Справа № 810/2464/14
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/2464/14
інстанції: Лисенко В.І.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

24 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак
Н.П.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Васильківської об'єднаної
державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 12 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мілк Трейд» до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року, позивач звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення. Свої
позовні вимоги мотивував тим, що
висновки податкового органу є
безпідставними, оскільки товариство не
отримувало від інших підприємств
поворотної фінансової допомоги, а
навпаки надавало таку допомогу, а
відтак у позивача не виникало обов'язку
віднесення таких сум до доходів. Також
товариство правомірно віднесло до
витрат суму утриманих банком у якості
відсотків за договором факторингу
коштів, оскільки таке право платників
податку прямо передбачено статтею 153
Податкового кодексу товариством
правомірно нараховувались
амортизаційні відрахування на об'єкти
основних засобів з урахуванням
обмежень, встановлених статтею 145
Податкового кодексу. Вважає висновки
податкового органу неправомірними.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 12 травня 2014
року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Київській області від 17.01.2014 року
№.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою у задоволенні
позову відмовити повністю.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, колегія суддів
вважає, що розгляд справи має бути
проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог, з огляду на
наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Мілк Трейд» є
юридичною особою, що зареєстрована
Васильківською районною державною
адміністрацією Київської області
22.03.2004 року.

Взято на податковий облік в органах
державної податкової служби 24.03.2004 року
за №2707, перебуває на обліку у
Васильківській ОДПІ та є платником
податку на додану вартість відповідно
до Свідоцтва платника податку на
додану вартість від 06.01.2011 року №100316893.

У грудні 2013 року відповідно
плану-графіка проведення
документальних перевірок суб'єктів
господарювання посадовими особами
відповідача проведено планову виїзну
перевірку позивача з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків та
зборів, а також дотримання валютного і
іншого законодавства за період з 01.01.2012
року по 31.12.2012 року, за результатами
якої складено Акт від 27.12.2013 року
№1201/10-07-22-01-12.

Перевіркою встановлено порушення
пункту 135.5 статті 135, пункту 145.1 статті
145, пункту 153.3 статті 153 Податкового
кодексу України, в результаті чого
позивачем було занижено податок на
прибуток на суму 6396721,00 грн.

Висновки посадових осіб податкового
органу про порушення позивачем вимог
податкового законодавства ґрунтуються
на твердженнях, що: товариством
безпідставно не віднесено до доходів
отриману позивачем поворотну
фінансову допомогу у розмірі 29118600,00
грн.; товариством безпідставно
віднесено до витрат суму коштів у
розмірі 666477,00 грн., утриманих
банком-контрагентом (фактором) у
вигляді відсотків за договором
факторингу, укладеним між позивачем та
АТ «Укрексімбанк»; товариством
неправильно формувались амортизаційні
витрати, що призвело до їх завищення на
суму 675501,00 грн.

За результатами перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 17.01.2014 року
№, яким позивачу визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 9595082,00 грн., з яких
6396721,00 грн. - основне зобов'язання,
штрафні санкції - 3198361,00 грн.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам необхідно зазначити наступне.

Спірні правовідносини регулюються
Податковим кодексом України, який
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135
Податкового кодексу України, доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються, зокрема, з
інших доходів, які визначаються
відповідно до пункту 135.5 цієї статті.

Згідно із пунктом 135.5 статті 135
Податкового кодексу України, інші
доходи включають, зокрема, суми
поворотної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
податковому періоді, що залишаються
неповерненими на кінець такого
звітного періоду, від осіб, які не є
платниками цього податку (в тому числі
нерезидентів), або осіб, які згідно із
цим Кодексом мають пільги з цього
податку, в тому числі право
застосовувати ставки податку нижчі,
ніж установлені пунктом 151.1 статті 151
цього Кодексу.

Як вбачається з Акта перевірки від
27.12.2013 року №1201/10-07-22-01-12 посадові особи
відповідача дійшли висновку, що
позивачем не включено до
оподатковуваного доходу суму наданої
товариством іншим підприємствам
поворотної фінансової допомоги у
розмірі 29118600,00 грн.

Під час судового розгляду представник
позивача пояснив, що насправді позивач
не отримував фінансову допомогу, а
надавав її. Вказаний факт встановлений,
зокрема, і в Акті перевірки (а.с.21) та
підтверджується наявними в матеріалах
справи договорами про надання
поворотної фінансової допомоги.

По суті проведених операцій з надання
ТОВ «Мілк Трейд» іншим підприємствам
фінансової допомоги та повернення
останніми такої допомоги представник
позивача пояснював наступне.

01 вересня 2010 року між ТОВ «Інтер Фуд»
(«постачальник») та позивачем
(«дистриб'ютор») був укладений
Дистриб'юторський договір №48-МЛ-ІФ/ІН,
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язується поставляти та
передавати у власність дистриб'ютору
товар, а дистриб'ютор зобов'язується
приймати та оплачувати поставлений
товар.

Відповідно до п. 2.7. Дистриб'юторського
договору «Загальною сумою Договору є
загальна вартість усього Товару,
поставленого на умовах цього
Договору».

03 січня 2012 року сторони
Дистриб'юторського договору уклали
Додаткову угоду №3, якою доповнили
розділ 8 «ціни та порядок розрахунків»
пунктом 8.5, згідно із яким «Оплата
Товару може здійснюватися шляхом
видачі Дистриб'ютором простого векселя
Постачальнику».

30 березня 2012 року сторони
Дистриб'юторського договору підписали
Акт передачі-приймання векселя за
Дистриб'юторським договором,
відповідно до якого позивач на
виконання зобов'язань по оплаті за
отриману продукцію за
Дистриб'юторським Договором передав
Постачальнику векселі прості (всього 26
векселів) на загальну суму 29118600,00 грн.

Таким чином, в результаті укладення
Дистриб'юторського договору Позивач
став власником продукції на 29118600,00 грн.,
яку оплатив простими векселями,
внаслідок чого ТОВ «Інтер Фуд» стало
власником простих векселів на суму
29118600,00 грн.

Крім того, позивач здійснив ряд
операцій з цінними паперами, зокрема,
уклав договори міни, за якими в обмін на
інвестиційні іменні сертифікати
отримав прості векселі від ряду
компаній. Операції щодо міни
інвестиційних іменних сертифікатів
здійснювалися за допомогою ТОВ
«ІСФП-КАПІТАЛ», що є юридичною особою,
яка отримала ліцензію ДКЦПФР серії АВ
від 03.08.2011 року №581489 та відповідно до
законодавства України має право на
здійснення професійної діяльності на
фондовому ринку - діяльності з торгівлі
цінними паперами, дилерської
діяльності.

Так, 26 вересня 2011 року між позивачем
(клієнт) та ТОВ «ІСПФ-КАПІТАЛ» (брокер)
було укладено договір на брокерське
обслуговування, відповідно до умов
якого клієнт доручає, а брокер
зобов'язується надавати за винагороду
послуги комісіонера щодо операцій з
цінними паперами, а саме: 1) укладання
від свого імені в інтересах та за
рахунок Клієнта на підставі його
разових замовлень правочинів з цінними
паперами: договорів купівлі-продажу
(міни) цінних паперів; 2) здійснення всіх
необхідних дій та представницьких
функцій по всіх питаннях, що стосуються
перереєстрації цінних паперів в
системі реєстру будь-якого емітента
або в депозитарній системі з/на ім'я
Клієнта відповідно до доручень,
замовлень Клієнта та/або договорів
щодо цінних паперів.

28 вересня 2011 року між ТОВ
«ІСФП-КАПІТАЛ» та позивачем укладено
договір міни цінних паперів № Д-057/11,
відповідно до умов якого ТОВ
«ІСФП-КАПІТАЛ» передає позивачу у
власність векселі прості ТОВ «ЕКОЛАЙФ»
на загальну суму 987800,00 грн.

Водночас, позивач передає ТОВ
«ІСФП-КАПІТАЛ» інвестиційні іменні
сертифікати ТОВ КУА «ІСПФ МЕНЕДЖМЕНТ»
на загальну суму 987800,00 грн.

Того ж дня сторонами було підписано акт
прийому-передачі векселів та акт про
виконання зобов'язань по договору міни
цінних паперів від 28.09.2011 року №Д-057/11.

28 вересня 2011 року між ТОВ
«ІСФП-КАПІТАЛ» та Позивачем укладено
договір міни цінних паперів № Д-055/11,
відповідно до умов якого ТОВ
«ІСФП-КАПІТАЛ» передає Позивачу у
власність векселі прості ТОВ
«Крижопільський сироробний завод» на
загальну суму 1924000,00 грн.

Водночас, позивач передає ТОВ
«ІСФП-КАПІТАЛ» ТОВ КУА «ІСПФ
МЕНЕДЖМЕНТ» інвестиційні іменні
сертифікати на загальну суму 1924000,00 грн.

Того ж дня сторонами було підписано акт
прийому передачі векселів та акт про
виконання зобов'язань по договору міни
цінних паперів від 28.09.2011 року №Д-055/11.

28 вересня 2011 року між ТОВ
«ІСФП-КАПІТАЛ» та Позивачем укладено
договір міни цінних паперів № Д-047/11,
відповідно до умов якого ТОВ
«ІСФП-КАПІТАЛ» передає позивачу у
власність векселі прості ПП
«Решетилівський маслозавод» на
загальну суму 2244700,00 грн.

Водночас, позивач передає ТОВ
«ІСФП-КАПІТАЛ» інвестиційні іменні
сертифікати ТОВ КУА «ІСПФ МЕНЕДЖМЕНТ»
на загальну суму 2244700,00 грн.

Того ж дня сторонами було підписано акт
прийому-передачі векселів та акт про
виконання зобов'язань по договору міни
цінних паперів від 28.09.2011 року №Д-047/11.

29 вересня 2011 року між ТОВ
«ІСФП-КАПІТАЛ» та позивачем укладено
договір міни цінних паперів № Д-063/11,
відповідно до умов якого ТОВ
«ІСФП-КАПІТАЛ» передає позивачу у
власність векселі прості ТОВ
«Управляюча компанія «Терра Фуд» на
суму 1000000,00 грн. та 14070100,00 грн.

Водночас, позивач передає ТОВ
«ІСФП-КАПІТАЛ» інвестиційні іменні
сертифікати ТОВ КУА «ІСПФ МЕНЕДЖМЕНТ»
на загальну суму 14070100,00 грн.

Того ж дня сторонами було підписано акт
прийому-передачі векселів та акт про
виконання зобов'язань по договору міни
цінних паперів від 29.09.2011 року №Д-063/11.

14 грудня 2011 року між ТОВ «ІСФП-КАПІТАЛ»
та позивачем укладено договір міни
цінних паперів № Д-079/11, відповідно до
умов якого ТОВ «ІСФП-КАПІТАЛ» передає
позивачу у власність векселі прості
ТОВ «МІЛС» на загальну суму 9892000,00 грн.

Водночас, позивач передає ТОВ
«ІСФП-КАПІТАЛ» інвестиційні іменні
сертифікати ТОВ КУА «ІСПФ МЕНЕДЖМЕНТ»
на загальну суму 9892000,00 грн.

Того ж дня сторонами було підписано акт
прийому-передачі векселів та акт про
виконання зобов'язань по договору міни
цінних паперів від 14.12.2011 №Д-079/11.

Таким чином, в результаті укладення
договорів міни цінних паперів: -
позивач відчужив переліченим
компаніям інвестиційні іменні
сертифікати ТОВ КУА «ІСПФ МЕНЕДЖМЕНТ»
на загальну суму 29 118 600,00 грн., та
водночас Позивач став власником
векселів простих цих компаній на
загальну суму 29118600,00 грн.; - перелічені
компанії відчужили позивачу векселі
прості на загальну суму 29118600,00 грн.,
водночас вищезазначені компанії стали
власниками інвестиційних іменних
сертифікатів ТОВ КУА «ІСПФ МЕНЕДЖМЕНТ»
на загальну суму 29118600,00 грн.

28 вересня 2011 року між ТОВ «ЕКОЛАЙФ»
(продавець), ТОВ «ІСПФ-КАПІТАЛ»
(повірений продавця) та Позивачем
(покупець) було укладено договір
купівлі-продажу цінних паперів №Б-2611/11,
за яким ТОВ «ЕКОЛАЙФ» продає позивачу
інвестиційні іменні сертифікати ТОВ
КУА «ІСПФ МЕНЕДЖМЕНТ» на загальну суму
987800,00 грн.

28 вересня 2011 року між ТОВ
«Крижопільський сироробний завод»
(продавець), ТОВ «ІСПФ-КАПІТАЛ»
(повірений продавця) та позивачем
(покупець) було укладено договір
купівлі-продажу цінних паперів №Б-2608/11,
за яким ТОВ «Крижопільський сироробний
завод» продає Позивачу інвестиційні
іменні сертифікати ТОВ КУА «ІСПФ
МЕНЕДЖМЕНТ» на загальну суму 1924000,00 грн.

28 вересня 2011 року між ПП
«Решетилівський маслозавод»
(продавець), ТОВ «ІСПФ-КАПІТАЛ»
(повірений продавця) та позивачем
(покупець) було укладено договір
купівлі-продажу цінних паперів №Б-2597/11,
за яким ПП «Решетилівський маслозавод»
продає Позивачу інвестиційні іменні
сертифікати ТОВ КУА «ІСПФ МЕНЕДЖМЕНТ»
на загальну суму 2 244 700,00 грн.

29 вересня 2011 року між ТОВ «Управляюча
компанія «Терра Фуд» (Продавець), ТОВ
«ІСПФ-КАПІТАЛ» (Повірений Продавця) та
Позивачем (Покупець) було укладено
договір купівлі-продажу цінних паперів
№Б-2631/11, за яким ТОВ «Управляюча
компанія «Терра Фуд» продає Позивачу
інвестиційні іменні сертифікати ТОВ
КУА «ІСПФ МЕНЕДЖМЕНТ» на загальну суму
14 070 100,00 грн.

13 грудня 2011 року між ТОВ «МІЛС»
(Продавець), ТОВ «ІСПФ-КАПІТАЛ»
(Повірений Продавця) та Позивачем
(Покупець) було укладено договір
купівлі-продажу цінних паперів №Б-3142/11
(додаток №34), за яким ТОВ «МІЛС» продає
Позивачу інвестиційні іменні
сертифікати ТОВ КУА «ІСПФ МЕНЕДЖМЕНТ»
на загальну суму 9 892 000,00 грн.

Таким чином, в результаті укладення
договорів купівлі-продажу цінних
паперів: - позивач став власником
інвестиційних іменних сертифікатів
ТОВ КУА «ІСПФ МЕНЕДЖМЕНТ». Водночас, у
позивача виник обов'язок оплатити
вищезазначеним компаніям вартість
згаданих інвестиційних іменних
сертифікатів на загальну суму 29118600,00
гр; - перелічені компанії відчужили
інвестиційні іменні сертифікати ТОВ
КУА «ІСПФ МЕНЕДЖМЕНТ». Водночас,
вказані компанії отримали право вимоги
до Позивача по оплаті суми в розмірі 29118
600,00 грн.

17 березня 2009 року між позивачем
(позикодавець) та ТОВ «ЕКОЛАЙФ»
(позичальник) було укладено договір
№17/03-9 про надання поворотної
фінансової допомоги, відповідно до
якого позикодавець надав позичальнику
поворотну фінансову допомогу в розмірі
10000000,00 грн. (п. 2.1. Договору).

29 грудня 2010 року між позивачем
(позикодавець) та ТОВ «ЕКОЛАЙФ»
(позичальник) було укладено Додаткову
угоду №2, якою сторони встановили, що
строк надання фінансової допомоги
закінчується 31 грудня 2011 року.

31 січня 2011 року між позивачем
(позикодавець) та ТОВ «ЕКОЛАЙФ»
(позичальник) було укладено Додаткову
угоду №3, якою встановлено строк
повернення фінансової допомоги 28
вересня 2011 року.

01 серпня 2010 року між позивачем
(позикодавець) та ТОВ «Крижопільський
сироробний завод» (позичальник) було
укладено договір №88-МЛ-ТД/ВД про
надання поворотної фінансової
допомоги, відповідно до якого
позикодавець надав позичальнику
поворотну фінансову допомогу в розмірі
1 924 000,00 грн. (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору строк
надання фінансової допомоги
закінчується 31 грудня 2011 року.

25 серпня 2010 року між позивачем
(позикодавець) та ТОВ «Крижопільський
сироробний завод» (позичальник) було
укладено Додаткову угоду №1, якою
встановлено строк повернення
фінансової допомоги 28 вересня 2011 року.

28 травня 2010 року між позичальником
(позикодавець) та ВАТ «Решетилівський
маслозавод» (позичальник) було
укладено договір №070-МЛ-ТД/ВД про
надання поворотної фінансової
допомоги, відповідно до якого
позикодавець надав позичальнику
поворотну фінансову допомогу в розмірі
3 000 000,00 грн. (п. 2.1. Договору).

15 червня 2011 року між позичальником
(позикодавець) та ПП «Решетилівський
маслозавод» (позичальник) було
укладено Додаткову угоду №1, якою
сторони встановили, що строк надання
фінансової допомоги закінчується 28
вересня 2011 року.

12 листопада 2008 року між позивачем
(позикодавець) та ТОВ «Управляюча
компанія «Терра Фуд» (позичальник) було
укладено договір №55/10-08 про надання
поворотної фінансової допомоги,
відповідно до якого Позикодавець надав
Позичальнику поворотну фінансову
допомогу в розмірі 1 000 000,00 грн.

30 грудня 2010 року між позивачем
(позикодавець) та ТОВ «Управляюча
компанія «Терра Фуд» (позичальник) було
укладено Додаткову угоду №4, якою
сторони збільшили розмір фінансової
допомоги до 14 102 000,00 грн. (п. 2.1. Договору)
та встановили, що строк надання
фінансової допомоги закінчується 31
грудня 2011 року. (п. 4.1. Договору).

30 травня 2011 року між позивачем
(позикодавець) та ТОВ «Управляюча
компанія «Терра Фуд» (позичальник) було
укладено Додаткову угоду №5, якою
встановлено строк повернення
фінансової допомоги 29 вересня 2011 року.

10 травня 2011 року між позивачем
(позикодавець ) та ТОВ «МІЛС»
(позичальник) було укладено договір
№028-МЛ-ТД/ВД про надання поворотної
фінансової допомоги, відповідно до
якого позикодавець надав позичальнику
поворотну фінансову допомогу в розмірі
10 000 000,00 грн. (п. 2.1. Договору). Відповідно
до п. 4.1. Договору строк надання
фінансової допомоги закінчується 31
грудня 2011 року.

31 січня 2011 року між позивачем
(позикодавець ) та ТОВ «МІЛС»
(Позичальник) було укладено Додаткову
угоду №1, якою встановлено строк
повернення фінансової допомоги 14
грудня 2011 року.

Таким чином, в результаті укладення
договорів про надання поворотної
фінансової допомоги: - позивач став
кредитором перелічених компаній на
загальну суму 39026000,00 грн. та отримав
право вимоги до цих компаній по оплаті
39026000,00 грн.; водночас, у вказаних
компаній виник обов'язок повернути
Позивачу поворотну фінансову допомогу
в розмірі 39026000,00 грн.

Отже, з вищевикладеного убачається, що
в результаті укладення договорів
купівлі-продажу цінних паперів
вищезазначені компанії отримали право
вимоги до позивача по оплаті загальної
суми в розмірі 29118600,00 грн.

А в результаті укладання договорів про
надання поворотної фінансової
допомоги позивач отримав право вимоги
до вказаних компаній по оплаті
загальної суми в розмірі 38270700,00 грн.

Оскільки у позивача та його
контрагентів виникли зустрічні
однорідні вимоги у вигляді грошових
коштів, строк виконання яких настав,
між ними було проведено припинення
зобов'язань шляхом заліку (зарахування)
зустрічних однорідних вимог на
загальну суму 29 118 600,00 грн., що
підтверджується наступним.

28 вересня 2011 року між Позивачем та ТОВ
«ЕКОЛАЙФ» було укладено Акт про
зарахування зустрічних однорідних
вимог, відповідно до якого: -
заборгованість ТОВ «Мілк Трейд» перед
ТОВ «ЕКОЛАЙФ» становить 987800,00 грн.
відповідно до договору купівлі-продажу
цінних паперів №Б-2611/11 від 28.09.2011 року; -
заборгованість ТОВ «ЕКОЛАЙФ» перед ТОВ
«Мілк Трейд» становить 987800,00 грн.
відповідно до договору №17/03-09 про
надання поворотної фінансової
допомоги від 17.03.2009 року.

Сторони припинили господарські
зобов'язання одна перед одною на суму
987800,00 грн. шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог, строк
яких настав.

28 вересня 2011 року між Позивачем та ТОВ
«Крижопільський сироробний завод»
було укладено Акт про зарахування
зустрічних однорідних вимог,
відповідно до якого: - заборгованість
ТОВ «Мілк Трейд» перед ТОВ
«Крижопільський сироробний завод»
становить 574 000,00 грн. відповідно до
договору купівлі-продажу цінних
паперів №Б-2608/11 від 28.09.2011 року; -
заборгованість ТОВ «Крижопільський
сироробний завод» перед ТОВ «Мілк
Трейд» становить 574 000,00 грн. відповідно
до договору №88-МЛ-ТД/ВД про надання
поворотної фінансової допомоги від
01.08.2010 року.

Сторони припинили господарські
зобов'язання одна перед одною на суму
574000,00 грн. шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог, строк
яких настав.

28 вересня 2011 року між Позивачем та ПП
«Решетилівський маслозавод» було
укладено Акт про зарахування
зустрічних однорідних вимог,
відповідно до якого: - заборгованість
ТОВ «Мілк Трейд» перед ПП
«Решетилівський маслозавод» становить
2 244 700,00 грн. відповідно до договору
купівлі-продажу цінних паперів №Б-2597/11
від 28.09.2011 року; - заборгованість ПП
«Решетилівський маслозавод» перед ТОВ
«Мілк Трейд» становить 2 244 700,00 грн.
відповідно до договору №070-МЛ-ТД/ВД про
надання поворотної фінансової
допомоги від 28.05.2010 року.

Сторони припинили господарські
зобов'язання одна перед одною на суму 2
244 700,00 грн. шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог, строк
яких настав.

29 вересня 2011 року між позивачем та ТОВ
«Управляюча компанія «Терра Фуд» було
укладено Акт про зарахування
зустрічних однорідних вимог,
відповідно до якого: - заборгованість
ТОВ «Мілк Трейд» перед ТОВ «Управляюча
компанія «Терра Фуд» становить 14 070 100,00
грн. відповідно до договору
купівлі-продажу цінних паперів №Б-2631/11
від 29.09.2011 року; - заборгованість ТОВ
«Управляюча компанія «Терра Фуд» перед
ТОВ «Мілк Трейд» становить 14 070 100,00 грн.
відповідно до договору №55/10-08 про
надання поворотної фінансової
допомоги від 12.11.2008 року.

Сторони припинили господарські
зобов'язання одна перед одною на суму 14
070 100,00 грн. шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог, строк
яких настав.

14 грудня 2011 року між Позивачем та ТОВ
«МІЛС» було укладено Акт про
зарахування зустрічних однорідних
вимог, відповідно до якого: -
заборгованість ТОВ «Мілк Трейд» перед
ТОВ «МІЛС» становить 9 892 000,00 грн.
відповідно до договору купівлі-продажу
цінних паперів №Б-3142/11 від 13.12.2011 року; -
заборгованість ТОВ «МІЛС» перед ТОВ
«Мілк Трейд» становить 9 892 000,00 грн.
відповідно до договору №028-МЛ-ТД/ВД про
надання поворотної фінансової
допомоги від 10 травня 2011 року.

Сторони припинили господарські
зобов'язання одна перед одною на суму 9
892 000,00 грн. шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог, строк
яких настав.

Згідно із статтею 601 Цивільного
кодексу України, зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких
настав, а також вимог, строк виконання
яких не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги.

Вимоги, які можуть підлягати
зарахуванню, мають відповідати таким
умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за
одним зобов'язанням є боржником за
іншим, а боржник за першим
зобов'язанням є кредитором за другим); 2)
бути однорідними (зараховуватися
можуть вимоги про передачу речей
одного роду, у зв'язку з чим зарахування
як спосіб припинення зазвичай
застосовується до зобов'язань по
передачі родових речей, зокрема
грошей). Правило про однорідність вимог
розповсюджується на їх правову
природу, але не стосується підстави
виникнення такої вимоги. Отже,
допускається зарахування однорідних
вимог, які випливають із різних підстав
(різних договорів тощо); 3) строк
виконання щодо таких вимог настав, не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги.

З аналізу вищенаведеної норми чинного
законодавства убачається, що
припинення зобов'язань шляхом заліку
(зарахування) зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, на
загальну суму 29118600,00 грн. між позивачем
та вищевказаними
компаніями-контрагентами є
правомірним.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що з урахуванням наданих позивачем та
досліджених судом первинних
бухгалтерських документів, ТОВ «Мілк
Трейд» підтверджено правомірність дій
щодо надання позивачем іншим
підприємствам поворотної фінансової
допомоги та щодо припинення
зобов'язання по поверненню такої
фінансової допомоги шляхом
зарахування зустрічних однорідних
вимог.

Має місце звернути увагу, що грошове
зобов'язання, яке увійшло до
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, в цій частині
нараховане позивачу за ніби-то
заниження оподатковуваного доходу
внаслідок не включення до нього
отриманої позивачем від інших
підприємством поворотної фінансової
допомоги.

Водночас, встановлено, що в
перевіряємий період від зазначених в
Акті перевірки підприємств позивач
фінансової допомоги не отримував, а
навпаки, надавав її.

Обов'язку відносити до доходів
звітного періоду суму коштів
поворотної фінансової допомоги,
наданої платником третім особам,
чинним законодавством не передбачено.

Під час судового розгляду судом було
викликано для надання пояснень
перевіряючого ОСОБА_2, який не зміг
пояснити, яким чином перевіряючі
дійшли висновку саме про заниження
позивачем доходу в частині не
включення до нього отриманої позивачем
від інших підприємств поворотної
фінансової допомоги.

За таких обставин, враховуючи
викладене, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що твердження
податкового органу про порушення
позивачем підпункту 135.5.4 пункту 135.5
статті 135 Податкового кодексу в частині
заниження доходу за 1 - 4 квартали 2012
року на суму 29118600,00 грн. є помилковим.

Щодо твердження податкового органу про
безпідставне включення позивачем до
витрат сум процентів утриманих АТ
«Укрексімбанк» за факторинговою
операцією, необхідно зазначити таке.

Згідно із абзацем 3 пункту 153.5 статті 135
Податкового кодексу України, при
першому відступленні зобов'язань
витрати, понесені платником податку -
першим кредитором, визначаються в
розмірі договірної (контрактної)
вартості товарів, робіт, послуг, за
якими виникла заборгованість, за
фінансовими кредитами - у розмірі
заборгованості за даними
бухгалтерського обліку на дату
здійснення такого відступлення
відповідно до вимог Податкового
кодексу, а за іншими цивільно-правовими
договорами - у розмірі фактичної
заборгованості, що відступається. До
складу доходів включається сума коштів
або вартість інших активів, отримана
платником податку - першим кредитором
від такого відступлення, а також сума
його заборгованості, яка погашається,
за умов, що така заборгованість була
включена до складу витрат згідно з
вимогами Податкового кодексу.

Як вбачається з Акта перевірки від
27.12.2013 року №1201/10-07-22-01-12, податковий
орган дійшов висновку, що позивачем
безпідставно віднесено до витрат суму
коштів у розмірі 666477,00 грн., утриманих
банком (фактором) у вигляді відсотків
за договором факторингу, укладеним між
позивачем та АТ «Укрексімбанк».

Вказане твердження податкового органу
спростовується наступним.

21 квітня 2011 року між позивачем (клієнт)
та АТ «Укрексімбанк» (фактор) був
укладений договір факторингу №40311Y4,
відповідно до умов якого позивач
відступає фактору права грошової
вимоги до боржників, визначених у
Переліку боржників, а фактор передає
грошові кошти в розпорядження позивача
на умовах цього Договору, в межах
Ліміту боржника та індивідуального
Ліміту клієнта на строк, що
розпочинається з дати виплати фактором
клієнту (позивачу) первісної суми за
кожним визначеним у реєстрі правом
грошової вимоги і закінчується датою
виконання зобов'язань за відповідною
Угодою (п.2.5.) за плату, яка
розраховується як процент від повної
суми права грошової вимоги в
залежності до строку виконання
боржником зобов'язань за контрактом (п.
2.4.).

Додатковою угодою від 22.07.2011 №1/2 було
визначено боржника - ТОВ «Фоззі Фуд».

Відповідно до Додаткових угод № 2/23 - 2/35
за період з 05.01.2012 року по 29.03.2012 року
позивач відступив АТ «Укрексімбанк»
права грошових вимог до боржника ТОВ
«Фоззі Фуд» на загальну суму 20969141,74 грн.

За період, що перевірявся податковим
органом (01.01.2012 - 31.12.2012), банк
перерахував клієнту (позивачу) суму в
розмірі 21117308,29 грн., що підтверджується
карткою рахунку: 3771 (Контрагенти:
Укрексімбанк ВАТ філія за 2012).

При цьому, за перевіряємий період банк
утримав проценти в якості плати за
фінансування по Договору Факторингу на
суму 666477,00 грн., про що свідчить картка
рахунку: 951 (Види діяльності: Основна;
Види витрат: Відсотки, інші фінансові
витрати по позиках/кредитах).

Таким чином, позивач, виступаючи
клієнтом за Договором Факторингу,
вперше відступив право грошової вимоги
фактору до боржника ТОВ «Фоззі Фуд», а
банк, у свою чергу, відповідно до умов
договору факторингу, утримав відсотки
за виконання умов договору.

За результатом
вищенаведених господарських операцій,
у відповідності до положень статті 153
Податкового кодексу, позивачем
віднесено до складу витрат суми
процентів, утриманих банком по
факторинговій операції, у розмірі 666477,00
грн.

Тобто, в даному випадку у своїх діях
позивач керувався прямою нормою
Податкового кодексу, а жодних порушень
ним допущено не було.

Це означає, що висновок податкового
органу про безпідставне віднесення
позивачем вказаних сум коштів у
розмірі 666477,00 грн. до витрат є
помилковим.

Щодо висновку відповідача про
неправильне формування позивачем
амортизаційних витрат, необхідно
зазначити наступне.

Як вбачається з Акта перевірки від
27.12.2013 року №1201/10-07-22-01-12, відповідач
дійшов висновку, що позивач здійснював
нарахування амортизаційних
відрахувань з порушенням встановлених
Податковим кодексом мінімально
допустимих строків амортизації, в
результаті чого товариством було
завищено витрати, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування, на
суму 675501,00 грн.

У суді першої інстанції присутній як
свідок ОСОБА_2 (один з перевіряючих)
пояснив, що позивачем неправильно було
визначено корисний строк використання
автомобілів та холодильних установок
(додаток 7 до Акту перевірки), які
перебувають на балансі підприємства.

Вказане твердження податкового органу
є безпідставним з огляду на наступне.

Статтею 145 Податкового кодексу
визначено класифікацію груп основних
засобів та інших необоротних активів і
мінімально допустимих строків їх
амортизації (всього 16 груп об'єктів).

Нарахування амортизації
нематеріальних активів здійснюється
із застосуванням методів, визначених у
підпункті 145.1.5 пункту 145.1 статті 145
цього Кодексу, протягом встановлених
для кожної групи строків (всього 6 груп).

Нарахування амортизації здійснюється
протягом строку корисного
використання (експлуатації) об'єкта,
який встановлюється наказом по
підприємству при визнанні цього
об'єкта активом (при зарахуванні на
баланс), але не менше ніж визначено в
пункті 145.1 і призупиняється на період
його виводу з експлуатації (для
реконструкції, модернізації, добудови,
дообладнання, консервації та інших
причин) на підставі документів, які
свідчать про виведення таких основних
засобів з експлуатації).

Відповідно до пункту 6 підрозділу 4
Перехідних положень Податкового
кодексу, для визначення переліку
об'єктів основних засобів, інших
необоротних та нематеріальних активів
за групами відповідно до пункту 145.1
статті 145 цього Кодексу з метою
нарахування амортизації з дати
набрання чинності розділом III цього
Кодексу застосовуються дані
інвентаризації, проведеної за станом
на 1 квітня 2011 року.

З аналізу вищезазначених норм чинного
законодавства убачається, що строк
корисного використання об'єктів
основних засобів, інших необоротних та
нематеріальних активів для
нарахування амортизації визначається
платником податку самостійно з
урахуванням дати введення їх в
експлуатацію, але не менше мінімально
допустимих строків корисного
використання, визначених пунктом 145.1
статті 145 Податкового кодексу.

05 квітня 2011 року генеральний директор
Позивача видав наказ №108-ОД про
проведення річної інвентаризації
основних, ІНМА, нематеріальних активів,
яким було зобов'язано провести
суцільну інвентаризацію запасів
станом на 01 квітня 2011 року по наступним
групам активів та зобов'язань: -
основні засоби (далі - ОЗ, рахунок
бухгалтерського обліку 11); - інші
необоротні матеріальні активи (далі -
ІНМА, рахунок бухгалтерського обліку
11); - нематеріальні активи (далі - ІНМА,
рахунок бухгалтерського обліку 12).

На виконання даного наказу №108-ОД в
компанії позивача була проведена
інвентаризація основних засобів, інших
нематеріальних активів, що знаходяться
на балансі Позивача, та були
встановлені строки корисного
використання (експлуатації) об'єктів
основних засобів для здійснення
нарахування амортизаційних
відрахувань із застосуванням
прямолінійного методу відповідно до
вимог статті 145 Податкового кодексу.

Під час судового розгляду перевіряючий
пояснив, що податковим органом під час
перевірки встановлено факт порушення
позивачем порядку визначення
корисного строку використання об'єктів
основних засобів, які перебувають на
балансі товариства.

Так, на думку податкового органу,
оскільки статтею 145 Податкового
кодексу для групи об'єктів «машини та
обладнання» встановлено мінімальний
строк корисного використання 5 років,
то позивач з 01.04.2011 (дата набрання
чинності вказаної статті Податкового
кодексу) зобов'язаний був перерахувати
корисний строк використання основних
засобів, які перебували в нього на
балансі, мінімально на 5 років, не
зважаючи при цьому на дату введення
таких об'єктів в експлуатацію та строк
корисного використання таких об'єктів
з цієї дати.

Проте, не можливо погодитися з таким
твердженням податкового органу,
оскільки відповідно до статті 145 та
пункту 6 підрозділу 4 Перехідних
положень Податкового кодексу,
мінімальний термін корисного
використання основних засобів станом
на 01.04.2011 повинен бути визначений
платником податків за вирахуванням
терміну експлуатації таких об'єктів.

Судом було досліджено наданий
представником позивача витяг з
інвентаризаційного опису основних
засобів товариства та встановлено, що
корисний строк використання об'єктів
основних засобів 4 групи, які
перебувають на балансі позивача,
станом на 01.04.2011 року визначено
підприємством вірно, з урахуванням
вимог Податкового кодексу.

А відтак, висновок відповідача щодо
нарахування позивачем амортизаційних
відрахувань з порушенням встановлених
Податковим кодексом мінімально
допустимих строків їх амортизації, та
відповідно завищення витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, є помилковим.

Враховуючи вищенаведене, оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
відповідача від 17.01.2014 року №
прийняте безпідставно.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, з урахуванням всіх
встановлених фактичних обставин по
справі та вимог законодавства, не довів
правомірність своїх дій.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Київській
області - залишити без задоволення, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 12 травня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 29
липня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.