Справа № 2а-1870/5769/11
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/16143/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Федорова М.О.

за участю:

секретаря
Мосічук І.М.

представника позивача
Карука О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції в м. Суми

на постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 12.10.2011

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.02.2012

у справі № 2а-1870/5769/11

за позовом Публічного
акціонерного товариства «Сумихімпром»

до Державної податкової
інспекції в м. Суми

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Сумихімпром» (далі по тексту - позивач,
ПАТ «Сумихімпром») звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції в м. Суми (далі по тексту -
відповідач, ДПІ в м. Суми) про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 28.04.2011
№/0/33774 та № /0/33776.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 12.10.2011,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.02.2012 позов
задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій та постановити нове рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що податковим органом
проведено позапланову виїзну
перевірку ПАТ «Сумихімпром» з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на рахунок платника у
банку за січень 2011 року, яка виникла за
рахунок від'ємного значення з ПДВ, що
декларувалось в періоди за серпень,
вересень, листопад, грудень 2010 року, за
результатами якої 12.04.2011 складено акт
№2443/23-620/05766356.

На підставі акта перевірки податковою
інспекцією прийняті податкові
повідомлення-рішення від 28.04.2011
№/0/33774, яким ПАТ «Сумихімпром»
зменшено суму бюджетного
відшкодування з ПДВ за січень 2011 року у
розмірі 2961410,00 грн., та №/0/33776, яким
ПАТ «Сумихімпром» зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість за грудень-січень 2010
року -1 853 982 грн. та застосовано штрафну
санкцію в сумі - 1,00 грн.

Перевіркою встановлено, що не можливо
підтвердити заявлену суму бюджетного
відшкодування за січень 2011 року в сумі
11900706,00 грн., що пов'язано з проведенням
додаткового комплексу заходів,
направленого на підтвердження
достовірності відомостей, що є
підставою для нарахування такого
бюджетного відшкодування ПДВ.
Позивачем завищено від'ємне значення
різниці поточного звітного періоду,
яке буде зараховано до складу
податкового кредиту наступного
звітного періоду податкової
декларації по ПДВ за грудень 2010 року на
суму 1845382,00 грн. Окрім того, позивачем
завищено від'ємне значення різниці
поточного звітного періоду, яке буде
зараховано до складу податкового
кредиту наступного звітного періоду
податкової декларації по ПДВ за січень
2011 року - на 8600,00 грн. В порушення пп. 7.4.5
п. 7.4, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7, п. 10.2 ст. 10 Закону
України «Про податок на додану
вартість» та вимог п. 200.1, п. 200.3, п. 200.4 ст.
200 Податкового кодексу України,
підприємством завищено заявлену суму
бюджетного відшкодування на
розрахунковий рахунок за січень 2011
року на суму 2961410,00 грн.

В акті також зазначено, що остаточний
висновок про відшкодування заявлених
сум ПДВ з бюджету буде зроблено при
проведенні зустрічних перевірок по
ланцюгу до виробника.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ПАТ «Сумихімпром» у
перевіреному період мало
взаємовідносини з ТОВ «Альянс», з ТОВ
«Енергоінвестпроект», з ТОВ «Аверса», з
ТОВ «Технолітбуд», з ТОВ
«Спецмашсервіс». На думку податкового
органу у зазначених підприємств
відсутні необхідні умови для ведення
господарської діяльності, відсутні
основні фонди, технічний персонал,
виробничі активи, транспортні засоби,
підприємство не знаходиться за
юридичною адресою, не виконані
обов'язки зі сплати податкових
зобов'язань, тому угоди з
вищезазначеними підприємствами носять
безтоварний характер і є нікчемними.

Твердження податкового органу про
нікчемність укладених позивачем з
контрагентами правочинів є
необґрунтованими належними засобами
доказування припущеннями.

Крім того, судами зазначено, що
податковий орган в своєму акті
перевірки підтверджує наявність у
позивача ПАТ «Сумихімпром» необхідних
первинних документів, що свідчить про
реальність виконання господарських
операцій, а саме: податкових та
видаткових накладних, платіжних
доручень на перерахування грошових
коштів, товарно-транспортних
накладних, тощо. Жодного доказу
порушення позивачем податкового
законодавства при формуванні
податкового кредиту за перевірений
період, відповідачем суду не надано.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується із судами попередніх
інстанцій, що позивач виконав всі
передбачені законом умови при
формуванні податкового кредиту та має
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту. Крім того,
податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом.
Товарно-транспортні накладні є доказом
факту перевезення, а не факту передання
товару, та відповідно, набуття права
власності на нього. Факт передання
товару (набуття платником податків
права власності) підтверджується
наявними видатковою та податковою
накладними. Укладені договори між
позивачем та контрагентами не
визнавалися недійсними в судовому
порядку.

Відповідно до положень п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
та складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Позивач сплатив ПДВ у ціні придбаного
товару, а придбаний товар використав у
власній господарській діяльності. За
таких підстав, позивач виконав вказані
вимоги закону.

Згідно пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, бюджетне
відшкодування - це відшкодування
від'ємного значення податку на додану
вартість на підставі підтвердження
правомірності сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за результатами перевірки
платника, у тому числі автоматичне
бюджетне відшкодування у порядку та за
критеріями, визначеними у розділі V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду (п. 200.3
ст. 200 Податкового Кодексу України).

Згідно п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу
України, якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне
значення, то: а) бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг; б)
залишок від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Враховуючи приписи пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин), податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 81 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Отже, положення пп. 7.4.1, пп. 7.4.5, п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (що діяв на момент виникнення
спірних правовідносин) визначає
правові підстави для включення
платником податків суми податку на
додану вартість, сплаченого в ціні
товару, до податкового кредиту.

При бюджетному відшкодуванні має
значення від'ємне значення сформоване
за рахунок фактичної сплати податку на
додану вартість в ціні поставленого
товару в попередньому податковому
періоді та підтверджене відповідними
первинними документами, а не нічим не
підтверджені відомості з інших ДПІ, в
тому числі про наявність чи
відсутність трудових ресурсів,
основних фондів, транспортних засобів
у постачальників позивача.

Відповідно до пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», п. 200.4 ст. 200 Податкового
кодексу України, при визначенні
від'ємного значення суми з податку на
додану вартість поширюється тільки на
окремо взятого платника податків
(заявника бюджетного відшкодування), і
цей факт законом не ставився та не
ставиться у залежність від розрахунків
з бюджетом третіх осіб. При порушенні
податкового законодавства третіми
особами відповідальність повинні
нести винні особи, а не добросовісні
платники податків.

Згідно вимог п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, та
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

З аналізу наведених норм вбачається, що
Податковий кодекс України не ставить
право позивача щодо виникнення,
нарахування та віднесення сум податку
на додану вартість до складу
податкового кредиту так само як і право
на бюджетне відшкодування, в
залежність від факту подання
податкової звітності та сплати ПДВ
його підприємствами-контрагентами, або
в залежність від можливості або
неможливості податкового органу
провести перевірку контрагентів
позивача.

Посилання відповідача на те, що
контрагенти позивача не знаходиться за
місцем їх реєстрації судами вірно не
взято до уваги, як доказ безтоварності
угод, укладених між названим суб'єктом
господарювання та позивачем.

Позивачем надані документи на
підтвердження належного виконання
сторонами умов договорів, тому
відсутні підстави для позбавлення
права позивача на нарахування та
віднесення сум податку на додану
вартість до складу податкового кредиту
через можливі порушення податкового
законодавства
підприємствами-контрагентами
позивача.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суди дійшли обґрунтованого
висновку щодо наявності підстав для
задоволення позову.

Таким чином, Вищий адміністративний
суд України дійшов висновку, що судами
попередніх інстанцій належним чином
з'ясовано обставини справи та дано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування судових рішень не
встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 221, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції в м. Суми залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 12.10.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.02.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров