Справа № 2а-8942/11
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2014-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-8942/11
Головуючий у 1-й інстанції: Бесараб
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

25 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Мамчура Я.С,

суддів: Желтобрюх І.Л., Шостака О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження відповідно до ст. ст. 41, 197
КАС України апеляційну скаргу
відповідача - управління Пенсійного
фонду України в Лисянському районі
Черкаської області на постанову
Лисянського районного суду Черкаської
області від 14 листопада 2011 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в Лисянському
районі Черкаської області про визнання
неправомірною відмову щодо виплати
доплати до пенсії відповідно до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Лисянського
районного суду Черкаської області з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Лисянському районі Черкаської області
про визнання неправомірною відмову
щодо виплати доплати до пенсії
відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Постановою Лисянського районного суду
Черкаської області від 14 листопада 2011
року - позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати дану постанову та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду - без змін.

Згідно з п. 1, ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є потерпілим внаслідок
Чорнобильської катастрофи 4-ої
категорії. Територія, на якій проживає
позивач, відповідно до "Переліку
населених пунктів, віднесених до зон
радіоактивного забруднення внаслідок
чорнобильської катастрофи"
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 106 від 23 липня 1991
року з наступними змінами та
доповненнями відноситься до зони
посиленого радіоекологічного
контролю, що стверджується
посвідченням потерпілого внаслідок
аварії на ЧАЕС, довідкою з місця
проживання.

Відповідно до абзацу 4 частини 1 статті
39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в редакції Закону N 230/96-ВР
від 06.06.96, непрацюючим пенсіонерам, які
проживають у зоні посиленого
радіоекологічного контролю,
провадиться доплата в розмірі однієї
мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст.51 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до категорії 4
призначається додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 15 %
мінімальної пенсії за віком.

Позивач є непрацюючим пенсіонером,
проживає в зоні посиленого
радіоекологічного контролю та є
потерпілим від наслідків аварії на
ЧАЕС 4 категорії, а тому має право на
отримання доплати до пенсії, як
проживаючий на території
радіоактивного забруднення в розмірі
однієї мінімальної заробітної плати та
право на додаткову пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірі 15 %
мінімальної пенсії за віком.

У відповідності до ст. 71 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" дія
положень цього закону не може
призупинятись іншими законами, крім
законів про внесення змін до цього
Закону.

Згідно ст. 92 п. 6 ч. 1 Конституції України,
виключно законами України
визначаються основи соціального
захисту.

Отже, Закон України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" має вищу юридичну силу, ніж
Постанова Кабінету Міністрів України
№ 836 від 26.07.96 р. «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
а тому суд вважає, що підлягають
застосуванню норми ст.ст. 39,51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
які передбачають щомісячну доплату в
розмірі мінімальної заробітної плати
та 15% мінімальної пенсії за віком.

Крім того, слід зазначити, що
встановлений ще в 1996 році Постановою
Кабінету Міністрів України № 836 від
26.07.96 р. «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" розмір
доплат і компенсацій протягом тривалих
років не змінювався, не зважаючи на
постійне підвищення мінімальної
зарплати і не відповідає розміру
встановленим іншими законами. Також
Закони України «Про розмір мінімальної
заробітної плати" не містили обмежень
до застосування ст. 39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Окремі положення Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп/2008
від 22.05.2008 року були визнані такими, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними), а саме положення
статті 67 розділу І, пунктів 2 - 4, 6 - 8, 10 - 18,
підпункту 7 пункту 19, пунктів 20 - 22, 24 - 34,
підпунктів 1 - 6, 8 - 12 пункту 35, пунктів 36 -
100 розділу II "Внесення змін до деяких
законодавчих актів України".

Відповідно до цього внесення змін до
ст. 39, 51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» вказаним рішенням
Конституційного Суду України визнано
неконституційними.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами при вирішені
даного спору підлягає застосуванню ст.
39 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", з урахуванням розміру
мінімальної заробітної плати на момент
виплати, та ч.3 ст. 51 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" з
урахуванням розміру мінімальної
пенсії за віком.

Згідно постанови від 11 листопада 2008
року колегії суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України, положення ч. 3 ст. 28 Закону
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», на думку
колегії суддів, не є перешкодою для
застосування зазначеної величини
(мінімального розміру пенсії за віком)
для розрахунку інших пов'язаних із нею
пенсій чи доплат, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
мінімального розміру пенсії за віком,
крім передбаченого ч. 1 цієї статті.

Частиною 3 ст.22 Конституції України
передбачено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Враховуючи викладене колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що дії управління
Пенсійного Фонду України в Лисянському
районі Черкаської області щодо
невиплати позивачу доплат до пенсії,
передбачених ст.ст. 39,51 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», є
неправомірними.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

На підставі викладеного та приймаючи
до уваги, що суд першої інстанції при
ухваленні оскаржуваної постанови
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, надав
їм належну оцінку, та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, висновки суду
відповідають обставинам справи, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 41, 197, 183-2, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача -
управління Пенсійного фонду України в
Лисянському районі Черкаської області
- залишити без задоволення.

Постанову Лисянського районного
суду Черкаської області від 14
листопада 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя:
Я.С. Мамчур

Судді:
І.Л.
Желтобрюх

О.О. Шостак

.

Головуючий суддя
Мамчур Я.С

Судді:
Шостак О.О.

Желтобрюх І.Л.