Справа № 810/2187/14
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2187/14 (2 тома)
інстанції: Лисенко В.І.
Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
У Х В А Л А

Іменем України

16 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого суддіПетрика
І.Й.СуддівБорисюк Л.П., Кобаль М.І.При
секретарі судового засіданняВаляєвій
Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «САТ
Україна» до Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про скасування
податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «САТ Україна»
пред'явило позов до Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 14.03.2014 № ,
№ , № , № .

Постановою Київського окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
квітня 2014 року позовні вимоги
задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідач звернувся
з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення
яким у задоволені позовних вимог
позивачу відмовити. В обґрунтування
апеляційної скарги апелянт вказує, що
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, судове рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін з таких підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову або
ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
відповідачем проведено документальну
невиїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах з
ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж», ТОВ
«Рубен» за період з 01.07.2011 по 31.07.2011, за
результатами якої було складено Акт
від 20.02.2014 № 132/10-06-22-04/35612320.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем положень пунктів 138.2, 138.4, 138.6
статті 138, пункту 139.1.9 статті 139
Податкового кодексу, що призвело до
заниження податку на прибуток на суму
115032,00 грн., пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198,
пунктів 200.1,200.2 статті 200 Податкового
кодексу, що призвело до заниження
податку на додану вартість на суму
100029,00 грн.

За результатами перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення від 14.03.2014 №
, № , № , № , якими
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення з ПДВ на суму 80917,00 грн. та з
податку на прибуток на суму 404583,00 грн.,
нараховані грошові зобов'язання з ПДВ у
розмірі 125037,00 грн. та з податку на
прибуток у розмірі 115032,00 грн.

Вважаючи вказані податкові
повідомлення-рішення протиправними,
позивач звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, беручи до уваги ту
обставину, що обґрунтованість та
законність прийняття податкового
повідомлення-рішення відповідачем
суду не доведена, суд першої інстанції
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої
інстанції колегія суддів може
погодитись із огляду на наступне.

Згідно пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Як зазначено у підпункті 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу Украни не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно з пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає зокрема у разі
здійснення операцій з придбання
товарів та послуг.

При цьому згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу).

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України передбачено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. Податковий
кредит - це сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу (пункти 14.1.156,
14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового
кодексу України)

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК визначено, що
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, яка, як
встановлено п. 201.10 цієї ж статті є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно із частини другої ст. 3 Закону
України від 16.07.1999 №996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством та на даних
якого ґрунтується, зокрема, податкова
звітність.

Частиною першою ст. 9 цього Закону
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо безпосередньо
після її закінчення. Частиною 2
визначено перелік обов'язкових
реквізитів первинних документів: назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, формування валових витрат та
податкового кредиту з ПДВ обумовлено
придбанням товарів, робіт (послуг) з
метою їх використання в межах
господарської діяльності та
реалізується за наявності в платника
належно оформлених підтверджуючих
проведення господарських операцій
первинних документів і податкових
накладних.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 05
липня 2011 року між позивачем та ТОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж» укладено
договір поставки № 05/07/2011, відповідно
до умов якого постачальник (ТОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж») брав на
себе зобов'язання поставити позивачу
товар (бітумна маса).

На підтвердження факту дійсної
поставки товарів позивачем надано
податкові накладні від 26.07.2011 № 152 та №
153, видаткові накладні, специфікацію до
вищенаведеного договору, журнал
реєстрації довіреностей на отримання
товарів.

Позивач здійснив оплату за вказаним
договором у розмірі 600172,80 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи платіжними дорученнями.

За здійсненими господарськими
операціями, позивачем сформовано
податковий кредит на підставі
виписаних ТОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж»
податкових накладних у розмірі 100028,80
грн. та віднесено до витрат суму коштів,
сплачених контрагенту за отримані
товари.

21 лютого 2012 року між позивачем та ТОВ
«Хіларіс» (у подальшому перейменовано
в ТОВ «Рубен») укладено договір
поставки № 21/02/2012, відповідно до умов
якого постачальник (ТОВ «Хіларіс») брав
на себе зобов'язання поставити
позивачу товар (різцетримачі, стрічка
конвеєрна, зубці ріжучі).

На підтвердження факту дійсної
поставки товарів позивачем надано
податкові накладні від 28.02.2012 № 191, від
20.03.2012 № 131, видаткові накладні,
товарно-транспортні накладні та
подорожній лист.

Позивач здійснив оплату за вказаним
договором у розмірі 485500,00 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи платіжними дорученнями.

За здійсненими господарськими
операціями, позивачем сформовано
податковий кредит на підставі
виписаних ТОВ «Хіларіс» податкових
накладних у розмірі 80916,74 грн. та
віднесено до витрат суму коштів,
сплачених контрагенту за отримані
товари.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
поставка товарів ТОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж», ТОВ
«Рубен» та оплата їх вартості
позивачем підтверджується
документально, господарські операції
належним чином відображено у
бухгалтерському і податковому обліку
позивача та у податковій звітності;
право на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
підтверджується податковими
накладними, видатковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
платіжними дорученнями.

Господарські операції були фактично
здійсненими, оскільки спричинили
реальну зміну майнового стану платника
податку: ТОВ «САТ Україна» понесло
реальні витрати на оплату поставлених
ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» та ТОВ
«Рубен» товарів. Рух активів у процесі
здійснення господарської діяльності
підтверджується платіжними
дорученнями та податковими накладними.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
«САТ Україна» використало отриманий
від контрагентів товар у власній
господарській діяльності. Так,
відповідно до Договору від 07.09.2011 №
03.3/23/2 укладеного між ТОВ
«Автомагістраль-Південь» та ТОВ «САТ
Україна» позивач був субпідрядником на
роботах з ремонту автомобільної дороги
Київ-Ковель-Ягодин. Саме для виконання
ремонтних робіт відповідно до
вказаного Договору позивачем
придбавались у контрагентів бітумна
маса, різцетримачі, стрічка конвеєрна
та зубці ріжучі. У подальшому, куплений
у ТОВ «Рубен» товар був списаний
позивачем по Актам списання та на даний
час зберігається на орендованих
товариством складах.

Посилання Відповідача на те. що
отримання товару від контрагентів не
підтверджено товарно-транспортними
накладними судом до уваги не
приймаються з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 Переліку документів,
необхідних для здійснення перевезення
вантажу автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25.02.2009 року № 207, у
випадку здійснення перевезень для
власних потреб серед необхідних
документів товарно-транспортна
накладна не значиться, а
застосовується накладна чи інший
документ, що підтверджує право
власності на вантаж. Таким чином,
товарно-транспортна накладна є
документом, який може супроводжувати
вантаж, а не є обов'язковий документ, а,
отже, відсутність товарно-транспортної
накладної в даному випадку не є
порушенням з боку Позивача.

Також посилання Відповідача в Акті
перевірки на Правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затвердженого наказом
Міністерства транспорту України від
22.02.2006 р. року № 493, судом не приймаються
до уваги, оскільки Правила, на які
посилався відповідач, визначають
права, обов'язки і відповідальність
власників автомобільного транспорту -
Перевізників та вантажовідправників і
вантажоодержувачів - Замовників, а не
ПОКУПЦІВ.

Крім того, товарно-транспортні
накладні на виконання рішення
Державного комітету України з питань
регуляторної політики та
підприємництва від 24.02.2006 № 27 «Про
необхідність усунення порушень
Державним комітетом статистики
України, Міністерством транспорту та
зв'язку України принципів державної
регуляторної політики згідно з
вимогами Закону України від 11.09.2003 №
1160-IV «Про засади державно регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності» (далі - Рішення № 27)
Міністерство транспорту та зв'язку
України Наказом від 22 травня 2006 р. за №
493 відмінило дію пункту 11.2 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
раніше наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.97 № 363 і
зареєстрованих у Міністерстві юстиції
України 2 J.02.98 р. за № 128/2568 (далі - Правил
№ 363). Після відміни дії п.11.2 Правил № 363,
згідно якого товарно-транспортні
накладні і дорожні листи вантажного
автомобіля належали то документів
суворої звітності та виготовлялись
друкарським способом з обліковою
серією та номером, дані документи
повинні функціонувати як звичайні для
обліку з переміщення товарів
автомобільним транспортом.

Посилання Броварської ОДПІ на
відсутність сертифікат відповідності
на поставлений товар також суперечить
чинному законодавству, так як
сертифікати відповідності не
являються первинними бухгалтерськими
документами, що підтверджують
господарську операцію по договору
купівлі-продажу, а лише свідчать про
місце виробництва та якість продукції,
контроль за якими не відноситься до
компетенції податкових органів.

Крім того, суд не погоджується з
твердженнями відповідача про
нікчемність правочинів між позивачем і
контрагентом і вважає такі доводи
відповідача необґрунтованими і
безпідставними, з огляду на
відсутність належного документального
підтвердження завідомо умисної мети і
факту спрямованості правочинів на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, АР Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним, з чим частина перша ст.
228 ЦК пов'язує визначення порушення
публічного порядку.

Щодо посилання податкового органу на
відсутність реального характеру
зазначеного правочину через
неспроможність контрагенту його
виконання у зв'язку з відсутністю
належних ресурсів, колегія суддів
зазначає, що відповідачем не доведено
кількість працівників контрагентів та
конкретно визначених ресурсів в тому
числі і складських приміщень, які
повинні були бути у контрагента для
виконання передбачених вказаним
договором операцій, а тому такі
посилання податкового органу є
необґрунтованими.

Також, відповідачем не надано судового
рішення, яке б набрало законної сили,
прийнятого в порядку ст. 551
Господарського кодексу України щодо
встановлення підробної реєстрації
контрагентів, втрачених документів або
реєстрацію на осіб, які не мали наміру
провадити фінансово-господарську
діяльність або реалізовувати
повноваження, а також не наданого
судового рішення в порядку ст. 234
Цивільного кодексу України щодо
фіктивності правочинів між позивачем
та його контрагентами.

Отже, на підтвердження виконання
вказаних правочинів (договорів)
надавались первинні бухгалтерські
документи, які повністю відповідають
вимогам, встановлених до первинних
документів, які пред'являються п. 2 ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та п. 2 Положення про
документальне - забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88. Вимоги правочинів
(договорів) виконані в повному обсязі,
сторони претензій не мають, що
відповідачем в судовому засіданні не
заперечувалось.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не спростовано доводів
позивача та доказів, наявних у
матеріалах справи, які доводять
товарність та реальність
господарських операцій між позивачем
та контрагентами.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що операції позивача з ТОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж» та ТОВ
«Рубен» здійснені в межах
господарської діяльності, є реальними,
відповідають дійсному економічному
змісту та підтверджуються необхідними
документами, що є свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій.

Як вбачається із матеріалів справи, на
момент здійснення правовідносин із ТОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж» та ТОВ
«Рубен», позивач та контрагенти були у
відповідності до вимог чинного
законодавства зареєстровані
платниками податку на додану вартість,
установчі документи останніх не були
визнані в судовому порядку недійсними,
відсутній вирок суду щодо посадових
осіб ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж»
та ТОВ «Рубен», правовідносини
відбувалися на підставі договорів,
виконання яких та сплата коштів за
якими підтверджується відповідними
первинними документами, згідно до чого
контрагентами на адресу позивача були
виписані податкові накладні, сума ПДВ
за якими була включена позивачем до
податкового кредиту за відповідний
період.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, то
колегія суддів апеляційної інстанції
підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
квітня 2014 року залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
в порядку ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Петрик І.Й.

Судді:
Борисюк Л.П.

Кобаль М.І.

.

Головуючий суддя
Петрик І.Й.

Судді:
Борисюк Л.П.

Ключкович В.Ю.