Справа № 803/1240/14
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2014-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2014 року Справа № 803/1240/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання
Кравчик В.В.,

за участю представника позивача
Оксентюка А.М.,

представника відповідача Копко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
Приватного підприємства «Універсам»
до Володимир-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області про визнання
протиправною та скасування податкової
вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Універсам»
(далі - ПП «Універсам») звернулося з
адміністративним позовом до
Володимир-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинської області (далі -
Володимир-Волинська ОДПІ) про визнання
протиправною та скасування податкової
вимоги №638-25 від 04.06.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
адресу позивача 16.06.2014 року надійшла
податкова вимога №638-25 від 04.06.2014 року, в
які вказано, що станом на 03.06.2014 року
сума податкового боргу РР «Універсам»
за узгодженими грошовими
зобов'язаннями становить 241 987,77 грн.

З вказаної вимоги вбачається, що у ПП
«Універсам» наявний борг по сплаті
податку на додану вартість в сумі 1052,11
грн. та штрафні санкції за порушення
законодавства про патентування, норм
регулювання обігу готівки та
застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сумі 240 935,66
грн.

Позивач не погоджується з висновками
Володимир-Волинської ОДПІ, вважає
податкову вимогу протиправною,
оскільки у ПП «Універсам» відсутня
будь-яка заборгованість по сплаті ПДВ в
сумі 1052,11 грн. у бюджет, у тому числі і на
дату винесення вимоги, як наслідок
відсутня підстава для винесення
податкової вимоги.

Крім того вказують, що застосовані до
ПП «Універсам» штрафні санкції на суму
240 935,66 грн. за порушення вимог Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» не відносяться
до категорії податкового зобов'язання,
а є одним із видів
адміністративно-господарських
санкцій, а тому порядок стягнення
податкового боргу, визначений ПК
України, в даному випадку не може бути
застосований до даних правовідносин,
тому просить визнати протиправним та
скасувати податкову вимогу
Володимир-Волинської ОДПІ від 04.06.2014
року №638/25.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, наведених у позовній заяві
просив позов задовольнити, визнавши
протиправною і скасувавши податкову
вимогу.

Представник відповідача в судовому
засіданні та в письмових запереченнях
позов визнав частково. Погодився, що
станом на день винесення податкової
вимоги в підприємства суми податкового
боргу за даним платежем по ПДВ в
розмірі 1052,11 грн. не було. Дана сума була
видрукувана помилково.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши подані суду
письмові докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що адміністративний позов підлягає до
задоволення, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) визначає, що кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті
17 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб із суб`єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Судом встановлено, що з 23.03.2000 року ПП
«Універсам» зареєстроване як юридична
особа за місцезнаходженням: Волинська
область, Локачинський район, село
Замличі, що підтверджується Довідкою з
ЄДРПОУ АБ №661872 та Свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи
серії А00 №399354.

28.10.2010 року Локачинським відділенням
Володимир-Волинської ОДПІ була
проведена перевірка господарської
одиниці - торгового павільйону ПП
«Універсам», розташованої за адресою м.
Нововолинськ, проспект Перемоги, за
дотриманням суб'єктами господарювання
порядку проведення розрахунків за
товари (послуги), вимог з регулювання
обігу готівки та наявності торгових
патентів і ліцензій. В результаті
вищевказаної перевірки складено Акт
від 28.10.2010 року.

На підставі зазначеного Акта перевірки
№202197 від 28.10.2010 року, заступником
начальника Володимир-Волинської ОДПІ
були прийняті Рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій :

- №/12506 від 10 листопада 2010
року, яким визначено суму штрафних
фінансових санкцій в розмірі 587579,95 грн.;

- №/12505 від 10 листопада 2010
року, яким визначено суму штрафних
фінансових санкцій в розмірі 280,00 грн.;

- №/12507 від 10 листопада 2010
року, яким визначено суму штрафних
фінансових санкцій в розмірі 2180,00 грн.;

Вказані рішення отримано
підприємством - 15.11.2010 року.

За результатом судового оскарження
Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 21 грудня 2010
року справі № 2а-3194/10/0370 визнано
протиправним та скасовано рішення
Володимир-Волинської ОДПІ про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 10 листопада 2010 року №
/12506, та рішення
Володимир-Волинської ОДПІ про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 10 листопада 2010 року
№/12507 в частині застосування до ПП
«Універсам» штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 1020 гривень 00 копійок.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18.03.2014 року
Постанову Волинського окружного
адміністративного суду змінено та
визнано протиправним та скасовано
рішення Володимир-Волинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 10 листопада 2010 року №
/12506 в частині застосування до
Приватного підприємства «Універсам»
штрафних фінансових санкцій в розмірі
348 074,45 грн. та визнано протиправним та
скасовано рішення
Володимир-Волинської ОДПІ про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 10 листопада 2010 року №
/12507 в частині застосування до ПП
«Універсам» штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 1020 грн.

З метою погашення податкового боргу
Локачинським відділенням Володимир-
Волинської ОДПІ сформовано та вручено
відповідачу податкову вимогу форми «Ю»
№638-25 від 04.06.2014 року, яка отримана
підприємством 16.06.2014 року. З вказаної
вимоги вбачається, що у ПП «Універсам»
наявний борг по сплаті податку на
додану вартість в сумі 1052,11 грн. та
штрафні санкції за порушення
законодавства про патентування, норм
регулювання обігу готівки та
застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сумі 240 935,66
грн.

Надаючи оцінку оскаржуваній
податковій вимозі, суд приходить до
наступних висновків.

Термін податкова вимога визначено в
п.п. 14.1.153 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу
України, це письмова вимога органу
державної податкової служби до
платника податків щодо погашення суми
податкового боргу.

Відповідно до п.п 14.1.175 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України
«податковий борг» - сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгодженого платником податків або
узгодженого в порядку оскарження, але
не сплаченого у встановлений цим
Кодексом строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання.

Грошове зобов'язанні відповідно до п.п
14.1.39 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу
України- сума коштів, яку платник
податків повинен сплатити до
відповідного бюджету як податкове
зобов'язання та/або штрафну (фінансову)
санкцію, а також санкції за порушення
законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Порядок і вичерпний перелік випадків
надсилання податкової вимоги
законодавцем визначено в ст.59
Податкового Кодексу України.

Норми п. 59.1 ст.59 Податкового кодексу
України передбачають , що саме в разі
несплати узгодженого податкового
зобов'язання в установлені
законодавством строки, платнику
податків надсилається податкова
вимога. В разі, коли сума грошового
зобов'язання визначається
контролюючим органом, то на адресу
платника надсилається податкове
повідомлення- рішення.

При цьому, коли рішення контролюючого
органу, яким визначена сума
податкового зобов'язання, оскаржене до
суду, таке податкове зобов'язання
вважається неузгодженим (п.56.18 ст.56 ПК
України). Податкова вимога
надсилається також платникам податків,
які самостійно подали податкові
декларації, але не погасили суми
податкових зобов'язань у встановлені
цим Кодексом строки (п.59.4 ст.59 ПК
України). В ПП «Універсам» немає
узгоджених податкових зобов'язань по
податкових повідомленнях-рішеннях,
виданих цією податковою. Як наслідок
вимога є незаконною і підлягає
скасуванню.

Судом встановлено, що у ПП «Універсам»
відсутня будь-яка заборгованість по
сплаті ПДВ в сумі 1052,11 грн. у бюджет, у
тому числі і на дату винесення вимоги,
що й підтверджено представником
відповідача в судовому засіданні, як
наслідок відсутня підстава для
винесення податкової вимоги.
Протилежне повинна була зазначити
податкова при формуванні та винесенні
податкової вимоги, вказавши причину
виникнення заборгованості, за який
період, надати розрахунок, чи вказавши
узгоджений документ, на підставі якого
вона винесена.

Щодо штрафних санкцій в сумі 240 935,66 грн.
суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування,
послуг» суми фінансових санкцій
підлягають перерахуванню суб'єктами
підприємницької діяльності до
державного бюджету в десятиденний
строк з дня прийняття органами
державної податкової служби рішення
про застосування таких фінансових
санкцій.

Якщо протягом зазначених термінів
суб'єкт господарювання не сплатив суму
штрафу до бюджету та не оскаржив
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій, орган Державної
податкової служби відповідно до п. 11 ч. 1
ст.11 Закону України «Про державну
податкову службу в Україні» та п. 2 ст. 50,
п. 4 ст. 17 Кодексу адміністративного
судочинства України звертається до
суду з позовною заявою про стягнення
сум штрафних (фінансових) санкцій.

Згідно частини третьої статті 6 КАС
України, суб'єкти владних повноважень
мають право звернутись до
адміністративного суду у випадках,
передбачених Конституцією та законами
України.

Пунктом 3.7 Прикінцевих положень Закону
України від 7 липня 2010 року №2453-/І «Про
судоустрій і статус суддів» було
внесено зміни до ст. 99 КАС України, які
набули чинності з 30 липня 2010 року.

Згідно із зазначеними змінами
загальний строк звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи,
визначений частиною другою статті 99
КАС України, зменшено з одного року до
шести місяців.

Отже, внаслідок несплати господарюючим
суб'єктом у добровільному порядку
фінансових санкцій у строки, визначені
вищевказаними законодавчими нормами,
податковий орган мав право і
можливість звернутись з
адміністративним позовом про
стягнення несплачених підприємством
коштів.

При цьому строк звернення податкового
органу до суду із позовом про стягнення
вказаних санкцій визначений ст. 99 КАС
України (в редакції чинній на час
виникнення у позивача права звернення
до суду із позовом про стягнення
штрафних фінансових санкцій - листопад
2010 року).

На час виникнення розглядуваних
правовідносин (після закінчення
10-денного строку для добровільної
сплати штрафних санкцій, тобто,
починаючи з 21.11.2010р.) діяв шестимісячний
строк звернення до суду із
адміністративним позовом. В супереч
вказаному, податкова, відповідно до
повноважень покладених на неї Законом
України «Про державну податкову службу
в Україні», не зверталася до суду з
позовом про стягнення заборгованості
до бюджету.

Крім того суд вважає, що неправомірним
є посилання податкової на норми
Податкового Кодексу України при
винесенні податкової вимоги, оскільки
штрафні фінансові санкції не можуть
узгоджуватись, в них лише міститься
вимога про сплату суми коштів на
протязі певного періоду. Після цього, у
випадку добровільної несплати
платником штрафних сум, у податкового
органу виникає право на стягнення їх в
судовому порядку. Також слід зазначити,
що Податковий Кодекс України набув
чинності лише 01.01.2011 року, тобто вже
після виникнення спірних відносин
(винесення Рішень про застосування
штрафних (фінансових)). В той же час, до
набрання чинності Податковим кодексом
України фінансові санкції у вигляді
штрафів за порушення норм регулювання
обігу готівки та застосування РРО
вважались
адміністративного-господарськими
санкціями та не входили до складу
податкового боргу, а тому порядок
стягнення податкового боргу,
визначений Податковим кодексом
України, в даному випадку не може бути
застосований до даних правовідносин.

Статтею 102 Податкового кодексу України
врегульовано питання застосування
строків давності визначення
податкових зобов'язань, які становлять
1095 днів.

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного
Суду України від 9 лютого 1999 року
№1/99-рп, частину першу статті 58
Конституції України щодо дії
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб'єктивного права
особи, у тому числі права особи на
звернення до суду, слід визначати із
застосуванням законодавства, яке діяло
на момент виникнення відповідного
права.

Водночас неприпустимість зворотної
дії нормативно-правового акта полягає
в тому, що запроваджені ним нові норми
не можуть застосовуватися до
правовідносин, які існували до
набрання ним чинності. Отже, приписи
нового нормативно-правового акта не
можуть змінити обсяг прав, який було
встановлено попередніми
нормативно-правовими актами.

З огляду на викладене тривалість і
правила обчислення строку звернення
особи до суду визначаються за тими
правилами, які були чинними на момент
початку перебігу відповідного строку.

Отже, тривалість строку звернення до
суду не змінюється в разі подальших
змін законодавства, яке регулює
відповідні відносини. Тому строк
звернення до суду розпочинається і
закінчується з урахуванням тієї
тривалості, яка передбачалася на
момент початку перебігу відповідного
строку.

При цьому тривалість строку звернення
до суду не змінюється залежно від того,
коли було реалізоване право на позов.
Відповідно тривалість строку
звернення до адміністративного суду не
залежить від того, коли було фактично
пред'явлено позов.

За таких обставин, з метою правильного
обчислення строків звернення до суду
визначальним є встановлення часу
виникнення права на звернення до суду.

Спеціальним законом з питань
оподаткування, який установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), включаючи збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків
контролюючими органами, у тому числі за
порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, та
визначає процедуру оскарження дій
органів стягнення є Закон України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетними та
цільовими фондами» (чинний на час
виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до визначення наведеному в
пункті 1.2 статті 1 цього Закону
податкове зобов'язання це зобов'язання
платника податків сплатити до бюджетів
або державних цільових фондів
відповідну суму коштів у порядку та у
строки, визначені цим Законом або
іншими законами України.

До приватного підприємства
«Універсам» застосовані штрафні
(фінансові) санкції, за порушення пп.2.2.,
2.6 Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, затвердженого постановою
правління Національного банку України
№ 637 від 15.12.2004 року, відповідно до Указу
Президента України № 436/95 від 12.06.1995
року «Про застосування штрафних
санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки».

Отже, застосовані до Позивача штрафні
(фінансові) санкції є різновидом
адміністративно- господарських
санкцій, і на них не розповсюджуються
положення щодо узгодження податкового
зобов'язання, встановлені Законом
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами і державними цільовими
фондами».

З 01.01.2011 року пункт 1 статті 17 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» визначено новий
розмір фінансових санкцій, зокрема за
непроведення розрахункових операцій
через реєстратори розрахункових
операцій з фіскальним режимом роботи,
що вчинено вперше в розмірі однієї
гривні.

Приписами статті 239 Господарського
кодексу України (далі - ГК України)
передбачено, що однією із
адміністративно-господарських санкцій
може бути
адміністративно-господарський штраф,
який стягується із суб`єкта
господарювання до державного бюджету
за порушення визначених
законодавством України правил
здійснення господарської діяльності.

Статтею 250 ГК України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено обмеження
строків застосування
адміністративно-господарських
санкцій: адміністративно-господарські
санкції можуть бути застосовані до
суб'єкта господарювання протягом шести
місяців з дня виявлення порушення, але
не пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Тобто, штрафні санкції, передбачені за
порушення законів про патентування, з
регулювання обігу готівки та
застосування реєстраторів
розрахункових операцій на час
виникнення спірних відносин належали
до адміністративно-господарських
санкцій, одним видом з яких є
адміністративно-господарський штраф
не є податковими зобов`язаннями, у разі
несплати таких вони не набувають
статусу податкового боргу.

Отже, застосовані до ПП «Універсам»
штрафні санкції на суму 240 935,66 грн. за
порушення вимог Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» не відносяться до категорії
податкового зобов`язання, а є одним із
видів адміністративно-господарських
санкцій у розумінні статті 239 ГК
України.

Враховуючи викладене, винесення
Володимир-Волинською ОДПІ податкової
вимоги №638-25 від 04.06.2014 року на підставі
норм Податкового кодексу України, який
набрав чинності 01.01.2011 року, а також
визначення суми штрафних (фінансових)
санкцій, на суму 240 935,66 грн. сумою
узгодженого грошового зобов`язання
платника податків є протиправним.

Відповідно, до набуття чинності
Податковим кодексом України, діюче
законодавство України передбачало
право органів державної податкової
служби здійснювати стягнення таких
штрафних (фінансових) санкцій у
судовому порядку, в межах строків
позовної давності, при цьому орган
державної податкової служби не вправі
був надсилати платникам податків
податкові вимоги про сплату штрафних
(фінансових) санкцій, передбачених
статтею 17 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", оскільки штрафні (фінансові)
санкції не відносились до податкових
зобов`язань.

Крім того, суд зазначає, що факт
попереднього звернення ПП «Універсам»
до суду з приводу оскарження рішень
суб'єкта владних повноважень (Рішень
про застосування штрафних фінансових
санкцій від 10.11.2010 року) є реалізацією
права суб'єкта господарювання і не може
впливати на перебіг строку звернення
до суду суб'єкта владних повноважень,
оскільки не позбавляє суб'єкта владних
повноважень на звернення до суду із
позовом про стягнення такої суми
санкцій.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку суду, суб'єкт владних
повноважень, неправомірно застосував
норми Податкового кодексу України до
платника податків - Приватного
підприємства «Універсам» та не надав
суду обґрунтованих доказів щодо
правомірності свого рішення.

Як визначено частиною третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Перевіривши податкову вимогу від 04
червня 2014 року №638-25, суд приходить до
висновку, що вона не відповідає вимогам
частини третьої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
та винесена не на підставі, не у межах
повноважень та не у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, тому суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
до задоволення у повному обсязі шляхом
визнання протиправною та скасування
податкової вимоги
Володимир-Волинської ОДПІ №638-25 від
04.06.2014 року.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Оскільки представник позивача в
судовому засіданні відмовився від
стягнення сплаченого судового збору,
тому судовий збір не стягується.

Керуючись статтями 11, 17, 71, 94, 158, 160, 162, 163,
186 Кодексу адміністративного
судочинства України, на підставі
статтей 14, 59 Податкового кодексу
України, статтей 239, 250 Господарського
кодексу України, статтей 17, 25 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій в
сфері торгівлі, громадського
харчування, послуг», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
податкову вимогу форми «Ю» №638-25 від
04.06.2014 року винесену
Володимир-Волинською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Волинській області.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови, повний
текст якої буде виготовлено 23 липня 2014
року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Головуючий
С.Ф. Костюкевич