Справа № 14/196-2938
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 року м.
Київ К/9991/5073/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Тернопільської

об'єднаної державної податкової
інспекції Тернопільської області

на постанову Господарського суду
Тернопільської області від 05.08.2011

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15.12.2011

у справі № 14/196-2938

за позовом Закритого
акціонерного товариства
«Архітектурно-будівельна
науково-проектно виробнича корпорація
по комплексній оцінці і регенерації
середовища «Терно-Корс»

до Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Тернопільської області

про скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство
«Архітектурно-будівельна
науково-проектно виробнича корпорація
по комплексній оцінці і регенерації
середовища «Терно-Корс» (далі по тексту
- позивач, ЗАТ «Терно-Корс») звернулося
до суду з позовом до Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Тернопільської області (далі
по тексту - відповідач, Тернопільська
ОДПІ) про скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Господарського суду
Тернопільської області від 05.08.2011, яка
залишена без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15.12.2011, позовні вимоги задоволено
частково. Визнано нечинним прийняте
Тернопільською ОДПІ податкове
повідомлення-рішення №/0/24407 від
27.04.2005 в частині визначеного
податкового зобов'язання з основного
платежу в сумі 46000,00 грн. та штрафної
санкції в розмірі 23000,00 грн. В іншій
частині позову відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій відповідачем проведено
невиїзну документальну перевірку
позивача з питань правильності
обчислення і внесення до бюджету сум
податку на додану вартість за період з
01.01.2003 по 31.12.2003, за результатами якої
складено акт №23-523/02467743 від 25.04 2005.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог пп. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7, пп. 7.4.5
п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», в результаті чого
завищено податковий кредит по податку
на додану вартість на загальну суму
77099,00 грн., в тому числі за вересень 2003
року на суму 16140,00 грн., за жовтень 2003
року на суму 14959,00 грн. та за грудень 2003
року на суму 46000,00 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання за податком на додану
вартість в розмірі 115648,50 грн., за
основним платежем - 77099,00 грн. та штрафні
(фінансові) санкції - 38549,50 грн., оскільки
на думку відповідача, підлягають
виключенню з податкового кредиту суми
податку на додану вартість віднесенні
на підставі накладних виписаних ПП
«Спецсервіс-2003» зважаючи на те, що
рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва установчі документи ПП
«Спецсервіс-2003» та свідоцтво про
реєстрацію платника ПДВ визнано
недійсними.

Суди попередніх інстанцій,
задовольняючи позов в частині
визначеного податкового зобов'язання
мотивували своє рішення тим, що
свідоцтво платника податку на додану
вартість ПП «Спецсервіс-2003» на час
здійснення господарських операцій
згідно з податковими накладними було
дійсним, а тому позивачем правомірно та
обґрунтовано віднесено до складу
податкового кредиту за грудень 2003 року
суми податку на додану вартість в
розмірі 46000,00 грн.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій з огляду на
наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи акт про анулювання Свідоцтва
про реєстрацію платника ПДВ податку на
додану вартість ПП «Спецсервіс-2003»
№36087444 від 20.11.2003 винесено 15.07.2004, тобто
на час здійснення господарських
операцій згідно з податковими
накладними №22419 від 10.12.2003, №022782 від
15.12.2003, №022980 від 25.12.2003, №23035 від 26.12.2003
свідоцтво платника податку на додану
вартість ПП «Спецсервіс-2003» було
дійсним, а тому позивачем правомірно та
обґрунтовано віднесено до складу
податкового кредиту за грудень 2003 року
суми податку на додану вартість в
розмірі 46000,00 грн.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу
валових витрат виробництва (обігу) та
основних фондів чи нематеріальних
активів, що підлягають амортизації.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» не
дозволяється включати до податкового
кредиту будь-які витрати зі сплати
податку, не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями, а
при імпорті робіт (послуг) актом
прийняття робіт (послуг) чи банківським
документом, який засвідчує
перерахування коштів в оплату вартості
таких робіт (послуг).

У п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про податок
на додану вартість» платника податку
визначено як особу, яка згідно із цим
Законом зобов'язана здійснювати
утримання та внесення до бюджету
податку, що сплачується покупцем, або
особу, яка імпортує товари на митну
територію України.

Згідно з п. 10.2 ст. 10 Закону України «Про
податок на додану вартість» платники
податку, визначені у підпунктах «а»,
«в», «г», «д» пункту 10.1 цієї
статті,відповідають за дотримання
достовірності та своєчасності
визначення сум податку, а також за
повноту і своєчасність його внесення
до бюджету відповідно до закону.

При придбанні товару покупець
зобов'язаний лише сплатити відповідну
суму податку на додану вартість
продавцю в ціні товару, який
зобов'язаний внести цю суму податку на
додану вартість до бюджету і у випадку
невиконання свого обов'язку понести за
це відповідальність. Покупець не несе
відповідальності за несплату податку
до бюджету продавцем (платником
податку), на якого і покладено
законодавчий обов'язок, що
безпосередньо витікає з визначення
терміну «платник податку», наведеному
в п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про податок
на додану вартість».

Оскільки позивачем сформовано
податковий кредит на підставі належним
чином оформлених накладних №22419 від
10.12.2003, №022782 від 15.12.2003, №022980 від 25.12.2003,
№23035 від 26.12.2003, які виписано
зареєстрованим платником податку на
додану вартість, а сплата позивачем
податку на додану вартість під сумнів
не ставиться, то суд апеляційної
інстанції вважає правомірним
формування позивачем податкового
кредиту.

Крім того, судами попередніх інстанцій
вірно зазначено, що на час здійснення
господарських операцій у
вересні-жовтні 2003 року ПП
«Спецсервіс-2003» у реєстрі суб'єктів
підприємницької діяльності не
значилось, платником податків, в тому
числі і ПДВ, не було, й було позбавлене
права на оформлення податкових
накладних, як не мав права і позивач на
включення даних сум до податкового
кредиту звітного періоду, враховуючи,
що до даних Реєстру платників податку
на додану вартість мають вільний
доступ всі платники податку, а тому
визначення податкового зобов'язання в
частині 31099,00 грн. ПДВ та застосування
штрафних санкцій в розмірі 15549,50 грн. (50%
від суми податку) є правомірним.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Тернопільської області
відхилити.

Постанову Господарського суду
Тернопільської області від 05.08.2011 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15.12.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров