Справа № 815/2831/14
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2831/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді:
Білостоцького О.В.

При секретарі:
Солдатовій О.С.

За участю сторін:

Представників позивача: Яні
А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до управління
Укртрансінспекції в Одеській області
про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Одеського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
управління Укртрансінспекції в
Одеській області про визнання
незаконною постанови №045182 від 11.04.2014
року про застосування до позивача
фінансових санкцій у сумі 1700,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що спірну постанову
відповідачем винесено на підставі акту
управління Укртансінспекції у м. Києві
№005503 від 18.02.2014 року проведення
перевірки додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом. В акті посадовими особами
контролюючого органу зазначено про
надання ОСОБА_2 послуг з нерегулярних
пасажирських перевезень за маршрутом
«Київ-Ізмаїл» без оформлення щоденного
реєстраційного листка режиму праці та
відпочинку водія за 14.02.2014 року.
Управлінням Укртрансінспекції в
Одеській області постановою від № 045182
від 11.04.2014 року на ОСОБА_2 було
накладено фінансові санкції,
передбачені абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону
України «Про автомобільний транспорт».
Позивач вважає зазначену постанову
протиправною та зазначає, що документ
щодо режиму праці та відпочинку водія
за 14.02.2014 року був наявний та надавався
і під час перевірки, і під час розгляду
справи про порушення законодавства про
автомобільний транспорт посадовим
особам Укртансінспекції, а тому у
відповідача були відсутні підстави для
притягнення його до відповідальності
за відсутність зазначеного документу.

Представник позивача у судовому
засіданні, посилаючись на
обґрунтування, викладені у позовній
заяві, підтримав позовні вимоги у
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача до суду не
з'явився, відповідач про дату, час та
місце слухання справи був повідомлений
відповідно до вимог ст.ст. 33, 35 КАС
України належним чином та своєчасно, а
тому на підставі положень статті 128 КАС
України судом було вирішено слухати
справу за відсутності представника
відповідача за наявними в справі
доказами. Як вбачається із наданих до
суду заперечень на адміністративний
позов (а.с. 38), відповідач позовні вимоги
не визнає та наполягає, що оскаржувана
постанова Управління
Укртрансінспекції в Одеській області
№045182 від 11.04.2014 року є законною та
обґрунтованою, винесеною у
відповідності до вимог чинного
законодавства. В запереченнях
зазначає, що на час перевірки в
автотранспортному засобі позивача
були відсутні дорожній лист на поточну
дату перевірки та щоденний лисок праці
та відпочинку водія за 14.02.2014 року.

Судом під час офіційного з'ясування
обставин у справі встановлено
наступне:

ОСОБА_2 здійснює діяльність з надання
послуг з нерегулярних пасажирських
перевезень автобусом марки NEOPLAN N213H,
реєстраційний номер НОМЕР_1, на
підставі ліцензії Державної інспекції
України з безпеки на наземному
транспорті серії НОМЕР_2 від 09.10.2013 року
на внутрішні та міжнародні перевезення
пасажирів автобусами (строк дії
ліцензії необмежений), що
підтверджується ліцензійною карткою
серії НОМЕР_3 (а.с. 7).

18.02.2014 року посадовими особами
управління Укртрансінспекції у м.Києві
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було проведено
перевірку додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів на автомобільному
транспорті, а саме на автобусі марки
NEOPLAN N213H, реєстраційний номер НОМЕР_1,
маршрут «Київ-Ізмаїл», що належить
перевізнику ОСОБА_2, під керуванням
водія ОСОБА_5

За результатами вказаної перевірки
було складено акт №005503 від 18.02.2014 року
(а.с. 39), в якому зафіксовано факт
надання послуг з нерегулярних
пасажирських перевезень за маршрутом
«Київ-Ізмаїл» без оформлення щоденного
реєстраційного листка режиму праці та
відпочинку водія за 14.02.2014 року, що є
порушенням вимог ст. 39 Закону України
«Про автомобільний транспорт»,
відповідальність за яке передбачено
абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт».

На підставі зазначеного акту перевірки
Управлінням Укртрансінспекції в
Одеській області винесено постанову №
045182 від 11.04.2014 року про застосування
адміністративно-господарського штрафу
до ОСОБА_2 за порушення законодавства
про автомобільний транспорт
(відсутність щоденного реєстраційного
листка режиму праці та відпочинку
водія за 14.02.2014 року) в розмірі 1700,00 грн.
(а.с. 18).

Не погодившись із вказаною постановою,
позивач звернувся до суду.

Заслухавши представника позивача,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відносини між автомобільними
перевізниками, замовниками
транспортних послуг, органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування, пасажирами, власниками
транспортних засобів, а також їх
відносини з юридичними та фізичними
особами - суб'єктами підприємницької
діяльності, які забезпечують
діяльність автомобільного транспорту
та безпеку перевезень врегульовано
Законом України «Про автомобільний
транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-ІІІ
(далі Закон України № 2344-ІІІ).

Статтею 5 Закону України № 2344-ІІІ
визначено, що основним завданням
державного регулювання та контролю у
сфері автомобільного транспорту є
створення умов безпечного, якісного й
ефективного перевезення пасажирів та
вантажів, надання додаткових
транспортних послуг.

Частиною 11 ст. 6 зазначеного Закону
України передбачено, що державний
контроль автомобільних перевізників
здійснюється шляхом проведення
планових, позапланових і рейдових
перевірок.

Процедуру здійснення державного
контролю за додержанням суб'єктами
господарювання, які провадять
діяльність у сфері автомобільного
транспорту (далі - суб'єкти
господарювання), вимог законодавства
про автомобільний транспорт, норм та
стандартів щодо організації
перевезень пасажирів і вантажів
автомобільним транспортом, норм
міжнародних договорів про міжнародне
автомобільне сполучення, наявністю
відповідних ліцензій і ліцензійних
карток, виконанням ними ліцензійних
умов, а також процедуру здійснення
державного нагляду за забезпеченням
такими суб'єктами господарювання
безпеки автомобільних передбачено
Порядком здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567
(далі Порядок № 1567).

Згідно п.п. 2, 3, 4 Порядку № 1567 державному
контролю підлягають усі транспортні
засоби вітчизняних та іноземних
суб'єктів господарювання, що
здійснюють автомобільні перевезення
пасажирів та вантажів на території
України. Органами державного контролю
на автомобільному транспорті (далі -
органи державного контролю) є
Укртрансінспекція, її територіальні
органи - управління в Автономній
Республіці Крим, обласні, Київське та
Севастопольське міські, районні
управління.

Статтею 39 Закону України «Про
автомобільний транспорт» передбачено,
що автомобільні перевізники, водії,
пасажири повинні мати і пред'являти
особам, які уповноважені здійснювати
контроль на автомобільному транспорті
та у сфері безпеки дорожнього руху,
документи, на підставі яких
виконуються пасажирські перевезення.

Документами для нерегулярних
пасажирських перевезень є: для
автомобільного перевізника - ліцензія,
документ, що засвідчує використання
автобуса на законних підставах, інші
документи, передбачені законодавством
України; для водія автобуса -
посвідчення водія відповідної
категорії, реєстраційні документи на
транспортний засіб, ліцензійна картка,
договір із замовником транспортних
послуг, документ, що засвідчує оплату
транспортних послуг, інші документи,
передбачені законодавством України.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
за порушення законодавства про
автомобільний транспорт до
автомобільних перевізників
застосовуються
адміністративно-господарські штрафи:
за надання послуг з перевезень
пасажирів та вантажів без оформлення
документів, перелік яких визначений
статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у
розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

При цьому, згідно ст. 1 Закону України №
2344-ІІІ автомобільний перевізник -
фізична або юридична особа, яка
здійснює на комерційній основі чи за
власний кошт перевезення пасажирів чи
(та) вантажів транспортними засобами;
водій - особа, яка керує транспортним
засобом і має відповідне посвідчення
встановленого зразка; нерегулярні
пасажирські перевезення - перевезення
пасажирів автобусом, замовленим
юридичною або фізичною особою з
укладанням письмового договору на
кожну послугу, в якому визначають
маршрут руху, дату та час перевезень,
інші умови перевезень та форму оплати
послуги, або перевезення за власний
кошт.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про
автомобільний транспорт» з метою
організації безпечної праці та
ефективного контролю за роботою водіїв
транспортних засобів автомобільні
перевізники зобов'язані:
організовувати роботу водіїв
транспортних засобів, режими їх праці
та відпочинку відповідно до вимог
законодавства України; здійснювати
заходи, спрямовані на забезпечення
безпеки дорожнього руху; забезпечувати
виконання вимог законодавства з питань
охорони праці; здійснювати організацію
та контроль за своєчасним проходженням
водіями медичного огляду,
забезпечувати їх санітарно-побутовими
приміщеннями й обладнанням.

Особливості регулювання робочого часу
та часу відпочинку водіїв колісних
транспортних засобів та порядок його
обліку встановлені Положенням про
робочий час і час відпочинку водіїв
колісних транспортних засобів,
затвердженого Наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 07.06.2010
року № 340 (далі Положення № 340).

Пунктом 6.1 Положення № 340 передбачено,
що автобуси, що використовуються для
нерегулярних і регулярних спеціальних
пасажирських перевезень, для
регулярних пасажирських перевезень на
міжміських автобусних маршрутах
протяжністю понад 50 км, вантажні
автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн
повинні бути обладнані діючими та
повіреними тахографами.

Порядок установлення, технічного
обслуговування та використання
контрольних пристроїв (тахографів) на
автомобільних транспортних засобах
(крім таксі), які використовуються для
надання послуг з перевезення пасажирів
та вантажів визначено Інструкцією з
використання контрольних пристроїв
(тахографів) на автомобільному
транспорті, затвердженою наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України 24.06.2010 року №385, відповідно до
п.1.4 якої контрольний пристрій
(тахограф) - обладнання, яке є засобом
вимірювальної техніки, призначене для
встановлення на транспортних засобах
для показу та реєстрації в
автоматичному чи напівавтоматичному
режимі інформації про рух таких
транспортних засобів та про певні
періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта
- бланк, призначений для внесення й
зберігання зареєстрованих даних, який
вводять в аналоговий контрольний
пристрій (тахограф) та на якому
маркувальні пристрої останнього
здійснюють безперервну реєстрацію
інформації, що підлягає фіксуванню
відповідно до положень ЄУТР.

Відповідно до п.3.3 Інструкції №385 водій
транспортного засобу, обладнаного
тахографом, зобов'язаний мати при собі,
зокрема, заповнені тахокарти у
кількості, що передбачена Європейською
угодою щодо роботи екіпажів
транспортних засобів (ЄУТР), які
виконують міжнародні автомобільні
перевезення, або картку водія чи
роздруківку даних роботи тахографа у
разі обладнання транспортного засобу
цифровим тахографом.

З 20.12.2010 року набула чинності Поправка
№ 6 до Європейської угоди щодо роботи
екіпажів транспортних засобів (ЄУТР) в
частині надання до контролю
реєстраційних листків (тахограм) за
поточний день та попередні 28
календарних днів.

Як було встановлено контролюючим
органом під час здійснення перевірки
автотранспортного засобу ОСОБА_2 та не
заперечувалось представником позивача
у судовому засіданні, перевіряємий
транспортний засіб позивача було
обладнано аналоговим контрольним
пристроєм (тахографом), а тому саме
заповнені тахокарти за поточний день
та попередні 28 календарних днів є
документами, що свідчать про режим
праці та відпочинку водія, та за
відсутність яких передбачено
відповідальність ч.1 абзацом 3 ст.60
Закону України «Про автомобільний
транспорт».

Представником позивача, на
підтвердження наявності на час
перевірки у водія автобусу NEOPLAN N213H
р/номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 заповненої
тахокарти за 14.02.2014 року, було надано
суду для огляду оригінали тахокарт
водіїв цього автобусу ОСОБА_6 та ОСОБА_9
за період з 13.02.2014 року по 14.02.2014 року, з
14.02.2014 року по 15.02.2014 року та з 15.02.2014 року
по 16.02.2014 року. Копії тахокарт долучені
до матеріалів справи (а.с. 8-9).

Крім того, до суду було надано письмові
пояснення водія ОСОБА_5, з яких
вбачається, що зазначені тахокарти
надавалися ним працівникам управління
Укртансінспекції у м. Києві під час
здійснення перевірки, якими було
зроблено зауваження лише з приводу
наявності на тахокарті за період 14.02.2014
року-15.02.2014 року механічного
виправлення дати у зв'язку з допущеною
опискою (а.с. 10).

Суд погоджується з думкою представника
позивача про те, що наявність на
зазначеній тахокарті механічного
виправлення щодо дати її заповнення
само по собі не свідчить про
відсутність зазначеного документу. Суд
при вирішенні справи також приймає до
уваги твердження представника
позивача з того приводу, що наявність
на спірній тахокарті відміток
маркувального пристрою тахографу, яким
здійснюється безперервна реєстрація
інформації про рух транспортного
засобу та про певні періоди роботи та
відпочинку водія, давало можливість
посадовим особам управління
Укртрансінспекції у м.Києві, як
фахівцям у сфері автомобільного
транспорту, перевірити та встановити
відповідність цієї тахокарти певній
календарній даті, в даному випадку
14.02.2014 року.

Зазначені обставини були зазначені
представником позивача, який приймав
участь у розгляді справи про порушення
ОСОБА_7 законодавства про
автомобільний транспорт, посадовим
особам управління Укртрансінспекції в
Одеській області та на їх
обґрунтування відповідачу надавались
досліджені судом тахокарти.

Будь-яких доказів на спростування
зазначених обставин, відповідачем в
порядку виконання обов'язку суб'єкта
владних повноважень, визначеному ч.2
ст.71 Кодексу адміністративного
судочинства України, до суду надано не
було. Посилання у відповідача у
запереченнях лише на факт підписання
цим водієм ОСОБА_6 акту перевірки №005503
від 18.02.2014 року, суд з урахуванням
досліджених доказів, в якості
належного обґрунтування законності
спірної постанови не приймає.

Посилання відповідача у запереченнях
на адміністративний позов на
відсутність у ОСОБА_2 дорожнього листа
судом до уваги також не приймається,
оскільки зазначеного порушення не було
зазначено в акті перевірки від 18.02.2014
року. Крім того, це твердження
спростовується наданою позивачем до
суду належним чином завіреною копією
зазначеного документу за 17-19 лютого 2014
року (а.с. 6).

Враховуючи вищевикладене, суд доходить
висновку про відсутність у Управління
Укртрансінспекції в Одеській області
правових підстав для застосування до
позивача
адміністративно-господарського
штрафу, передбаченого абзацом 3 ч. 1 ст. 60
Закону України «Про автомобільний
транспорт».

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Відповідно до ч.
2 ст. 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З урахуванням встановлених у судовому
засіданні обставин, оцінюючи у
сукупності надані сторонами докази,
суд дійшов висновку, що постанову № 045182
від 11.04.2014 року Управлінням
Укртрансінспекції в Одеській області
винесено необґрунтовано, тобто без
урахування відповідачем фактичних
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, а тому позовні
вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню
шляхом визнання протиправним та
скасування зазначеного рішення
суб'єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 69-71, 86, 122, 158-163, 186, 254
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
управління Укртрансінспекції в
Одеській області про скасування
постанови - задовольнити у повному
обсязі.

Визнати протиправною та скасувати
постанову управління
Укртрансінспекції в Одеській області
№045182 від 11.04.2014 року.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Одеський окружний адміністративний
суд апеляційної скарги на постанову
протягом десяти днів з дня її
проголошення, а у разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України - з дня отримання копії
постанови. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги на постанову, встановленого
статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу
не було подано.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний суддею 22 липня 2014 року.

Суддядпис/
Білостоцький О.В.