа
за власним бажанням може подати
додаткові наявні у них документи для
підтвердження заявленої ними митної
вартості товару.

Як встановлено судом, позивачем надано
відповідачу для митного оформлення
імпортованого товару документи, що
передбачені ч. 2 ст. 53 МК України.

Водночас, після проведення
консультацій з Львівською митницею,
під час яких остання сформувала вимогу
щодо необхідності подання додаткових
документів, перелік яких не виходить за
рамки, передбачені ст. 53 МК України,
позивачем не було надано Львівській
митниці жодних витребуваних
додаткових документів на
підтвердження числових значень
складових митної вартості товарів, що
унеможливило визначення відповідачем
митної вартості товару за першим
методом - ціною договору.

Судом не береться до уваги твердження
позивача про відсутність необхідності
подавати будь-які додаткові документи
на підтвердження митної вартості
товарів в зв'язку з тим, що аналогічні
та ідентичні товари неодноразово
ввозились на митну територію України, і
митний орган має всю додаткову
інформацію щодо товару, який ввозиться.
Суд вважає за необхідне зазначити, що
згідно зі ст. 318 МК України митному
контролю підлягають усі товари,
транспортні засоби комерційного
призначення, які переміщуються через
митний кордон України. Митний контроль
здійснюється виключно органами
доходів і зборів відповідно до цього
Кодексу та інших законів України.
Митний контроль передбачає виконання
органами доходів і зборів мінімуму
митних формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи. Також, зі змісту ст. 54 МК України
випливає, що контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється органом доходів і зборів
під час проведення митного контролю і
митного оформлення шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості під час кожного конкретного
оформлення товарів, які ввозяться на
митну територію України. З урахуванням
наведеного, декларант зобов'язаний
подавати обов'язкові та додаткові
документи під час кожного митного
оформлення товарів.

В постанові Верховного суду України
від 10.04.2012 року № 21-52а12 зазначено, що
митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості і з цією
метою мають повноваження
витребовувати додаткові документи для
перевірки правильності зазначеної
митної вартості товару в разі
наявності підстав для сумніву в
правильності митної оцінки товару, що
переміщується через митний кордон
України. Митниця може вимагати, а
суб'єкт господарювання має надати лише
належні документи для перевірки та
підтвердження правильності зазначеної
митної вартості товару. Надання
неналежних документів не може
вважатися виконанням вимог митного
органу щодо підтвердження митної
вартості товарів.

Аналогічна позиція викладена і в
постанові Верховного Суду України від
16.01.2012 року № 21-377а11, де зазначено, що
митний орган має повноваження
витребовувати додаткові документи для
перевірки правильності зазначеної
митної вартості товару в разі
наявності підстав для сумніву в
правильності митної оцінки товару, що
переміщується через митний кордон
України. Суди попередніх інстанцій
встановили, що у Митниці виник
обґрунтований сумнів щодо
правильності заявленої митної
вартості товару, а оскільки суб'єкт
господарювання відмовився надати
додаткові документи для її
підтвердження, то митний орган,
відповідно до митного законодавства,
обґрунтовано прийняв картку відмови та
визначив митну вартість товару за
ціною угоди щодо аналогічних товарів.
Таким чином, судом відхиляються
посилання позивача на відсутність
необхідності йому подавати інформацію
щодо наявності або відсутності факту
сплати платежів за використання
торгівельної марки; банківських
платіжних документі, що стосуються
оцінюваного товару; висновків про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями; інформація біржових
організацій про вартість товару або
сировини; базовий прайс-лист виробника;
інформація зовнішньоторгівельних
організацій щодо вартості сировини,
оскільки зазначене не входить до
виключного переліку підстав для
відмови митного органу у митному
оформленні товарів, які визначені
частиною 6 ст. 54 МК України.

Заперечень щодо проведення процедури
консультацій у позивача немає.

Щодо застосування Львівською митницею
резервного методу визначення митної
вартості товару, то суд вважає, що такий
застосовано обґрунтовано, оскільки.

Відповідно до ст. 57 МК України,
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності. У разі неможливості
визначення митної вартості товарів
згідно з положеннями статей 59 і 60 цього
Кодексу за основу для її визначення
може братися або ціна, за якою
ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи. У разі якщо неможливо
застосувати жоден із зазначених
методів, митна вартість визначається
за резервним методом відповідно до
вимог, встановлених статтею 64 цього
Кодексу.

Приймаючи самостійне рішення про
визначення митної вартості
імпортованого товару за шостим
(резервним) методом, відповідач
покликався на неможливість
застосування попередніх методів.

Перевіряючи правомірність
застосування методів визначення
митної вартості, суд керується ст. 58
Митного кодексу України, за якою перший
метод визначення митної вартості може
бути використаний лише за умови, якщо
дані, заявлені декларантом,
підтверджені документально та є
достовірними, підтверджені
документально або визначені кількісно
і достовірні та/або наявна хоча б одна
із складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Як вже було зазначено вище, судом
досліджувались документи, надані до
митного оформлення товару за ціною
договору, тобто за першим методом. З
написів від 03.06.2013 року, 10.06.2013 року, та
15.07.2013 року, які були здійснені на
декларація митної вартості Львівською
митницею вбачається, що ТзОВ "Блюм
Україна" не подало жодних додаткових
документів згідно вимог Львівської
митниці, а тих, що були подані - не
виявилося достатньо для застосування
жодного, окрім резервного методу,
оскільки була відсутня цінова
інформація щодо ідентичних товарів,
щодо вартості подібних товарі,
відсутня документально підтверджена
числова інформація для здійснення
економічного розрахунку згідно вимог
ст.ст. 62 та 63 МК України. Також, митному
органу не подано інформації про
вартість операцій з подібними
(аналогічними) товарами, які продано на
експорт в Україну і час експорту яких
збігається з часом експорту оцінюваних
товарів (метод третій) та про продаж на
митній території України у незмінному
стані ідентичних (аналогічних) або
подібних товарів (метод четвертий).
Щодо застосування п'ятого методу, то
при застосуванні такого береться
надана виробником товарів, що
оцінюються, інформація про вартість
товарів, якої у розпорядженні
Львівської митниці на час оформлення
ТзОВ "Блюм Україна" не було.

Тобто, суд першої інстанції дійшов до
правильного висновку, що відповідач
мав усі правові підстави для
застосування резервного методу № 6.

У відповідності до наказу Міністерства
фінансів України "Про затвердження
форми рішення про коригування митної
вартості товарів, Правил заповнення
рішення про коригування митної
вартості товарів та Переліку
додаткових складових до ціни договору"
від 24.05.2012 року № 598, в графі 33 "Обставини
прийняття Рішення та джерела
інформації, що використовувалися
митним органом для визначення митної
вартості" зазначаються причини, через
які митна вартість імпортованих
товарів не може бути визначена за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції), у
тому числі: неподання основних
документів, які підтверджують
відомості про заявлену митну вартість
товарів (згідно з переліком та
відповідно до умов, наведених у статті
53 Кодексу); невірно проведений
розрахунок митної вартості;
невідповідність обраного декларантом
або уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 розділу III
Кодексу; надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Зазначається послідовність
застосування методів визначення
митної вартості та причин, через які не
був застосований кожний з методів, що
передує методу, обраному митним
органом.

У графі також вказується про
проведення процедури консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору методів
визначення митної вартості товарів
відповідно до вимог статей 59 - 61
Кодексу. Результати проведеної
консультації, а також причини, через
які не можуть бути застосовані методи
визначення митної вартості товарів за
ціною договору щодо ідентичних,
подібних (аналогічних) товарів
(наприклад, відсутня інформація щодо
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів), фіксуються у
графі.

Посилання на використання цінової бази
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи Держмитслужби у Рішенні
допускається тільки при визначенні
митної вартості відповідно до положень
статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов'язковим
зазначенням номера та дати митної
декларації, яка була взята за основу
для визначення митної вартості
оцінюваних товарів, з поясненнями щодо
зроблених коригувань на обсяг партії
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів, умов поставки, комерційних
умов тощо.

У випадку визначення митної вартості
оцінюваних товарів із застосуванням
резервного методу (стаття 64 Кодексу)
зазначаються докладна інформація та
джерела, які використовувалися митним
органом при її визначенні.

Недотримання таких умов також свідчить
про наявність підстав для скасування
спірного рішення.

Судом під час розгляду справи не
виявлено недотримання Львівською
митницею вимог вище перелічених
статтей.

Таким чином, відповідачем дотримано
процедуру при обранні методу
визначення митної вартості товару, та
не допущено порушень прав декларанта.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України,
митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: 1) невірно проведеного
декларантом або уповноваженою ним
особою розрахунку митної вартості; 2)
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; 3) невідповідності
обраного декларантом або
уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу; 4) надходження до митного
органу документально підтвердженої
офіційної інформації митних органів
інших країн щодо недостовірності
заявленої митної вартості.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновким суду першої
інстанції, що вимоги про скасування
рішень Львівської митниці про
коригування митної вартості товарів №
209000003/2013/400047/2 від 03.06.2013 року; №
20900000/2013/400051/2 від 10.06.2013 року; №
20900000/2013/000066/2 від 15.07.2013 року, а також
карток відмови в прийнятті МД №
209160000/2013/000114від 03.06.2013 року; №
209160000/2013/000121 від 10.06.2013 року; №
209160000/2013/000150 від 15.07.2013 року, є
необґрунтованими, а тому вони
задоволенню не підлягають.

Відмова у задоволенні цих вимог
унеможливлює задоволення зобов'язання
відповідача-2 повернути на рахунок
позивача надміру сплачені до
державного бюджету кошти в сумі 27036,31
грн. ввізного мита та 59481,16 грн. ПДВ.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дір
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
дійшов до вірних висновків, приймаючи
рішення по суті спірних правовідносин.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Блюм
Україна"- залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 05 листопада
2013 року по справі № 813/6294/13-а - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Р.Б. Хобор