Справа № 804/1766/14
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

804/1766/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2014 року

справа № 804/1766/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року у справі № 804/1766/14 за позовом Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області до Комунального підприємства «Дніпроміськтранс» Дніпропетровської міської ради, за участю третьої особи – Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про зобов’язання виконати вимогу,-

в с т а н о в и В:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року відмовлено у задоволенні позову Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області щодо зобов’язання комунальне підприємство «Дніпроміськтранс» Дніпропетровської міської ради виконати вимоги від 17.10.2013 року № 840-16/885 на загальну суму 237290, 26 грн., шляхом визначеним у вимозі.

Постанова суду мотивована тим, що визначений контролюючим органом спосіб усунення виявлених ревізією порушень не узгоджується з вимогами чинного законодавства, що позбавляє відповідача об’єктивної можливості виконати пред’явлену вимогу.

Не погодившись з постановою суду, Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області, звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з’ясування обставин справи, просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована висновками, які зроблено в акті ревізії, що став підставою для прийняття оскарженої Вимоги від 17.10.2013 року № 840-16/885. Крім цього, заявник апеляційної скарги не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо невідповідності визначеного способу усунення порушень, який зазначено у вимозі, вимогам чинного законодавства.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що фахівцями Дніпропетровської об’єднаної державної фінансової інспекції проведено ревізію фінансово-господарської діяльності комунального підприємства “Дніпроміськтранс” Дніпропетровської міської ради за період з 01.01.2010 року по 31.07.2013 року.

За результатами ревізії складено акт № 840-51/03 від 25 вересня 2013 року, в якому зазначено про порушення підприємством вимог пп. 3.2.7. п.3.2 ст.3 Закону України «Про податок на додану вартість», п. 196.1.6 ст.196 Податкового кодексу України № 2755-УІ від 2 грудня 2010 року та п. 1,5,8 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року № 228, чим завдано збитків міському бюджету у сумі 237 290,26 тис. гривень в результаті завищення касових та фактичних видатків.

Такі висновки ґрунтуються на тому, що підприємством безпідставно оподатковувались податком на додану вартість суми отриманих бюджетних асигнувань.

Контролюючий орган вказував на те, що відповідно до пп.3.27 п.3.2 ст.3 Закону України «Про податок на додану вартість», п.196.1.6 ст.196 Податкового кодексу України, не є об’єктом оподаткування податком на додану вартість субсидії, отримані за рахунок бюджетів (стор.35-40 Акту ревізії).

На підставі акту ревізії Дніпропетровською об’єднаною державною фінансовою інспекцією винесено вимогу від 17.10.2013р. №840-16/885 про усунення порушень виявлених в ході ревізії, у п.4 якої зазначено:

ревізією дотримання законодавства при отриманні та використанні бюджетних коштів встановлено, завищення фактичних та касових видатків при отриманні та використанні бюджетних коштів в наслідок завищення податкових зобов’язань з податку на додану вартість, чим порушено вимоги пп. 3.2.7. п.3.2 ст.3 Закону України “Про податок на додану вартість”, п. 196.1.6 ст.196 Податкового кодексу України та п. 1,5,8 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, чим завдано збитків комунальному підприємству у сумі 237 290,26 гривень. У зв’язку з чим комунальному підприємству необхідно провести коригування податкових зобов’язань з податку на додану вартість, шляхом складання розрахунків коригувань та надання уточнюючих розрахунків з податку на додану вартість за період з 01.01.2010 по 31.07.2013 року та стягнути з Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області зайво сплачений податок на додану вартість шляхом внесення на реєстраційні рахунки комунального підприємств.

Отже, контролюючим органом визначено спосіб усунення виявлених ревізією порушень саме у вигляді коригування податкових зобов’язань та податкового кредиту, а також у вигляді стягнення з ДПІ зайво сплаченого податку на додану вартість.

Невиконання вказаної вимоги у визначені строки, стало підставою для звернення Держфініспекції з позовом до суду.

За наслідками перегляду судового рішення колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості вказаної вимоги з наступних підстав.

Згідно із ч.2 ст.15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», законні вимоги службових осіб органу державного контролю є обов’язковими для виконання службовими особами об’єктів, що контролюється.

Отже, обов’язковому виконанню підлягають лише законні вимоги службових осіб органу державного контролю. Законною вимогою слід вважати вимогу в якій не лише правильно по суті встановлено порушення вимог чинного законодавства, а і визначено спосіб усунення такого порушення у відповідності до вимог чинного законодавства.

Як зазначено вище, контролюючим органом визначено спосіб усунення порушень як: по-перше, здійснення коригування податкових зобов’язань з податку на додану вартість, шляхом складання розрахунків коригувань та надання уточнюючих розрахунків з податку на додану вартість за період з 01.01.2010 по 31.07.2013 року; по-друге, стягнення з Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області зайво сплачений податок на додану вартість шляхом внесення на реєстраційні рахунки комунального підприємств.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції вказав на те, що відповідно до положень Податкового кодексу України, коригування податкових зобов’язань з податку на додану вартість віднесено до повноважень органів доходів і зборів, у зв’язку з чим така вимога є необґрунтованою.

Не погоджуючись з такими висновками суду першої інстанції позивач посилається на вимоги п.1 ст.50 ПК України, яким визначено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

З цих підстав, вказуючи на законодавчо визначений обов’язок платника податків подати уточнюючий розрахунок, позивач вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції.

Надаючи правову оцінку таким доводам позивача колегія суддів зауважує, що посилаючись на вказану норму права позивач не враховує того, що такий обов’язок у платника податків виникає лише у тому випадку, коли ним самостійно виявлено помилки. У спірному випадку відповідачем не було самостійно виявлено таких помилок. Оподатковуючи податком на додану вартість суми отриманих бюджетних асигнувань відповідач діяв на підставі офіційного роз’яснення податкової служби, що зазначено судом першої інстанції та не спростовано позивачем.

Отже, у випадку коли платник податків вважає свої дії правомірними, а відображені показники податкової звітності обґрунтованими, у нього не може виникнути обов’язку подати уточнюючий розрахунок податкової звітності, як не може бути це зроблено і у примусовому порядку. У такому випадку, за умови встановлення порушень вимог податкового законодавства, контролюючим органом може бути прийнято рішення у відповідності до ст.54 ПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимоги в частині здійснення коригування податкових зобов’язань з податку на додану вартість, шляхом складання розрахунків коригувань та надання уточнюючих розрахунків з податку на додану вартість за період з 01.01.2010 по 31.07.2013 року.

Правильними є і висновки суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимоги в частині стягнення з Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області зайво сплачений податок на додану вартість шляхом внесення на реєстраційні рахунки комунального підприємств, оскільки податкова служба не є власником цих коштів, ці кошти не находяться у розпорядженні та володінні податкової служби.

Отже, враховуючи спосіб усунення встановлених ревізією порушень, який визначено контролюючим органом, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості пред’явленої вимоги.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції фактично звільняє відповідача від усунення виявлених порушень та виконання обов’язкових вимог контролюючого органу. Такі доводи позивача колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач не був позбавлений можливості прийняти вимогу, яка б відповідала вимогам чинного законодавства, зокрема, у частині визначення способу усунення виявлених порушень. При цьому, колегія суддів зауважує, що навіть за умови обґрунтованості висновків ревізії щодо допущених порушень підконтрольною організацією, суд не має повноважень щодо зміни встановленого способу усунення цих порушень та приведення вимоги контролюючого органу до вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв’язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст..ст.200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області залишити без задоволення, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року у справі №804/1766/14 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст..212 КАС України.

(Повний текст ухвали виготовлено 09.07.2014р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк