Справа № 2а-7822/09/1570
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

09 липня 2014 року
м. Київ В/800/2990/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Юрченко В.П. - головуючого,

Веденяпіна О.А., Бухтіярової І.О., Кошіля
В.В., Цвіркуна Ю.І.,

розглянувши заяву Приватного
підприємства «Господарь»

про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 31 березня 2014 року у справі
№2а-7822/09/1570

за позовом Приватного підприємства
«Господарь»

до Державної податкової інспекції у
Малиновському районі м. Одеси та
Головного управління Державного
казначейства в Одеській області

про стягнення суми бюджетного
відшкодування, визнання протиправним
дій, визнання протиправним дій.
Визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Приватне підприємство «Господарь»
звернулось із заявою про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 31
березня 2014 року, якою касаційну скаргу
Приватного підприємства «Господарь»
залишено без задоволення, а постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 31 серпня 2010 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 26 травня 2011
року - залишено без змін.

У заяві про перегляд судового рішення
заявник посилається на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції норм права, а саме: п.п. 7.4.1-7.4.5,
п. 7.4 ст. 7 та пп.7.7.2 п.7.7 ст. 7, п.1.8 ст.1 та п.п
7.7.1, 7,7,2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість».

Як приклад неоднакового застосування
однієї і тієї ж самої правової норми,
заявник вказує на рішення Вищого
адміністративного суду України від 6
березня 2008 року (№К-37203/06), від 26
листопада 2009 року (№К-21517/08), від 10
серпня 2010 року (К-22409/10), від 19 листопада
2013 року (№К/9991/48779/11), від 18 червня 2014
року (К/9991/65219/12).

Згідно із статтею 237 КАС України заява
про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів: 1)
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; 2) встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

У судових рішеннях, на які посилається
заявник, відсутнє різне
правозастосування в подібних
правовідносинах, яке відповідно до
статті 237 КАС України може бути
підставою для перегляду судових рішень
в адміністративній справі Верховним
Судом України.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи (пункт 4
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 13
грудня 2010 року № 2 "Про судову практику
застосування статей 235-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України").

Однак, як вбачається зі змісту поданих
судових рішень, правовідносини у
справі, щодо якої подано заяву про
перегляд, та справах (К-22409/10, №К/9991/48779/11,
К/9991/65219/12), на які посилається заявник в
обґрунтування неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права судом касаційної
інстанції, не є подібними.

Що стосується посилання заявника щодо
неоднакового застосування одних і тих
самих норм права судом касаційної
інстанції на рішення у справах №К-37203/06
та №К-21517/08, то слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 4 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України № 2 від 13.12.2010 "Про судову
практику застосування статей 235- 240
Кодексу адміністративного судочинства
України" під неоднаковим застосуванням
одних і тих самих норм матеріального
права необхідно розуміти, зокрема:

різне тлумачення змісту і сутності
правових норм, на підставі якого
зроблено висновок про різний зміст
суб'єктивних прав і обов'язків
учасників відповідних правовідносин, у
тому числі про наявність та обсяг прав
і/або обов'язків осіб, які беруть участь
у справі;

різне застосування правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням ієрархії цих
правових норм, а також дії норм у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню;

різне визначення предмета регулювання
правових норм, зокрема застосування
різних правових норм для регулювання
одних і тих самих відносин або
поширення дії норми на певні
правовідносини в одних випадках і
незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Зі змісту ухвал Вищого
адміністративного суду України від 6
березня 2008 року та від 26 листопада 2011
року вбачається, що суд касаційної
інстанції скасував рішення судів
попередніх інстанцій та направив
справу на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції на підставі статті 227
КАС України.

Відповідно до частини другої статті 227
КАС України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Так як в ухвалах касаційної інстанції
від 6 березня 2008 року та від 26 листопада
2011 року судом остаточне рішення у
справах не прийнято, то заявник
безпідставно посилається на них у
своїй заяві як на приклад неоднакового
застосування норм матеріального права.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України № 2 від
13.12.2010 "Про судову практику
застосування статей 235 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України" необхідно мати на увазі, що
ухвала Вищого адміністративного суду
України про скасування ухвалених у
справі судами попередніх інстанцій
рішень та направлення справи на новий
розгляд не розв'язує спір по суті.
Відповідно такі ухвали не можуть
переглядатися Верховним Судом України,
оскільки в них не відбулося
застосування норм матеріального права
для розв'язання спору по суті.

Оскільки чинне законодавство
підставою для подання заяви про
перегляд судових рішень та допуску
адміністративної справи для перегляду
Верховним Судом України визначає різне
застосування судом (судами) касаційної
інстанції норм матеріального права в
подібних правовідносинах, колегія
суддів дійшла висновку про відмову в
допуску даної справи до провадження.

Керуючись статтями 236-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Відмовити Приватному підприємству
«Господарь» в допуску до перегляду
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 31
березня 2014 року у справі №2а-7822/09/1570 за
позовом Приватного підприємства
«Господарь» до Державної податкової
інспекції у Малиновському районі м.
Одеси та Головного управління
Державного казначейства в Одеській
області про стягнення суми бюджетного
відшкодування, визнання протиправним
дій, визнання протиправним дій.
Визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та не може бути
оскаржена.

Судді: