Справа № 810/2161/14
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2014 року № 810/2161/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Лапій С.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Києві справу за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Край-2» до
державної екологічної інспекції у
Харківській області про визнання
протиправним та скасування припису, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Край-2» звернулось до суду з
позовом до державної екологічної
інспекції у Харківській області, в
якому просить визнати протиправним та
скасувати припис від 03.03.2014 № 07-25/77.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
висновки відповідача про порушення
позивачем вимог природоохоронного
законодавства є необґрунтованими, а
прийнятий на їх підставі припис -
протиправним.

До судового засідання сторони, належно
повідомлені про час, дату та місце
розгляду справи, не з'явились.

Представник позивача звернувся до суду
з письмовим клопотанням, яким
підтримав позовні вимоги у повному
обсязі, просив позов задовольнити та
розглядати справу за його відсутності.

Відповідач надав суду письмові
заперечення проти позову, у яких
просить відмовити у його задоволенні з
тих підстав, що позивачем порушено
вимоги природоохоронного
законодавства, у зв'язку з чим
оскаржуваний припис є обґрунтованим.

На підставі ч. 4 ст. 122 та ч. 6 ст. 128 КАС
України судом прийнято рішення про
розгляд справи у порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх у сукупності, судом
встановлено наступне.

Посадовими особами Державної
екологічної інспекції у Харківській
області з 20.02.2014 по 26.02.2014 проведено
планову перевірку дотримання вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
речовинами. За результатами перевірки
складено Акт № 233/01-03/07-09 (далі - Акт
перевірки), згідно висновків якого
встановлено порушення наступних вимог:
ст. 20-2 Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища",
ст. 11 Закону України "Про охорону
атмосферного повітря", ст.ст. 17, 26,
Закону України "Про відходи", а саме:
підприємство не надало інформацію
стосовно виробничого обладнання, що
знаходиться на балансі або у
використанні Філії "Магазину № 10" ТОВ
"Край-2", інформацію стосовно фактично
використаної сировини для
виготовлення готової продукції за
період з 2011 року по IV кв. 2013 року,
інформацію щодо фактично виготовленої
продукції за цей же період, інформацію
щодо наявного на балансі та у
використанні Філії "Магазину № 10" ТОВ
"Край-2" автотранспорту, звіту про
витрати на охорону навколишнього
природного середовища та екологічні
платежі за 2011 - 2013 роки; викиди
забруднюючих речовин на Філії "Магазин
№10" ТОВ "Край-2" здійснюються без
відповідного дозволу, первинний облік
відходів, що утворюються, зберігаються
та видаляються на Філії "Магазин № 10"
ТОВ "Край-2" не ведеться,
Держстатзвітність № 1-відходи не
здається, Філією "Магазин № 10" ТОВ
"Край-2" не проведено паспортизацію та
інвентаризацію відходів, виявлено
змішування ресурсоцінних відходів у
металевому контейнері, (відходи
картону, поліетилену та деревини
(некондиційний дерев'яний ящик), не
надано акти виконаних робіт до
договорів з ПП "Мега-Транс" від 01.11.2011
року № 1284 про надання послуг з вивозу
та утилізації ТПВ, не надано акти
виконаних робіт до договору з ТОВ
"Харків-Еко" від 01.10.2013 р. за № 2013/1001-01 по
наданню послуг із збору,
транспортування, зберігання та
утилізації промислових відходів,
інформацію стосовно кількості
утвореної стрейчплівки та картону не
надано, інформацію стосовно кількості
утвореної тари та пакувальних
матеріалів не надано, договір на вивіз
тари та пакувальних матеріалів
відсутній.

Не погоджуючись з висновками Акту
перевірки, позивачем подано
заперечення до Державної екологічної
інспекції у Харківській області.

На підставі Акту перевірки
відповідачем 03.03.20134 винесено Припис №
07-25/77, яким позивачу приписано:

- Розробити план оргтехзаходів по
усуненню виявлених недоліків, з
встановленням термінів та
відповідальних виконавців, затвердити
його відповідним наказом. Копію наказу
і плану представити Державній
екологічній інспекції у Харківській
області;

- Надати до Держекоінспекції
інформацію стосовно виробничого
обладнання, що знаходяться на балансі
або у використанні Філії "Магазину № 10"
ТОВ "Край-2" за адресою: Харківська обл.,
Дергачівський р-н., с. Мала Данилівка,
вул. Кільцевий шлях, 4а;

- Надати до Держекоінспекції
інформацію стосовно фактично
використаної сировини для
виготовлення готової продукції за
період з з 2011 року по IV кв. 2013 року;

- Надати до Держекоінспекції
інформацію стосовно кількості
фактично виготовленої продукції
Філією "Магазину № 10" ТОВ "Край-2";

- Надати до Держекоінспекції
інформацію стосовно наявного на
балансі та (або) у використанні Філії
"Магазин № 10" ТОВ "Край-2"
автотранспорту;

- Надати до Держекоінспекції належним
чином завірену копію звіту "Про витрати
на охорону навколишнього природного
середовища" та екологічні платежі за 2011
- 2013 роки;

- Отримати дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря;

- Надати до Держекоінспекції довідку
про час роботи технологічного
обладнання, від якого здійснювалися
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря з 16.06.2011 р. до
моменту отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в годинах; копію
дозволу на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря, копію титульної
сторінки і табл. 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, з
інвентаризації стаціонарних джерел
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря; копію табл. 6.2 з
документів у яких обгрунтовуються
обсяги забруднюючих речовин в
атмосферне повітря;

- Налагодити ведення первинного обліку
відходів по формі 1-ВТ у відповідності
до наказу Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 07.07.2008 № 342;

- Щорічно у встановленому порядку
звітувати за формою Держстатзвітності
№1-відходи;

- Провести паспортизацію та
інвентаризацію відходів;

- Після проведення паспортизації та
інвентаризації відходів, що
утворюються при здійсненні власної
діяльності Філією "Магазин № 10" ТОВ
"Край-2" та у разі перевищення
граничного показника загального
утворення відходів Пгз, що дорівнює 1000
умовних одиниць, Філії "Магазину № 10"
ТОВ "Край-2" вирішити питання щодо
отримання дозволу та ліміту на
утворення та розміщення відходів;

- У разі встановлення граничного
показника загального утворення
відходів Пгз, менше 1000 умовних одиниць,
Філії "Магазину № 10" ТОВ "Край-2"
вирішити питання щодо подання
декларації утворення відходів;

- В подальшому не допускати змішування
ресурсоцінних відходів Філією
"Магазину № 10" ТОВ "Край-2", для
утилізації яких в Україні існує
відповідна технологія;

- Надати до Держекоінспекції належним
чином завірені копії актів виконаних
робіт до договору з ПП "Мега-Транс" від
01.11.2011 р. за № 1284, за період 2013 року;

- Надати до Держекоінспекції належним
чином завірені копії актів виконаних
робіт до договору з ТОВ "Харків-Еко" від
01.10.2013 р. за № 2013/1001-01, за період 2011 - 2013
років;

- Надати до Держекоінспекції
інформацію стосовно кількості
утвореної тари та пакувальних
матеріалів Філією "Магазину № 10" ТОВ
"Край-2" при здійсненні власної
діяльності, відповідно до постанови
КМУ від 06.07.2001 № 915 за 2013 рік;

- Заключити договір з відповідною
організацією на вивіз тари та
пакувальних матеріалів відповідно до
постанови КМУ № 915 від 06.07.2001р.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх у сукупності, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими,
виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю) визначаються Законом
України № 877-V "Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності"; правові,
організаційні та економічні засади
діяльності, пов'язаної із запобіганням
або зменшенням обсягів утворення
відходів, їх збиранням, перевезенням,
зберіганням, обробленням, утилізацією
та видаленням, знешкодженням та
захороненням, а також з відверненням
негативного впливу відходів на
навколишнє природне середовище та
здоров'я людини на території України,
визначається Законом України №187/98-ВР
"Про відходи", а правові засади
здійснення викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
врегульовано Законом України "Про
охорону атмосферного повітря".

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Як встановлено судом, філія "Магазин №
10" ТОВ "Край-2" є відокремленим
структурним підрозділом ТОВ "Край-2" та
являє собою гіпермаркет "Країна", що
розміщується в частині нежитлових
приміщень, які знаходяться в
Торгівельно-розважальному комплексі
"Магелан" (далі - ТРК "Магелан") за
адресою: Харківська область,
Дергачівський р-н., смт. Мала Данилівка,
вул Кільцевий шлях, 4а, на підставі
договору оренди № 44/11 від 16.06.2011,
укладеному між ТОВ "Край-2" та ПП
"Алгол-2003".

Основним видом діяльності, який
здійснює позивач, є роздрібна торгівля
в неспеціалізованих магазинах
переважно продуктами харчування,
напоями та тютюновими виробами.

Щодо п.п. 2, 3, 4, 5, 15, 16 Припису, якими
відповідач зобов'язав позивача надати
інформацію стосовно виробничого
обладнання, яке знаходиться на балансі
або у використанні Філії "Магазин № 10",
інформацію стосовно фактично
використаної сировини для
виготовлення готової продукції за
період з 2011 року по IV кв. 2013 року,
інформацію стосовно кількості
фактично виготовленої продукції
Філією "Магазин № 10", інформацію
стосовно наявного на балансі та (або) у
використанні Філії "Магазин № 10"
автотранспорту, копії актів виконаних
робіт до договору з ПП "Мега-Транс" від
01.11.2011 р. № 1284 (за період 2013 року), копії
актів виконаних робіт до договору з ТОВ
"Харків- Еко" від 01.10.2013 за № 2013/1001-01 (за
період 2011 - 2013 р.р.), суд зазначає
наступне.

На обґрунтування зазначених вимог
Припису відповідач посилається на ст.
20-2 Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища".

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 20-2 Закону
України "Про охорону навколишнього
природного середовища" до компетенції
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику із
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів, у сфері охорони
навколишнього природного середовища
належить одержання безоплатно в
установленому порядку необхідних для
виконання покладених на нього завдань
інформації, документів і матеріалів
від державних органів та органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ і організацій усіх форм
власності та їх посадових осіб,
фізичних осіб.

Проте, прав та обов'язків для суб'єктів
господарювання вказана норма закону не
встановлює.

Відповідачем жодним чином не
обґрунтовано необхідність надання
вказаних у п.п. 2, 3, 4, 5, 15, 16 Припису
документів та інформації для
здійснення покладених на нього
завдань.

До того ж, відповідно до ч. 8 ст. 7 Закону
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" припис -
обов'язкова для виконання у визначені
строки письмова вимога посадової особи
органу державного нагляду (контролю)
суб'єкту господарювання щодо усунення
порушень вимог законодавства. Припис
не передбачає застосування санкцій
щодо суб'єкта господарювання. Припис
видається та підписується посадовою
особою органу державного нагляду
(контролю), яка здійснювала перевірку.

З викладеного слідує, що припис є актом
владного реагування, який виноситься
органом державної влади у випадках,
коли виявлено порушення закону з боку
суб'єкта господарювання. При цьому,
таке порушення має очевидний характер,
є дійсним (триваючим) і має бути
припиненим внаслідок винесення
припису.

Отримання будь-яких документів чи
інформації від державних органів та
органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ і організацій
усіх форм власності та їх посадових
осіб, фізичних осіб не може
здійснюватися шляхом винесення
припису, оскільки це суперечить змісту
припису та його правовій природі,
визначеній ч. 8 ст. 7 Закону України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності".

Отже, оскаржуваний Припис в частині п.п.
2, 3, 4, 5, 15, 16 є протиправним.

Також необґрунтованим є покладення
відповідачем згідно п. 7 Припису на
позивача обов'язку щодо отримання
дозволу на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря.

Так, згідно ст. 11 Закону України "Про
охорону атмосферного повітря" для
забезпечення екологічної безпеки,
створення сприятливого середовища
життєдіяльності, запобігання
шкідливому впливу атмосферного
повітря на здоров'я людей та навколишнє
природне середовище здійснюється
регулювання викидів найбільш
поширених і небезпечних забруднюючих
речовин, перелік яких встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Перелік забруднюючих речовин
переглядається Кабінетом Міністрів
України не менше одного разу на п'ять
років за пропозицією центрального
органу виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
охорони навколишнього природного
середовища, і центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
охорони здоров'я.

За поданням обласних, Київської,
Севастопольської міських державних
адміністрацій, органу виконавчої влади
Автономної Республіки Крим з питань
охорони навколишнього природного
середовища і центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері санітарного та
епідемічного благополуччя населення,
органи місцевого самоврядування з
урахуванням особливостей екологічної
ситуації регіону, населеного пункту
можуть додатково встановлювати
перелік забруднюючих речовин, за якими
здійснюється регулювання їх викидів на
відповідній території.

За поданням обласних, Київської,
Севастопольської міських державних
адміністрацій, органу виконавчої влади
Автономної Республіки Крим з питань
охорони навколишнього природного
середовища і центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері санітарного та
епідемічного благополуччя населення,
органи місцевого самоврядування, у
разі перевищення нормативів
екологічної безпеки, на відповідній
території затверджують відповідно до
закону програми оздоровлення
атмосферного повітря, здійснюють
заходи щодо зменшення забруднення
атмосферного повітря.

Викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами можуть здійснюватися після
отримання дозволу, виданого суб'єкту
господарювання, об'єкт якого належить
до другої або третьої групи, обласними,
Київською, Севастопольською міськими
державними адміністраціями, органом
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань охорони
навколишнього природного середовища
за погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері санітарного та
епідемічного благополуччя населення.

Викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами можуть здійснюватися на
підставі дозволу, виданого суб'єкту
господарювання, об'єкт якого належить
до першої групи, центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері охорони навколишнього
природного середовища, за погодженням
з центральним органом виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері санітарного та епідемічного
благополуччя населення.

До першої групи належать об'єкти, які
взяті на державний облік і мають
виробництва або технологічне
устаткування, на яких повинні
впроваджуватися екологічно безпечні
технології та методи керування. До
другої групи належать об'єкти, які
взяті на державний облік і не мають
виробництв або технологічного
устаткування, на яких повинні
впроваджуватися екологічно безпечні
технології та методи керування. До
третьої групи належать об'єкти, які не
належать до першої і другої груп.

Відповідно до пп. 1.15.5 Інструкції про
зміст та порядок складання звіту
проведення інвентаризації викидів
забруднюючих речовин на підприємстві,
затвердженої наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища та ядерної безпеки України
від 10.02.1995 № 7 (далі - Інструкція № 7)
стаціонарне джерело забруднення
атмосфери - підприємство, цех, агрегат,
установка або інший нерухомий об'єкт,
що зберігає свої просторові координати
протягом певного часу і здійснює
викиди забруднюючих речовин в
атмосферу.

Аналогічне визначення містить пп. 14.1.230
п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України,
зокрема, стаціонарне джерело
забруднення - підприємство, цех,
агрегат, установка, що зберігає свої
просторові координати протягом
певного часу і здійснює викиди
забруднюючих речовин в атмосферу
та/або скиди забруднюючих речовин у
водні об'єкти.

У той же час, зі змісту Акту перевірки
слідує, що стаціонарним джерелом
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря є: мукопросіювач
(джерело викидів - труба), ротаційні
печі (джерело викидів - труба),
приміщення замісу тіста на ділянці
пекарні (джерело викидів - труба
витяжної системи), приміщення
кондитерського цеху - (ділянка з мийки
посуду, тари, інвентаря) (труба витяжної
системи з механічним спонуканням);
приміщення мийки тари рибного цеху
(джерело викидів - труба витяжної
системи), два електрогрилі (труба
витяжної системи з механічним
спонуканням), два електрогрилі (джерело
викидів - труба витяжної системи з
механічним спонуканням), ділянка
виготовлення пельменів (джерело
викидів - труба витяжної системи з
механічним спонуканням), приміщення
м'ясного цеху (джерело викидів - ділянка
мийки тари, інвентарю) (джерело викидів
- труба витяжної системи з механічним
спонуканням), приміщення мийки
інвентарю кулінарного цеху (джерело
викидів - труба витяжної системи з
механічним спонуканням).

З урахуванням вказаного у
нормативно-правових актах визначення
стаціонарного джерела забруднення
атмосфери ділянка мийки тари, ділянка
виготовлення пельменів, труба витяжки,
тощо не можуть бути віднесені до таких
об'єктів за своїми характеристиками. Ці
окремі елементи приміщень чи системи
витяжки не являються ні окремими
підприємствами, ні окремими цехами, ні
окремими агрегатами, а ні окремим
устаткуванням.

Щодо інших вказаних у Акті перевірки
стаціонарних джерел, а саме: ротаційних
печей, мукопросіювача та двох
електрогрилів, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 29.11.2001 № 1598 затверджено Перелік
найбільш поширених і небезпечних
забруднюючих речовин, викиди яких в
атмосферне повітря підлягають
регулюванню (далі - Перелік
забруднюючих речовин).

Як зазначено позивачем, в процесі
експлуатації ротаційних печей,
мукопросіювача та двох електрогрилей
не здійснюються викиди речовин, які
входять до Переліку забруднюючих
речовин, а отже їх використання не
потребує жодних дозвільних документів.

При цьому, перелік типів устаткування,
для яких розробляються нормативи
граничнодопустимих викидів
забруднюючих речовин із стаціонарних
джерел затверджено наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України № 317 від
16.08.2004.

Жодне із переліченого в Акті перевірки
устаткування не віднесено до
вищезазначеного переліку типів
устаткування, за якими розробляються
нормативи граничнодопустимих викидів
забруднюючих речовин із стаціонарних
джерел.

Відомостей, з яких підстав та за яким
критерієм мукопросіювач, ротаційні
печі та електрогрилі відповідачем
віднесено до того типу устаткування,
яке здійснює викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря, а отже
потребує отримання відповідного
дозволу, Акт перевірки не містить.

Крім того, відповідачем не доведено, що
в приміщеннях рибного, м'ясного та
кондитерського цехів, що вказані в Акті
перевірки, утворюються речовини, які
визначено Переліком забруднюючих
речовин.

Так, Указом Президента України від
13.04.2011 № 454/2011 затверджено положення
"Про Державну екологічну інспекцію
України" (далі - Положення № 454).

Пунктом 1 Положення № 454 визначено, що
Державна екологічна інспекція України
(Держекоінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра екології та
природних ресурсів України.
Держекоінспекція України входить до
системи органів виконавчої влади та
утворюється для забезпечення
реалізації державної політики із
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів.

Пунктом 6 Положення № 454
Держекоінспекції України для
виконання покладених на неї завдань
надано право, зокрема:

- виконувати відбір проб та
інструментально-лабораторні
вимірювання показників складу і
властивостей викидів стаціонарних та
пересувних джерел забруднення
атмосферного повітря, грунтів, вод
лляльних, баластних, зворотних,
поверхневих та морських, вимірювання
показників складу та властивостей
підземних вод у пробах із
спостережувальних свердловин на
об'єктах, що обстежуються, та
вимірювання екологічних показників
нафтопродуктів (бензину
автомобільного та дизельного палива),
які реалізуються шляхом оптової та
роздрібної торгівлі суб'єктами
господарювання (підпункт 9);

- виконувати в установленому порядку
арбітражні вимірювання концентрацій
забруднюючих речовин у контрольних
пробах (підпункт 21).

Відповідач є територіальним органом
Державної екологічної інспекції
України.

Проте, як встановлено судом, в ході
перевірки відбір проб та
інструментально-лабораторні
вимірювання показників складу і
властивостей викидів стаціонарних та
пересувних джерел забруднення
атмосферного повітря, вимірювання
концентрацій забруднюючих речовин в
установленому порядку не
здійснювалося.

Тобто, під час проведення перевірки
відповідач не скористався наданими
підпунктами 9, 21 п. 6 Положення № 454
повноваженнями, внаслідок чого
викладений в Акті перевірки висновок
про статус устаткування як джерел
утворення та викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря є лише
припущенням, і не підтверджений в
установленому законодавством порядку.

В Акті перевірки не наведено
відомостей щодо того, яким чином
посадовими особами відповідача
встановлено факт здійснення позивачем
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря та про які речовини
йдеться.

Отже, відповідачем не доведено факту
здійснення позивачем викидів
забруднюючих речовин в атмосферу.

Як встановлено судом, філією "Магазин №
10" ТОВ "Край-2" провадиться господарська
діяльність, пов'язана з роздрібною
торгівлею продовольчими та
непродовольчими товарами.

Частиною 1 та 3 ст. 263 Господарського
кодексу України визначено, що
господарсько-торговельною є
діяльність, що здійснюється суб'єктами
господарювання у сфері товарного
обігу, спрямована на реалізацію
продукції виробничо-технічного
призначення і виробів народного
споживання, а також допоміжна
діяльність, яка забезпечує їх
реалізацію шляхом надання відповідних
послуг. Господарсько-торговельна
діяльність може здійснюватися
суб'єктами господарювання в таких
формах: матеріально-технічне
постачання і збут; енергопостачання;
заготівля; оптова торгівля; роздрібна
торгівля і громадське харчування;
продаж і передача в оренду засобів
виробництва; комерційне посередництво
у здійсненні торговельної діяльності
та інша допоміжна діяльність по
забезпеченню реалізації товарів
(послуг) у сфері обігу.

Гіпермаркет "Країна" (Філія "Магазин №
10" ТОВ "Край-2") віднесено до об'єктів
невиробничої сфери (установ та
підприємств обслуговування) за
переліком, відповідно до ДБН 360-92**
"Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень".

Тому, застосування понять "рибний цех",
"м'ясний цех", "кулінарний цех" до
будь-яких приміщень гіпермаркету є
умовним, оскільки поняття "цех"
загальноприйнято використовувати у
значенні як виробничий підрозділ
промислового підприємства, яким
гіпермаркет не являється.

Так, зокрема, Правилами безпеки в
газовому господарстві коксохімічних
підприємств і виробництв,
затвердженими наказом Державного
комітету України з промислової
безпеки, охорони праці та гірничого
нагляду від 27.03.2007 № 61, визначено, що цех
- це організаційно та технологічно
відособлений структурний підрозділ, що
прямо або побічно бере участь у
переробці предмета праці в готову
продукцію та складається з сукупності
виробничих ділянок.

ТРК "Магелан", у якому позивач орендує
частину нежитлових приміщень, належить
ПП "Алгол-2003". Під час перевірки
пред'явлено копію договору оренди від
16.06.2011 року № 44/11, що відображено в Акті
перевірки.

Також позивачем надано суду належним
чином завірену копію дозволу
№-147 на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря, який
31.10.2012 видано ПП "Алгол-2003" Державним
управлінням охорони навколишнього
природного середовища в Харківській
області. Цей дозвіл є дійсним та
передбачає право на здійснення викидів
забруднюючих речовин ТРК "Магелан", у
якому позивачем здійснюється
господарська діяльність.

Згідно ч. 4 ст. 4-1 Закону України "Про
дозвільну систему у сфері
господарської діяльності" у разі
надання на підставі договору оренди чи
інших договорів у тимчасове
користування приміщень та обладнання
за умови збереження виду діяльності і
стану цих приміщень та обладнання від
орендаря або іншого користувача не
вимагається отримання документа
дозвільного характеру на їх
використання (експлуатацію), крім
потенційно небезпечних об'єктів та в
разі експлуатації машин, механізмів,
устаткування підвищеної небезпеки,
якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до Переліку видів
діяльності та об'єктів, що становлять
підвищену екологічну небезпеку,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 28 серпня 2013 р. №
808, торговельно-розважальні комплекси
та розміщені в них торгові
підприємства не віднесено до об'єктів
підвищеної небезпеки.

Відповідачем не надано суду будь-яких
доказів того, що позивачем змінено вид
діяльності та стан орендованих
приміщень і обладнання, які
знаходиться в ТРК "Магелан".

Отже, позивач, як орендар частини
нежитлових приміщень ТРК "Магелан" не
зобов'язаний отримувати документи
дозвільного характеру на використання
(експлуатацію) цих приміщень, у тому
числі і дозволів на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, утворення яких відповідачем
не доведено.

Суд також зазначає що покладення
згідно п. 9 Припису на позивача
обов'язку налагодити ведення
первинного обліку відходів по формі №
1-ВТ є протиправним.

Так, згідно п. «г» ч. 1 статті 17 Закону
України "Про відходи" суб'єкти
господарської діяльності у сфері
поводження з відходами зобов'язані на
основі матеріально-сировинних
балансів виробництва виявляти і вести
первинний поточний облік кількості,
типу і складу відходів, що утворюються,
збираються, перевозяться,
зберігаються, обробляються,
утилізуються, знешкоджуються та
видаляються, і подавати щодо них
статистичну звітність у встановленому
порядку.

Типова форма первинної облікової
документації щодо відходів
затверджена наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 07.07.2008 №
342 та зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 09.09.2008 за № 824/15515 "Про
затвердження типової форми первинної
облікової документації № 1-ВТ "Облік
відходів та пакувальних матеріалів і
тари" та Інструкції щодо її заповнення".

Пунктом 3 вказаного наказу передбачено,
що первинний облік за типовою формою та
Інструкцією, затвердженими цим
наказом, здійснюється юридичними
особами всіх форм власності, видів
економічної діяльності та
організаційно-правових форм
господарювання, фізичними
особами-підприємцями, у діяльності
яких утворюються відходи та
використовуються пакувальні матеріали
й тара.

Відповідно до пункту 2.2 "Інструкції
щодо заповнення типової форми
первинної облікової документації №
1-ВТ "Облік відходів та пакувальних
матеріалів і тари", код і найменування
виробничого, технологічного процесу,
установки (устаткування), де
утворюються відходи та
використовується упаковка, наводяться
відповідно до додатка 2 до цієї
Інструкції. У разі відсутності
виробничого, технологічного процесу,
установки (устаткування) в додатку 2 до
цієї Інструкції його найменування
визначається за чинним нормативним
документом (ДСТУ, ГОСТ. ОСТ). У разі
відсутності будь-якого нормативного
документу в заголовку типової форми №
1-ВТ указується найменування
технологічного процесу та його окремої
операції безпосередньо за
документацією підприємства, наприклад,
технологічний процес виготовлення
шпону струганого, операція
розпилювання кряжів на ванчоси;
технологічний процес фасування олії,
операція виготовлення РЕТ-пляшки.

Додаток 2 до вищевказаної Інструкції не
містить в переліку галузей виробничих
та технологічних процесів,
технологічного устаткування
(установок) торгівлю та побутові
відходи. Там зазначені, наприклад:
установки для спалювання на
комерційних підприємствах та в
установах (експлуатація установок для
спалювання > 50 та < 300 МВт
(котлоагрегати); виробничі процеси
(виробництво етилену, виробництво
полістиролу, виробництво вина,
виробництво скла).

У той же час, як встановлено судом,
позивач не здійснює діяльності, яка
входить до переліку виробничих та
технологічних процесів, не має
технологічного устаткування, не
використовує матеріали, які підлягають
обліку відповідно до затвердженої
вищезазначеним наказом Інструкції, а
тому не зобов'язано вести облікову
документацію за формою №1-ВТ.

Так, в процесі господарської
діяльності Філії "Магазин № 10" ТОВ
"Край-2" утворюються побутові відходи.
Тара, у якій постачальники передають
товари позивачу для подальшої
реалізації, є поворотною, тобто такою,
що належить постачальникам та
вивозиться ними ж після вивантаження
товару в гіпермаркеті, що
підтверджується змістом договорів
поставки № 2099 від 18.10.2013 та № 2077 від
10.10.2013.

Пунктом 2.1 розділу II Правил
експлуатації об'єктів поводження з
побутовими відходами, затвердженого
наказом Міністерства регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 04.05.2012 № 196 та
зареєстрованого Міністерством юстиції
України 24.05.2012 за №821/21133, та пунктом 1.2.
розділу 1 Правил визначення норм
надання послуг з вивезення побутових
відходів, затверджених наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 30.07.2010 № 259 та
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 29.09.2010 за №871/18166, Додатком № 2 до
Постанови Кабінету Міністрів України
"Про затвердження Правил надання
послуг з вивезення побутових відходів"
від 10.12.2008 № 1070 визначено, що в
підприємствах торгівлі утворюються
побутові відходи.

Відповідно до п. 1.10 Методики
роздільного збирання побутових
відходів, затвердженої наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва і житлово-комунального
господарства України від 01.08.2011 №133 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 10.10.2011 №1157/19895 (далі - Методика),
компоненти, що входять до складу
твердих побутових відходів, визначають
за такою класифікацією - органічна
складова побутових відходів, що легко
загниває; папір та картон; полімери;
скло; побутовий металобрухт; текстиль;
дерево; небезпечні відходи у складі
побутових відходів; кістки, шкіра, гума.

Згідно п. 1.8 розділу 1 Методичних
рекомендацій з визначення
морфологічного складу твердих
побутових відходів, затверджених
Наказом Міністерства з питань ЖКГ
України від 16.02.2010 № 39 морфологічний
склад твердих побутових відходів
рекомендується визначати за такою
класифікацією: харчові відходи (овочі,
фрукти, відходи садівництва тощо);
папір та картон; полімери (пластик,
пластмаси); скло; чорні метали;
кольорові метали; текстиль; дерево;
небезпечні відходи (батарейки, сухі та
електролітичні акумулятори, тара від
розчинників, фарб, ртутні лампи,
телевізійні кінескопи тощо); кістки,
шкіра, гума; залишок твердих побутових
відходів після вилучення компонентів
(дрібне будівельне сміття, каміння,
вуличний змет тощо).

Отже, відходи, які утворюються в
гіпермаркеті, у т.ч. картон, поліетилен
та деревина, входять до складу
побутових відходів, що виключає
ведення первинної облікової
документації щодо відходів форми № 1-ВТ
"Облік відходів та пакувальних
матеріалів і тари".

Суд також вважає необґрунтованим
покладення на позивача обов'язку щодо
щорічного звітування за формою
Держстатзвітності № 1 - відходи згідно
п. 10 Припису.

Так, згідно ст. 1 Закону України "Про
відходи" поводження з відходами - це
дії, спрямовані на запобігання
утворенню відходів, їх збирання,
перевезення, сортування, зберігання,
оброблення, перероблення, утилізацію,
видалення, знешкодження і захоронення,
включаючи контроль за цими операціями
та нагляд за місцями видалення. Цією ж
статтею закріплено, що операціями
поводження з відходами є збирання,
перевезення, зберігання, сортування,
оброблення (перероблення), утилізація,
видалення, знешкодження і захоронення
відходів.

Обов'язки суб'єктів господарської
діяльності у сфері поводження з
відходами передбачені статтею 17 Закону
України "Про відходи" (зокрема й
обов'язок подавати статистичну
звітність), а саме: запобігати
утворенню та зменшувати обсяги
утворення відходів; забезпечувати
приймання та утилізацію використаних
пакувальних матеріалів і тари, в яких
знаходилася продукція цих підприємств,
установ та організацій - суб'єктів
господарської діяльності, або укладати
угоди з відповідними організаціями на
їх збирання та утилізацію; визначати
склад і властивості відходів, що
утворюються, а також за погодженням із
уповноваженими органами виконавчої
влади у сфері поводження з відходами
ступінь їх небезпечності для
навколишнього природного середовища
та здоров'я людини; на основі
матеріально-сировинних балансів
виробництва виявляти і вести первинний
поточний облік кількості, типу і складу
відходів, що утворюються, збираються,
перевозяться, зберігаються,
обробляються, утилізуються,
знешкоджуються та видаляються, і
подавати щодо них статистичну
звітність у встановленому порядку;
забезпечувати повне збирання, належне
зберігання та недопущення знищення і
псування відходів, для утилізації яких
в Україні існує відповідна технологія,
що відповідає вимогам екологічної
безпеки; здійснювати організаційні,
науково-технічні та технологічні
заходи для максимальної утилізації
відходів, реалізації чи передачі їх
іншим споживачам або підприємствам,
установам та організаціям, що
займаються збиранням, обробленням та
утилізацією відходів, а також
забезпечувати за власний рахунок
екологічно обґрунтоване видалення тих
відходів, що не підлягають утилізації;
не допускати зберігання та видалення
відходів у несанкціонованих місцях чи
об'єктах; призначати відповідальних
осіб у сфері поводження з відходами;
забезпечувати розробку в
установленому порядку та виконання
планів організації роботи у сфері
поводження з відходами; мати ліцензії
на здійснення операцій у сфері
поводження з небезпечними відходами
і/або на право провадження діяльності,
пов'язаної із збиранням і заготівлею
окремих видів відходів як вторинної
сировини, і/або дозвіл на транскордонне
перевезення небезпечних відходів; мати
погоджений із уповноваженими органами
виконавчої влади план дій на випадок
виникнення надзвичайної ситуації,
пов'язаної з поводженням з
небезпечними відходами тощо.

Отже, здійснення відповідних
зобов'язань покладається саме на
суб'єктів господарської діяльності у
сфері поводження з відходами.

Згідно п. 6 ст. 7 Закону України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності" посадова особа органу
державного нагляду (контролю) зазначає
в акті стан виконання вимог
законодавства суб'єктом
господарювання, а в разі невиконання -
детальний опис виявленого порушення з
посиланням на відповідну вимогу
законодавства.

Згідно п. 4.14 Порядку організації та
проведення перевірок суб'єктів
господарювання щодо дотримання вимог
природоохоронного законодавства,
затвердженого наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 10.09.2008 № 464 не
допускається включення до акта
перевірки інформації або висновків,
які не підтверджені документально,
пропозицій, а також інформації, наданої
правоохоронними органами.

Проте, в Акті перевірки відповідач не
зазначав жодних відомостей та фактів,
які б підтверджували здійснення
позивачем діяльності у сфері
поводження з відходами.

Основним видом діяльності Філії
"Магазин № 10" ТОВ «Край-2» є роздрібна
торгівля з перевагою товарів
продовольчого асортименту, а побутові
відходи, які утворюються у позивача,
без здійснення операцій щодо
поводження з ними передаються для
вивезення та утилізації ПП "Мега-Транс"
на підставі договору № 1284 від 01.11.2011.

Отже, оскільки позивачем не вчиняються
дії, які спрямовані на запобігання
утворенню відходів, їх збирання,
перевезення, сортування, зберігання,
оброблення, перероблення, утилізацію,
видалення, знешкодження і захоронення,
включаючи контроль за цими операціями
та нагляд за місцями видалення, а тому
позивач не належить до суб'єктів
господарювання у сфері поводження з
відходами, які, у свою чергу, повинні
подавати державну статистичну
звітність.

Суд також зазначає, що всупереч Указу
Президента України від 03.10.1992 №493/92 "Про
державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади" та
Постанови Кабінету Міністрів України
від 28.12.1992 № 731 "Про затвердження
Положення про державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади"
наказ Державного комітету статистики
України від 14.06.2013 № 182, яким
затверджено форму державного
статистичного спостереження №
1-відходи не пройшов реєстрацію в
Міністерстві юстиції України і тому
вимога його виконання є протиправною.

У свою чергу, як зазначено судом,
позивачем взагалі не утворюються
відходи, які входять до номенклатури
відходів, за якими ведеться державне
статистичне спостереження.

Так, відповідно до п. 6 Порядку ведення
державного обліку та паспортизації
відходів, затвердженого постановою КМУ
№ 2034 від 01.11.1999, номенклатура відходів,
за якою ведеться державний
статистичний облік відходів,
розроблюється Мінприроди відповідно
до державного класифікатора ДК 005-96
«Класифікатор відходів» і
затверджується Держстатом.

Проте, побутові відходи не внесено до
державного класифікатора ДК 005-96
«Класифікатор відходів».

Щодо вимог про паспортизацію та
інвентаризацію відходів позивача,
передбачених п. 11 Припису, суд зазначає
наступне.

Згідно ст. 26 Закону України "Про
відходи" державному обліку та
паспортизації підлягають в
обов'язковому порядку всі відходи, що
утворюються на території України і на
які поширюється дія цього Закону.

Державний облік та паспортизація
відходів здійснюються у порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Система і форми звітності, порядок
надання і використання відповідної
інформації про відходи, а також порядок
перегляду їх номенклатури
розробляються на основі державного
класифікатора відходів і
затверджуються центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
статистики, за поданням, центрального
органу виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
охорони навколишнього природного
середовища, та інших заінтересованих
центральних органів виконавчої влади.

Відповідно Постанови КМУ № 2034 від
01.11.1999 "Про затвердження порядку
ведення державного обліку та
паспортизації відходів" цей Порядок
встановлює єдині правила ведення
державного обліку та паспортизації
відходів, дія яких поширюється на
підприємства, установи, організації
всіх форм власності, громадян -
суб'єктів підприємницької діяльності,
діяльність яких пов'язана з утворенням
відходів та здійсненням операцій
поводження з ними.

Згідно п. 2 вказаної постанови
інвентаризація відходів - комплекс
разових організаційно-технічних
заходів з виявлення, ідентифікації,
опису і реєстрації відходів, обліку
обсягів їх утворення, утилізації та
видалення, а також виявлення і
обстеження місць утворення відходів і
об'єктів поводження з ними;
паспортизація відходів - процес
послідовного збирання, узагальнення та
зберігання відомостей про кожний
конкретний вид відходів, їх походження,
технічні, фізико-хімічні, технологічні,
екологічні, санітарні, економічні та
інші показники, методи їх вимірювання і
контролю, а також про технології їх
збирання, перевезення, зберігання,
оброблення, утилізації, видалення,
знешкодження і захоронення.

Статтею 33 Закону України "Про відходи"
передбачено, що на кожне місце чи об'єкт
зберігання або видалення відходів
складається спеціальний паспорт, в
якому зазначаються найменування та код
відходів (згідно з державним
класифікатором відходів), їх
кількісний та якісний склад,
походження, а також технічні
характеристики місць чи об'єктів
зберігання чи видалення і відомості
про методи контролю та безпечної
експлуатації цих місць чи об'єктів.

Згідно Акту перевірки відходи позивача
зберігаються у металевому контейнері.

При цьому, згідно листа Міністерства
екології та природних ресурсів
№ 16687/07/10-11 від 05.09.2011, тимчасове
зберігання побутових відходів в
контейнерах не може розглядатися як
поводження з відходами у значенні ст. 1
Закону України "Про відходи", а самі
контейнери не являються місцями
кінцевого видалення чи спеціально
відведеними місцями для зберігання
відходів.

Отже, як встановлено судом, позивач не
здійснює операцій поводження з
відходами, побутові відходи, які
утворюються позивачем, не включено до
Державного класифікатора ДК 005-96
«Класифікатор відходів», а тому вимоги
викладені п. 11 Припису є
необґрунтованими.

Щодо п. 17, 18 Припису, згідно яких
відповідач зобов'язує позивача укласти
договір на вивіз тари та пакувальних
матеріалів відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України №915 від
06.07.2001 року, суд зазначає наступне.

Частиною 4 п. 5 Постанови КМУ № 915 від
26.07.2001 "Про впровадження системи
збирання, заготівлі та утилізації
відходів як вторинної сировини"
передбачений обов'язок підприємств,
які використовують в Україні тару і
пакувальні матеріали або імпортують їх
разом з продукцією, подавати щороку до
10 грудня територіальним органам
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища інформацію про
обсяги використаних ними тари і
пакувальних матеріалів.

Абзацом 2 п. 5 Постанови КМУ № 915 від
26.07.2001 "Про впровадження системи
збирання, заготівлі та утилізації
відходів як вторинної сировини"
передбачений обов'язок підприємств,
які використовують в Україні тару і
пакувальні матеріали або імпортують їх
разом з продукцією, самостійно з
дотриманням вимог законодавства
забезпечити приймання та утилізацію
використаних тари і пакувальних
матеріалів відповідно до встановлених
пунктом 3 цієї постанови мінімальних
норм утилізації або укласти з
Компанією договори про організацію їх
збирання, заготівлі па утилізації з
оплатою послуг за тарифами,
затвердженими пунктом 2 цієї постанови.

Указом Президента України № 718/2009 від
08.09.2009 "Про зупинення дії окремих
положень Постанов Кабінету Міністрів
від 26.07.2001 № 915 та від 20.05.2009 № 508", який
набув чинності 17.09.2009, дію абз. 2 п. 5
Постанови КМУ № 915 від 26.07.2001 "Про
впровадження системи збирання,
заготівлі та утилізації відходів як
вторинної сировини" було зупинено.

Отже, з 17.09.2009 норми Постанови КМУ № 915
від 26.07.2001 "Про впровадження системи
збирання, заготівлі та утилізації
відходів як вторинної сировини", які
передбачають обов'язкове укладення
договорів на утилізацію пакувальних
матеріалів і тари або самостійне
забезпечення підприємствами приймання
та утилізації використаних тари і
пакувальних матеріалів відповідно до
встановлених мінімальних норм
утилізації, не підлягають
застосуванню.

Щодо п. 14 Припису, яким позивача
зобов'язано не допускати змішування
ресурсоцінних відходів, для утилізації
яких в Україні існує відповідна
технологія, суд зазначає наступне.

Так в ході діяльності позивача
утворюються виключно побутові відходи
до складу яких згідно Методики, можуть
входити органічна складова, що легко
загниває; папір та картон; полімери;
скло; побутовий металобрухт; текстиль;
дерево; небезпечні відходи у складі
побутових відходів; кістки, шкіра, гума.

Згідно п. «д», «ж» ч. 1 ст. 17 Закону
України "Про відходи" суб'єкти
господарювання у сфері поводження з
відходами зобов'язані забезпечувати
повне збирання, належне зберігання та
недопущення знищення і псування
відходів, для утилізації яких в Україні
існує відповідна технологія, що
відповідає вимогам екологічної
безпеки, не допускати змішування
відходів, якщо це не передбачено
існуючою технологією та ускладнює
поводження з відходами або не доведено,
що така дія відповідає вимогам
підвищення екологічної безпеки.

Як зазначено вище, позивач не є
суб'єктом господарювання у сфері
поводження з відходами та не здійснює
їх збирання, зберігання, видалення чи
утилізацію, оскільки побутові відходи,
які утворюються у позивача,
передаються ПП "Мега-Транс" на підставі
договору № 1284 від 01.11.2011.

Отже, покладання на позивача згідно п. 14
Припису обов'язків, які належить
здійснювати суб'єктам господарювання у
сфері поводження з відходами, є
неправомірним.

Щодо п. 6 Припису, яким відповідач
зобов'язує позивача надати звіт "Про
витрати на охорону навколишнього
природного середовища" та екологічні
платежі за 2011 - 2013 роки, суд зазначає
наступне.

Згідно ст. 240 ПК України платниками
екологічного податку є суб'єкти
господарювання, юридичні особи, що не
провадять господарську
(підприємницьку) діяльність, бюджетні
установи, громадські та інші
підприємства, установи та організації,
постійні представництва нерезидентів,
включаючи тих, які виконують агентські
(представницькі) функції стосовно
таких нерезидентів або їх засновників,
під час провадження діяльності яких на
території України і в межах її
континентального шельфу та виключної
(морської) економічної зони
здійснюються: викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами забруднення;
скиди забруднюючих речовин
безпосередньо у водні об'єкти;
розміщення відходів (крім розміщення
окремих видів (класів) відходів як
вторинної сировини, що розміщуються на
власних територіях (об'єктах) суб'єктів
господарювання); утворення
радіоактивних відходів (включаючи вже
накопичені); тимчасове зберігання
радіоактивних відходів їх виробниками
понад установлений особливими умовами
ліцензії строк. Платниками податку є
суб'єкти господарювання, юридичні
особи, що не провадять господарську
(підприємницьку) діяльність, бюджетні
установи, громадські та інші
підприємства, установи та організації,
постійні представництва нерезидентів,
включаючи тих, які виконують агентські
(представницькі) функції стосовно
таких нерезидентів або їх засновників,
а також громадяни України, іноземці та
особи без громадянства, які здійснюють
викиди забруднюючих речовин в
атмосферу пересувними джерелами
забруднення у разі використання ними
палива.

Позивачем надано до суду довідку від
11.06.2014 № 2527, видану головним
бухгалтером Севастьяновою І.В., зі
змісту якої слідує, що позивач не
сплачує екологічного податку і не
подає звітності з його сплати.

Зі змісту Акту перевірки слідує, що
відповідач належним чином не з'ясував,
чи здійснюються позивачем викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами
забруднення та чи є позивач платником
екологічного податку.

Отже, вимога відповідача про надання
звіту "Про витрати на охорону
навколишнього природного середовища"
та екологічні платежі за 2011 - 2013 роки є
необґрунтованою та протиправною.

Відповідно до ст.ст. 11, 71 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд, дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази у їх сукупності, дійшов
висновку, що викладені в позовній заяві
доводи позивача є обґрунтованими,
відповідно, позовні вимоги підлягають
задоволенню, а висновки Державної
екологічної інспекції у Харківській
області про порушення позивачем вимог
природоохоронного законодавства є
безпідставними та непідтвердженими
жодними доказами, тому оскаржуваний
припис є протиправним та підлягає
скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

До позовної заяви позивачем додано
докази сплати судового збору у сумі 73,08
грн. (платіжне доручення від 21.03.2014 №
1117), які підлягають стягненню з
Державного бюджету України на його
користь.

Керуючись ст. ст. 69-72, 86, 94, 98, 122, 128, 158-163,
167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
припис Державної екологічної
інспекції у Харківській області від
03.03.2014 року № 07-25/77.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Край-2"
(ідентифікаційний код 35231874) судові
витрати в сумі 73 (сімдесят три) грн. 08
коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Лапій С.М.