Справа № 810/198/14-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/198/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Лиска
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

24 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Грибан І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 27
січня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного Фонду України у м. Славутичі
Київської області до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, в
якому просив стягнути заборгованість в
сумі 5986, 40 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 27 січня 2014
року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити повністю.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, постанова
суду - без змін з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_2 зареєстрована фізичною
особою-підприємцем.

Управлінням Пенсійного фонду України у
м. Славутичі Київської області на
підставі частини четвертої статті 25
Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (далі по тексту -
Закон № 2464-VI) було виставлено вимоги
про сплату боргу №Ф-301 від 11 квітня 2013
року на суму 3428, 34 грн., №Ф-439 від 05.07.2013
на суму 1194,03 грн., №Ф-562 від 05.08.2013року на
суму 1194,03грн.

Крім того, 04 квітня 2013 року начальником
управління Пенсійного фонду України у
м. Славутичі Київської області
прийнято рішення № 198 про застосування
штрафних санкцій, відповідно до якого
до відповідача застосовано штраф на
суму 170 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що
вказані вимоги були направлені
рекомендованими листами з
повідомленням на адресу відповідача -
АДРЕСА_1., м. Славутич, Київська область,
проте відправлення повернулися за
закінченням терміну зберігання.

За неподання звітності за 2012 рік
позивачем прийнято Рішення про
застосування штрафних санкцій від
04.04.2013 року №198 на загальну суму 170 грн.,
у зв'язку з чим загальна сума
заборгованості зі сплати єдиного
внеску, штрафної санкції та пені
становить 5986 грн. 40 коп.

Управління, посилаючись на те, що ФОП
ОСОБА_2 у встановлені законодавством
строки не сплачено єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, звернулося до
суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
обґрунтованості позовних вимог,
оскільки суму заборгованості в розмірі
5986, 40 грн. відповідач у встановлені
законодавством строки не сплатив, в той
же час, заборгованість у вказаному вище
розмірі підтверджується доказами,
наявними у матеріалах справи.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, при цьому виходить з
наступного.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VІ,
платниками єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Згідно із ч. 1 ст.5 вказаного Закону
взяття на облік осіб, зазначених у
пункті 4 частини першої статті 4 цього
Закону, здійснюється Пенсійним фондом
шляхом внесення відповідних
відомостей до реєстру страхувальників.

За змістом положень п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону
№2464-VІ, платник єдиного внеску
зобов'язаний: своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок; вести облік
виплат (доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком, зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством;
подавати звітність до
територіального органу Пенсійного
фонду у строки, в порядку та за формою,
встановленими Пенсійним фондом за
погодженням з відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади у
галузі статистики.

Згідно з ч. 5 ст. 7 вказаного Закону
єдиний внесок нараховується на суми,
зазначені в частинах першій і другій
цієї статті, незалежно від джерел їх
фінансування, форми, порядку, місця
виплати та використання, а також від
того, чи виплачені такі суми фактично
після їх нарахування до сплати.

Платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом. Базовим
звітним періодом є календарний місяць.
Базовим звітним періодом є календарний
місяць, а для платників, зазначених в
абзацах 3 та 4 пункту 1 частини 1 статті 4
цього Закону, - календарний рік.

Єдиний внесок підлягає сплаті
незалежно від фінансового стану
платника. За наявності у платника
єдиного внеску одночасно із
зобов'язаннями із сплати єдиного
внеску зобов'язань із сплати податків,
інших обов'язкових платежів,
передбачених законом, або зобов'язань
перед іншими кредиторами зобов'язання
із сплати єдиного внеску виконуються в
першу чергу і мають пріоритет перед
усіма іншими зобов'язаннями, крім
зобов'язань з виплати заробітної плати
(доходу) (ч. 8, 12 ст. 9 Закону №2464-VІ).

Пунктом 6 ч.1 ст. 1 Закону №2464-VІ
визначено, що недоїмкою по сплаті
єдиного внеску є сума єдиного внеску,
своєчасно не нарахована та/або не
сплачена у строки, встановлені цим
Законом, обчислена територіальними
органами Пенсійного фонду України у
випадках, передбачених цим Законом.

Порядок стягнення заборгованості по
сплаті єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, визначений
приписами ст. 25 вказаного Закону,
згідно з якою у разі виявлення
своєчасно не сплачених сум страхових
внесків платники єдиного внеску
зобов'язані самостійно обчислити ці
внески і сплатити їх з нарахуванням
пені в порядку і розмірах, визначених
цією статтею. Суми недоїмки стягуються
з нарахуванням пені та застосуванням
штрафів.

Відповідно до абз. 1,3,4 ч. 4 ст. 25 Закону
№2464-VІ, територіальний орган
Пенсійного фонду у порядку, за формою і
в строки, встановлені Пенсійним фондом
за погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом Пенсійного фонду
в порядку, встановленому Пенсійним
фондом за погодженням з центральним
органом виконавчої влади у сфері праці
та соціальної політики.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що ФОП ОСОБА_2 перебуває на
обліку у позивача, при цьому, є
платником єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування відповідно до
вимог Закону 2464-VI.

З цього приводу, колегія суддів також
звертає увагу, що матеріали справи не
містять доказів на підтвердження того,
що відповідача звільнено від сплати за
себе єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Також, матеріалами справи
підтверджується, що вимоги про сплату
боргу №Ф-301 від 11 квітня 2013 року на
суму 3428, 34 грн., №Ф-439 від 05.07.2013 на суму
1194,03 грн., №Ф-562 від 05.08.2013року на суму
1194,03грн. були направлені
рекомендованими листами з
повідомленням на адресу відповідача -
АДРЕСА_1., м. Славутич, Київська область,
проте відправлення повернулися за
закінченням терміну зберігання, у
зв'язку з чим судом першої інстанції
вірно встановлено, що вимоги про сплату
недоїмки вважаються врученими
відповідачу.

При цьому, наявність заборгованості у
вказаному вище розмірі
підтверджується доказами, наявними у
матеріалах справи.

Зважаючи на те, що їх не було оскаржено,
заборгованість не погашена, то борг
вважається узгодженим.

Згідно з ч. 16 ст. 25 Закону №2464-VІ, строк
давності щодо нарахування,
застосування та стягнення сум
недоїмки, штрафів та нарахованої
пені не застосовується.

Таким чином, за наведених обставин,
колегія суддів вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог, оскільки
суму заборгованості в розмірі 5986, 40 грн.
відповідач у встановлені
законодавством строки не сплатив, в той
же час, заборгованість у вказаному вище
розмірі підтверджується доказами,
наявними у матеріалах справи.

Доводи апелянта щодо порушення судом
норм права, під час розгляду
апеляційної скарги свого
підтвердження не знайшли.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржувана
постанова прийнята судом відповідно до
норм матеріального та процесуального
права, за вірно встановлених обставин,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 27 січня 2014
р. у справі за адміністративним позовом
Управління Пенсійного Фонду України у
м. Славутичі Київської області до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості - залишити
без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 27 січня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Грибан І.О.

Парінов А.Б.