Справа № 825/2334/14
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2014 року Чернігів
Справа №
825/2334/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Лобана Д.В.,

при секретарі
Кондратенко О.В.,

за участю представників сторін

представників позивача
Жирової С.М.,

Бажана А.В.,

Корнієнка В.П.,

представника відповідача
Труби А.В.,

Карманова С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Сан Бі
Україна» до Ніжинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сан Бі Україна»
звернулось до суду з адміністративним
позовом про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень Ніжинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області від
26.03.2014 № , № , від 01.07.2014 №
.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем, на думку позивача, були
порушені вимоги Податкового кодексу
України, у зв'язку з чим податковий
орган під час перевірки дійшов
необґрунтованих висновків, які
покладені в основу податкових
повідомлень-рішень. Зокрема, висновки
про порушення позивачем цивільного та
податкового законодавства не
обґрунтовані посиланням на конкретні
обставини фінансово - господарської
діяльності, на первинні документи,
зафіксовані в бухгалтерському та
податковому обліку. У перевіряємому
періоді ТОВ «Сан Бі Україна»
здійснювало господарську діяльність
із ТОВ «Миргородський сироробний
комбінат», ПП «Консалтингова фірма
«Прометей», ПП «Рось», ДП
«Мілкіленд-Україна».

Виконання договорів підтверджується
специфікаціями, видатковими
накладними, податковими накладними,
банківськими виписками, актами
прийому-передачі товару на комісію до
договору комісії, звітами по комітету.

На підставі виписаних податкових
накладних, у перевіряємий період
сплачена позивачем в ціні вартості
товару сума податку на додану вартість
була включена до податкового кредиту.

При цьому, висновки податкового органу
про відсутність факту реального
виконання договорів із контрагентом,
на думку позивача, здійснені без
належного аналізу характеру договорів,
їх товарності та реальності.

Таким чином, позивач вважає, що
правомірно сформував податковий
кредит по взаємовідносинах з ТОВ
«Миргородський сироробний комбінат»,
ПП «Консалтингова фірма «Прометей», ПП
«Рось», ДП «Мілкіленд-Україна», а тому
вважає, що оскаржувані податкові
повідомлення - рішення підлягають
скасуванню.

У судовому засіданні представники
позивача позов підтримали, просили
його задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Представники відповідача у судовому
засіданні позов не визнали, просили
відмовити в його задоволенні,
посилаючись на письмові заперечення (а.
с. 240-242), в яких зазначено, що Ніжинською
ОДПІ було проведено документальні
позапланові виїзні перевірки ТОВ «Сан
Бі Україна» з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
здійсненні взаємовідносин з ТОВ
«Миргородський сироробний комбінат»
та ДП «Мілкіленд-Україна»,
відображених у податковому кредиті та
податковому зобов'язанні з податку на
додану вартість за період з 01.01.2013 по
31.12.2013, результати якої викладені в акті
перевірки № 1204/22-33020893 від 03.03.2014 та
взаємовідносини з ПП "Консалтингова
фірма "Прометей" філія "Менський сир" та
ПП "Рось" філія "Охтирський
сиркомбінат", з питань дотримання вимог
податкового законодавства,
відображених у податковому кредиті та
податковому зобов'язанні з податку на
додану вартість у січні, квітні 2014 року,
викладених в акті перевірки №
1899/22-33020893, та встановлено наступні
порушення: п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України. Основним
доводом відповідача є те, що за
спірними господарськими відносинами
позивач не отримав прибутку, а має
збитки.

Враховуючи вищевикладене ДПІ просить
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, доводи
позовної заяви та заперечень на неї,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сан Бі Україна»
() зареєстроване 30.09.2004
виконавчим комітетом Ніжинської
міської ради Чернігівської області, що
підтверджується копією довідки АБ №
545031 з Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України (а.
с. 125), взято на податковий облік в
органах державної податкової служби
14.02.2012 за № 19730, є платником податку на
додану вартість від 09.02.2012, а також
платником податку на доходи фізичних
осіб, на прибуток, екологічного
податку, що підтверджується актом
перевірки (а. с. 85). Ці факти сторонами не
заперечуються та відповідно до ч. 3 ст. 72
Кодексу адміністративного судочинства
України не потребують доказування.

Судом встановлено, що Ніжинською ОДПІ
було проведено документальні
позапланові виїзні перевірки ТОВ «Сан
Бі Україна» з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
здійсненні взаємовідносин з ТОВ
«Миргородський сироробний комбінат»
та ДП «Мілкіленд-Україна»,
відображених у податковому кредиті та
податковому зобов'язанні з податку на
додану вартість за період з 01.01.2013 по
31.12.2013, результати якої викладені в акті
перевірки № 1204/22-33020893 від 03.03.2014 (а. с.
13-34) та взаємовідносини з ПП
"Консалтингова фірма "Прометей" філія
"Менський сир", та ПП "Рось" філія
"Охтирський сиркомбінат" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства, відображених у
податковому кредиті та податковому
зобов'язанні з податку на додану
вартість у січні, квітні 2014 року,
викладених в акті перевірки № 1899/22-33020893
(а. с. 84-102), якими встановлено порушення:
п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України.

На підставі актів перевірок прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- від 26.03.2014 № (а. с. 59) про
зменшення розміру від'ємного значення
суми податку на додану вартість на 98750,00
грн;

- від 26.03.2014 № (а. с. 58) яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
із вироблених товарів (робіт, послуг) в
розмірі 39350,00 грн, в т. ч. за основним
платежем 312280,00 грн, за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) 78070,00
грн;

- від 01.07.2014 № (а. с. 103), яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
із вироблених товарів (робіт, послуг) в
розмірі 411444,00 грн, в т.ч. за основним
платежем 274296,00 грн та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) у
розмірі 137148,00 грн.

Судом встановлено, що Ніжинською ОДПІ
було направлено позивачу акт від 03.03.2014
№ 1204/22-33020893 та довідку про загальну
інформацію до зазначеного акту (а. с.
35-38).

Непогоджуючись із висновками акту ТОВ
«Сан Бі Україна» подало заперечення на
акт виїзної позапланової перевірки від
03.03.2014 № 1204/22-33020893 (а. с. 39-44).

Однак, згідно відповіді Ніжинської
ОДПІ (а. с. 45-57) відсутні підстави для
зміни висновків, зазначених в акті
перевірки від 03.03.2014 № 1204/22-33020893.

Ніжинською ОДПІ 26.03.2014 було направлено
позивачу податкові
повідомлення-рішення від 26.03.2014 №
, № (а. с. 61).

Не погоджуючись з ними, позивачем було
оскаржено їх в адміністративному
порядку, подано скаргу до ГУ Міндоходів
у Чернігівській області (а. с. 62-67) та
доповнення до скарги (а. с. 68-69), за
результатом розгляду яких ГУ
Міндоходів у Чернігівській області
було прийнято рішення, яким залишено
скаргу без задоволення, а податкові
повідомлення-рішення без змін (а. с. 70-74).

Не погоджуючись із вищезазначеним
рішенням позивачем було оскаржено
податкові повідомлення-рішення від
26.03.2014 № , № до Міністерства
доходів і зборів України (а. с. 75-80), за
результатом розгляду скарги було
прийнято рішення, яким залишено скаргу
без задоволення, а податкові
повідомлення-рішення без змін (а. с. 81-83).

Згідно із ст. 3 Господарського кодексу
України господарська діяльність -
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Основними видами діяльності ТОВ «Сан
Бі Україна» є виробництво інших
харчових продуктів, н.в.і.у.,
вирощування інших однорічних і
дворічних культур, вирощування інших
багаторічних культур, розведення інших
тварин, оптова торгівля зерном,
необробленим тютюном, насінням і
кормами для тварин, оптова торгівля
молочними продуктами, яйцями,
харчовими оліями та жирами, що
підтверджується копією довідки АБ №
545031 з Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України (а.
с. 125).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

З матеріалів справи вбачається, що у
перевіряємому періоді ТОВ «Сан Бі
Україна» здійснювало господарську
діяльність із ТОВ «Миргородський
сироробний комбінат», ПП
«Консалтингова фірма «Прометей», ПП
«Рось», ДП «Мілкіленд-Україна».

Так, між ТОВ «Сан Бі Україна» та ТОВ
«Миргородський сироробний комбінат»
було укладено договір поставки №
М-СБУ-62/2012 від 22.08.2012 (а. с. 131-134),
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язується в порядку та на умовах
передбачених договором поставити
покупцю молочні продукти харчування в
асортименті, а покупець зобов'язується
прийняти товар і оплатити його.

Пунктом 1.2. цього ж договору
передбачено, що загальна кількість
товару, його часткове співвідношення
(асортимент, сортамент, номенклатура)
за сортами, групами, підгрупами, видами,
марками, типами, розмірами,
найменування, ціна товару (без ПДВ) та
ціна товару (з ПДВ) визначаються
сторонами у специфікації (додаток № 1
до договору), що є невід'ємною частиною
договору.

Строк дії договору до 31.12.2012 включно,
але в будь-якому разі до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
по договору.

Договір підписано сторонами та
скріплено печатками.

Реальність виконання вказаного
договору підтверджують наступні
первинні документи:

- специфікації (а. с. 135-141);

- додаткова угода № 1 від 01.01.2013 (а. с. 142);

- видаткові накладні (а. с. 143-144, 147-151);

- податкові накладні (а. с. 145-146, 152-156).

ТОВ «Сан Бі Україна» повністю оплатило
поставлений ТОВ «Миргородський
сироробний комбінат» товар на загальну
суму 1873680,00 грн, в тому числі ПДВ - 312280,00
грн, що підтверджується банківськими
виписками по рахунку ТОВ «Сан Бі
Україна» за 03.04.2013, 11.04.2013, 20.06.2013 та 18.07.2013
(а. с. 157-160).

В подальшому зазначений товар було
експортовано на територію Російської
Федерації на підставі договору комісії
на продаж товару № МУ-СБУ-63/2012 від 22
серпня 2012 року (а. с. 204-207), укладеного
між ТОВ «Сан Бі Україна» та ДП
«Мілкіленд-Україна», що
підтверджується наданими суду
наступними первинними документами:

- додатковою угодою № 2 (а. с. 208);

- додатками № 3/516/ОМК, № 48526/ОМК від
22.08.2012 (а. с. 209, 211);

- акти прийому-передачі товару на
комісію (а. с. 210, 212);

- звітами по комітету (а. с. 213, 216);

- міжнародними товарно-транспортними
накладними (а. с. 215, 218);

- вантажно-митними деклараціями (а. с. 214
,217).

22 січня 2014 року між ТОВ «Сан Бі Україна»
та філією «Менський сир» ПП «КФ
«Прометей» було укладено договір
поставки № МС-К-8/2014 (а. с. 161-164),
відповідно до п. 1.1 якого філія
«Менський сир» ПП «КФ «Прометей»
зобов'язалась в порядку та на умовах,
передбачених договором поставити ТОВ
«Сан Бі Україна» молочні продукти
харчування в асортименті, а ТОВ «Сан Бі
Україна» зобов'язалось прийняти товар
та оплатити його.

Пунктом 1.2 цього ж договору
передбачено, що загальна кількість
товару, його часткове співвідношення
(асортимент, сортамент, номенклатура)
за сортами, групами, підгрупами, видами,
марками, типами, розмірами,
найменування, ціна товару (без ПДВ) та
ціна товару (з ПДВ) визначаються
сторонами у специфікації (додаток № 1
до договору), що є невід'ємною частиною
договору.

Договір підписано сторонами та
скріплено печатками.

Реальність виконання вказаного
договору підтверджують наступні
первинні документи:

- специфікації (а. с. 165-169);

- видаткові накладні (а. с. 170-174);

- податкові накладні (а. с. 175-179).

ТОВ «Сан Бі Україна» повністю оплатило
поставлений філією «Менський сир» ПП
«КФ «Прометей» товар на загальну суму
1873680,00 грн, в тому числі ПДВ - 312280,00 грн,
що підтверджується банківською
випискою по рахунку ТОВ «Сан Бі
Україна» за 05.03.2014 (а. с. 180).

В подальшому зазначений товар було
експортовано на територію Російської
Федерації на підставі договору комісії
на продаж товару № МУ-К-6/2014 від 23 січня
2014 року (а. с. 219-222), укладеного між ТОВ
«Сан Бі Україна» та ДП
«Мілкіленд-Україна», що
підтверджується наданими суду
наступними первинними документами:

- додатками № 1/176, № 2/8 (а. с. 223, 225);

- акти прийому-передачі товару на
комісію (а. с. 224, 226);

- звітами по комітету (а. с. 227, 230);

- міжнародними товарно-транспортними
накладними (а. с. 229, 232);

- вантажно-митними деклараціями (а. с. 228,
231).

04.04.2014 між ТОВ «Сан Бі Україна» та
філією «Охтирський сиркомбінат» ПП
«Рось» було укладено договір поставки
№ 0-К-20/2014 (а. с. 181-184), відповідно до п. 1.1
якого філія «Охтирський сиркомбінат»
ПП «Рось» зобов'язалась в порядку та на
умовах, передбачених договором
поставити ТОВ «Сан Бі Україна» молочні
продукти харчування в асортименті, а
ТОВ «Сан Бі Україна» зобов'язалось
прийняти товар та оплатити його.

Пунктом 1.2 цього ж договору
передбачено, що загальна кількість
товару, його часткове співвідношення
(асортимент, сортамент, номенклатура)
за сортами, групами, підгрупами, видами,
марками, типами, розмірами,
найменування, ціна товару (без ПДВ) та
ціна товару (з ПДВ) визначаються
сторонами у специфікації (додаток № 1
до договору), що є невід'ємною частиною
договору.

На виконання умов договору № 0-К-20/2014
від 04.04.2014 між ТОВ «Сан Бі Україна» та
філією «Охтирський сиркомбінат» ПП
«Рось» було укладено наступні
специфікації №№ 1-6 (а. с. 186-191).

10 квітня 2014 року філією «Охтирський
сиркомбінат» ПП «Рось» було поставлено
на користь ТОВ «Сан Бі Україна» сирів
на суму 1353700,00 грн, крім того ПДВ - 270740,00
грн, що підтверджується видатковими
накладними (а. с. 192-197).

Реальність виконання вказаного
договору також підтверджують
податкові накладні (а. с. 198-203).

17 червня 2014 року між ТОВ «Сан Бі
Україна» та філією «Охтирський
сиркомбінат» ПП «Рось» було укладено
додаткову угоду № 1 до договору
№0-К-20/2014 від 04.04.2014(а. с. 185), якою
збільшено строк оплати поставленого
товару до 180 календарних днів від дати
отримання товару ТОВ «Сан Бі Україна».

Таким чином, строк оплати товару
(сирів), поставлених філією «Охтирський
сиркомбінат» ПП «Рось» станом на 17
липня 2014 року не настав.

В подальшому зазначений товар було
експортовано на територію Республіки
Білорусія на підставі договору комісії
на продаж товару № МУ-К-6/2014 від 23 січня
2014 року (а. с. 219-222), укладеного між ТОВ
«Сан Бі Україна» та ДП
«Мілкіленд-Україна» за ціною 1510157,01 грн
(ставка ПДВ - 0%), що підтверджується
наступними первинними документами:

- додатками (а. с. 223, 225);

- акти прийому-передачі товару на
комісію (а. с. 224, 226);

- звітами по комітету (а. с. 227, 230);

- міжнародними товарно-транспортними
накладними (а. с. 229, 232);

- вантажно-митними деклараціями (а. с. 228,
231).

Відповідно до п. 2.3.1 договору № 0-К-20/2014
від 04.04.2014 розрахунок за поставлений
товар по договору ТОВ «Сан Бі Україна»
проводить на підставі наданого
постачальником рахунку-фактури
протягом 80 календарних днів від дати
отримання товару покупцем.

Отже, правовідносини за спірними
правочинами в повній мірі відображені
в бухгалтерському та податковому
обліку позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем було вчинено дії та
досягнуто конкретних результатів, які
визначають саме поняття господарської
операції - факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на стан
майна, капіталу, зобов'язань та
фінансових ресурсів.

Тобто, позивачем дотримано принцип
превалювання сутності над формою, який
закріплений в ст. 4 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (превалювання
сутності над формою - операції
обліковуються відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми).

Суд вважає, що будь-які документи мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що договори мали на меті
настання реальних правових наслідків,
що обумовлені ними, оскільки товар
(роботи/послуги) був переданий, оплата
проведена, договори виконано сторонами
в повному обсязі, сторони претензій
одна до одної не мають.

Відповідно до статті 18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін. Якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, є недостовірними і
були внесені до нього, то третя особа
може посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Суд звертає увагу на те, що на момент
вчинення правочинів
підприємства-контрагенти позивача
були зареєстровані в якості юридичної
особи та платником податків, що не
заперечується сторонами та відповідно
до ч. 3 ст. 72 Кодексу адміністративного
судочинства України не потребують
доказуванню.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що на момент
укладення договорів із контрагентами
позивач проявив належну обачність,
перевіривши необхідні документи
контрагентів та чи здійснюють вони
господарську діяльність.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно із п. 185.1 статті 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є постачання товарів (послуг), місце
постачання яких розташоване на митній
території України.

Відповідно до п. 187.1 статті 187
Податкового кодексу України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Згідно із п. 188.1 ст.188 Податкового
кодексу України база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів, і збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п. 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, не
містить відокремленої вартості,
перелік (номенклатура) частково
поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом державної
податкової служби, та враховується при
визначенні загальних податкових
зобов'язань.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Суд звертає увагу на те, що податкові
накладні, видані ТОВ «Сан Бі Україна»,
містять всі реквізити передбачені п.
201.1 ст. 201 ПК України, а тому згідно п. 201.10
ст. 201 ПК України вони є підставою для
нарахування податкового кредиту.

При цьому, з урахуванням норм статей 44
та 61 Податкового кодексу України саме
на контролюючі органи покладається
обов'язок контролювати правильність
формування даних податкового обліку
платників податків, у тому числі щодо
правильності складення та
достовірності первинних документів.

При дослідженні факту здійснення
господарської операції оцінюватися
повинні, перш за все, відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку. Відносини між
учасниками попередніх поставок
товарів, робіт, послуг не мають
безпосереднього впливу на дослідження
факту реальності господарської
операції, вчиненої між позивачем та
його контрагентами.

Як на підставу нікчемності правочинів
позивача з контрагентами ТОВ «Сан Бі
Україна» відповідач посилається на
начебто неприбутковість операцій.

Однак, такі посилання судом не
приймаються до уваги, зважаючи на
наступне.

По-перше, відповідачем не надано суду
жодних доказів на підтвердження
неприбутковості операцій.

По-друге, підприємницька діяльність
може бути не тільки прибутковою,
виходячи із змісту її поняття.

По-третє, відповідно до статті 215
Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 №
435 (далі - ЦК України) підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України, недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин) - у цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Пунктом 1 статті 203 ЦК
України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити, зокрема,
моральним засадам суспільства, пунктом
5 статті 203 ЦК України передбачено, що
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно із статтею 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідними для чинності правочину.
Зокрема зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має
вчинятися у формі, встановлений
законом, правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ч. 1 ст. 228 ЦК України,
правочин спрямований на незаконне
заволодіння майном держави, вважається
таким, що порушує публічний порядок, а
отже, згідно з ч. 2 згаданої статті, є
нікчемним.

Частино 1 ст. 627 Цивільного кодексу
України передбачено, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Умовою для визнання недійсним
правочину, який суперечить інтересам
держави та суспільства, є встановлення
умислу в діях осіб, що уклали такий
правочин. При цьому, носіями
протиправного умислу юридичних осіб -
сторін такого правочину є посадові
особи цих юридичних осіб.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
сам по собі факт допущення, на думку
податкового органу, суб'єктом
господарювання порушень певних
встановлених законом правил
господарської діяльності,
здійснюваної на підставі певного
договору, не є безумовною підставою для
висновку про укладення такого договору
з метою, завідомо суперечною інтересам
держави і суспільства. Юридична
відповідальність має здійснюватися на
принципі законності, який полягає у
тому, що така відповідальність настає
за діяння, передбачені законом, та
застосовується у спосіб, визначений
законом.

Неотримання суб'єктом господарювання
доходу від окремої господарської
операції не свідчить про те, що така
операція не пов'язана з господарською
діяльністю, що вона спрямована на
незаконне заволодіння майном держави,
та порушує публічний порядок.

Аналогічна правова позиція викладена і
у постанові Верховного суду України
від 28.02.2011 по справі № 21-13а11.

В свою чергу, судом встановлено, що
вищезазначені договори були виконані
сторонами в повному обсязі, товар
(роботи/послуги) отриманий, сторони
претензій один до одного не мають.

Таким чином, надання податковому
органу належним чином оформлених всіх
первинних документів, передбачених
законодавством, є підставою для
формування валових витрат та
податкового кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав
людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД
проти Болгарії" (заява № 3991/03)
зазначено, що у разі якщо національні
органи за відсутності будь-яких
вказівок на безпосередню участь
фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ,
який нараховується у ланцюгу поставок,
або будь-яких вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж таки
застосовують негативні наслідки до
отримувача оподатковуваної ПДВ
поставки, який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано будь-яких інших
доводів та не подано жодних доказів,
які б ставили під сумнів реальність
виконання вказаних правочинів з
отримання позивачем товарів
(робіт/послуг), невідповідність цих
операцій дійсному економічному змісту,
або засвідчили б наявність інших
обставин, що підтверджують
недобросовісність позивача як
платника податків та виключають право
на формування валових витрат та
податкового кредиту.

Всі суми податку на додану вартість
сплаченого і віднесеного позивачем до
податкового кредиту, підтверджуються
податковими накладними, які
відповідають вимогам Податкового
кодексу України та відображають зміст
господарських операцій, в результаті
яких вони складені.

Необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Частиною 2 статті 161 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що при виборі правової
норми, що підлягає застосуванню до
спірних правовідносин, суд
зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Верховний суд України у справах з
аналогічним предметом спору
дотримується позиції, що судом
обов'язково має бути досліджено факт
вчинення господарських операцій, за
наслідками яких виникло право позивача
на формування податкового кредиту та
факт сплати позивачем сум податку
своїм контрагентам.

Вказаний факт не був спростований в
судовому засіданні представником
відповідача.

Враховуючи вищевикладене, висновок
податкового органу про заниження
позивачем податку на додану вартість є
безпідставним, а тому і нарахування
штрафних (фінансових) санкцій, з огляду
на ст. 123 Податкового кодексу України,
також є протиправним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Такий підхід узгоджується з практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у
справі «Компанія «Вестберґа таксі
Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції»
визначив, що «...адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі і поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.».

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірність
своїх рішень.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю «Сан Бі
Україна», - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Ніжинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області від 26.03.2014 № , № , від
01.07.2014 № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Сан Бі Україна»
судові витрати в сумі 487 (чотириста
вісімдесят сім) грн 20 коп.

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України
апеляційна скарга подається через
Чернігівський окружний
адміністративний суд, а її копія
надсилається апелянтом до суду
апеляційної інстанції, протягом десяти
днів з дня проголошення постанови.
Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано,
або її подано з пропуском строку, у
поновленні якого було відмовлено, а у
разі вчасного подання апеляційної
скарги, з набранням законної сили
рішенням апеляційної інстанції, якщо
оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя
Д.В. Лобан