Справа № 872/9897/13
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2013-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2013 рокусправа №
0811/3990/2012(2а/318/8/2013)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чабаненко С.В.

суддів: Іванова
С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 на ухвалу
Кам'янсько-Дніпровського районного
суду Запорізької області від 14 травня
2013 року про закриття провадження у
справі №0811/3990/2012 (2а/318/8/2013) за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Голови
Кам'янсько-Дніпровської Районної
державної адміністрації Панкєєва
Сергія Володимировича, виконуючого
обов'язки Голови
Кам'янсько-Дніпровської районної
державної адміністрації Зикової І.Ф.,
Заступника Голови
Кам'янсько-Дніпровської районної
державної адміністрації Кучковського
В.М., Головного управління
держземагенства Запорізькій області,
треті особи без самостійних вимог:
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсними
договори емфітевзису, акти
прийому-передачі земельних ділянок, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до
Кам'янсько-Дніпровського районного
суду Запорізької області з
адміністративним позовом до Голови
Кам'янсько-Дніпровської Районної
державної адміністрації Панкєєва
Сергія Володимировича, виконуючого
обов'язки Голови
Кам'янсько-Дніпровської районної
державної адміністрації Зикової І.Ф.,
Заступника Голови
Кам'янсько-Дніпровської районної
державної адміністрації Кучковського
В.М., Головного управління
держземагенства Запорізькій області,
треті особи без самостійних вимог:
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсними
договори емфітевзису, акти
прийому-передачі земельних ділянок.

Ухвалою Кам'янсько-Дніпровського
районного суду Запорізької області від
14 травня 2013 року провадження у даній
справі закрито, на підставі п.1 ч. 1 ст. 157
КАС України.

Не погодившись із рішенням суду першої
інстанції, позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просять скасувати оскаржену ухвалу та
направити справу до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

В судовому засіданні позивач
підтримав доводи викладені в
апеляційній скарзі.

Представники відповідачів належним
чином повідомлені про день, місце і час
розгляду апеляційної скарги, проте в
судове засідання не прибули.

Відповідно до частини 4 статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
дійшла висновку про наявність підстав
для задоволення апеляційної скарги, та
направлення справи для продовження
розгляду до суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до
суду з вимогами про скасування
розпоряджень голови
Кам'янсько-Дніпровської районної
державної адміністрації про надання
дозволу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
відведення земельних ділянок громадян,
про надання дозволу на розробку
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів що
посвідчують право користування
земельними ділянками для подальшої
передачі їх в оренду іншим громадянам.

Закриваючи провадження по
адміністративній справі суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до п. 6, п.7 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 3 від 01 березня 2013 року (далі -
Пленум), при вирішенні питань,
пов'язаних із компетенцією судів у
спорах, що виникають із земельних
відносин, судам слід ураховувати
роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ " (із змінами і
доповненнями, внесеними згідно з
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 19 березня 2010 року № 2), а
також Рішення Конституційного Суду
України від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у
справі за конституційним поданням
Вищого адміністративного суду України
щодо офіційного тлумачення положень
частини першої статті 143 Конституції
України, пунктів „а", „б", „в", „г"
статті 12 Земельного кодексу
України, п.1 ч. 1 ст. 17 КАС України.

Згідно п. 7 Пленуму, земельні відносини,
суб'єктами яких є фізичні чи юридичні
особи, органи місцевого
самоврядування, органи державної
влади, а об'єктами - землі у межах
території України, земельні ділянки та
права на них, у тому числі на земельні
частки (паї), регулюються земельним і
цивільним законодавством на принципах
забезпечення юридичної рівності прав
їх учасників, забезпечення гарантій
прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5
Земельного Кодексу України; далі - ЗК).
Захист судом прав на землю у цих
відносинах здійснюється способами,
визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею
152 ЗК, у тому числі шляхом визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування.

Ухвала суду першої інстанції
мотивована тим, що спори, що виникають
із земельних відносин, у яких хоча б
однією зі сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб'єкта
владних повноважень, згідно зі статтею
15 ЦПК розглядаються в порядку
цивільного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, та зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження

У пункті 1 частини 1 статті 3 КАС справу
адміністративної юрисдикції визначено
як переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень.
Суб'єктом владних повноважень є орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою
суб'єкта владних повноважень є
здійснення цим суб'єктом владних
управлінських функцій, при цьому
функції повинні здійснюватись
суб'єктом саме у тих правовідносинах, у
яких виник спір.

З метою забезпечення правильного й
однакового визначення юрисдикції
адміністративних судів Пленумом
Вищого адміністративного суду України
20 травня 2013 року була прийнята
Постанова № 8 "Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів".

Згідно п.12 Постанови № 8 управління та
розпорядження державним і комунальним
майном є організаційно-правовою
діяльністю суб'єктів владних
повноважень - органів державної влади
та органів місцевого самоврядування,
які здійснюють її шляхом прийняття
актів з дотриманням встановленої
процедури.

Відповідно до положень статей 13, 14
Конституції України, статей 177, 181, 324,
глави 30 Цивільного кодексу України від
16 січня 2003 року № 435-IV, статті 148
Господарського кодексу України від 16
січня 2003 року № 436-IV власниками землі є
держава, Автономна Республіка Крим та
територіальні громади. Конституційний
Суд України в Рішенні від 1 квітня 2010
року № 10-рп/2010 у справі за
конституційним поданням Вищого
адміністративного суду України щодо
офіційного тлумачення положень
частини першої статті 143 Конституції
України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12
Земельного кодексу України, пункту 1
частини першої статті 17 КАС України
вирішив, що органи місцевого
самоврядування у земельних відносинах
з громадянами та юридичними особами, в
тому числі щодо вирішення питань
розпорядження, передачі у власність, у
користування земельних ділянок, а
також їх вилучення, виступають
виключно як суб'єкти владних
повноважень.

Земельні спори фізичних чи юридичних
осіб з органом державної влади, органом
місцевого самоврядування як суб'єктом
владних повноважень, пов'язані з
оскарженням його рішень, дій чи
бездіяльності, належать до
публічно-правових спорів, на які
поширюється юрисдикція
адміністративних судів.

Відповідно до статті 69 Закону України
від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР "Про
Конституційний Суд України" рішення і
висновки Конституційного Суду України
рівною мірою є обов'язковими до
виконання.

З урахуванням цього Рішення
Конституційного Суду України такі
правила визначення юрисдикції
адміністративних судів поширюються і
на земельні спори за участю - органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування.

Частиною 1 ст. 18 КАС України визначено,
що місцевим загальним судам як
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи, у яких однією
зі сторін є орган чи посадова особа
місцевого самоврядування, посадова чи
службова особа органу місцевого
самоврядування, крім тих, які підсудні
окружним адміністративним судам.

Як вбачається з адміністративного
позову та наданих матеріалів, позивачі
- фізичні особи, оскаржують
розпорядження суб'єкта владних
повноважень - Кам'янсько-Дніпровської
районної державної адміністрації.

Отже, предметом спору є не право з
його властно-правовим змістом, а
законність дій відповідача, дотримання
ним необхідної процедури при прийнятті
оскаржуваних розпоряджень.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
доходить висновку, що доводи
апеляційної скарги є обґрунтованими та
судом першої інстанції неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи.

Відповідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
суд апеляційної інстанції має право
скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає
подальшому провадженню у справі, і
направити справу для продовження
розгляду.

Керуючись ст.ст.160, 196, 199, 204, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 на ухвалу
Кам'янсько-Дніпровського районного
суду Запорізької області від 14 травня
2013 року - задовольнити.

Ухвалу Кам'янсько-Дніпровського
районного суду Запорізької області від
14 травня 2013 року про закриття
провадження у справі №0811/3990/2012
(2а/318/8/2013) -скасувати.

Справу направити для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її постановлення.

Головуючий:
С.В. Чабаненко

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
А.В. Шлай