Справа № 2а-7373/12/1370
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року м. Київ
К/800/17435/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Карася О.В., Сіроша М.В.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Стасенко
і партнери» на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 9
жовтня 2012 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 6 березня 2014 року

у справі № 2а-7373/12/1370

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Стасенко
і партнери»

до Львівської митниці
Держаної митної служби України

про визнання
протиправними та скасування
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Стасенко і
партнери» (надалі також - позивач, ТОВ
«Стасенко і партнери») звернулося до
суду з адміністративним позовом до
Львівської митниці (надалі також
-відповідач) про визнання
протиправними та скасування
повідомлень-рішень від 8 серпня 2012 року
№ 60, № 61, якими визначено суму
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій) за платежем ввізне
мито в сумі 26057,28 грн. та за платежем
податок на додану вартість в сумі 5213,88
грн..

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 9 жовтня 2012
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 6 березня 2014
року апеляційну скаргу ТОВ «Стасенко і
партнери» залишено без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 9 жовтня 2012
року - без змін.

Позивач в касаційній скарзі, вказуючи
на допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення вимог
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору, просить на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 9 жовтня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 6 березня 2014 року і ухвалити нову
постанову про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
Вищий адміністративний суд України
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями, у 2010-2011 роках ТОВ
«Стасенко і партнери» ввозило на митну
територію України товари: барвники
(червоного, зеленого, синього,
пурпурового, жовтого, коричневого,
чорного, білого кольорів) для
керамічних виробів та флюс для
керамічних, емалевих та скляних
виробів, продавець зазначених товарів -
Ferro GmbH, країна виробництва БЕ, за кодом
товарної позиції 3207 згідно з
УКТЗЕД.

Визначений товар згідно зазначених
артикулів оформлявся вантажно-митними
деклараціями від 29 березня 2010 року №
209000010/10/4865, від 29 червня 2010 року
№ 209000010/10/12658, від 25 серпня 2010 року №
209000010/10/17650, від 31 серпня 2010 року
№ 209000010/10/18138, від 24 вересня 2010 року №
209000010/10/20223, від 18 листопада 2010
року № 209000010/2010/24599, від 27 грудня 2010 року
№ 209000010/2010/27528, від
25 березня 2011 року № 209000010/2011/6750, від 18
травня 2011 року № 209000010/2011/14404, від 20
червня 2011 року № 209000010/2011/19499, від 7 липня
2011 року № 209000010/2011/22388, від 3 серпня 2011
року № 209000010/2011/27033 та від 19 жовтня 2011
року № 209000010/2011/40321.

Згідно даних вантажно-митних
декларацій у графі 33 «код товару» товар
із зазначеними артикулами у графі 31
«Вантажні місця та опис товарів»
розмитнювався за кодом УКТЗЕД. На
перелічених вище вантажно-митних
деклараціях Львівською митницею
проставлено відмітки митного органу
«під митним контролем». По факту
розмитнення митним органом нараховані
ввізне мито за ставкою 2 % та ПДВ за
ставкою 20 % по кожній із
ввезених партій товару. Позивачем
проведено оплату нарахованих сум
ввізного мита та ПДВ про що на
вантажно-митних деклараціях
проставлено відмітки митним органом
«сплачено».

Львівською митницею проведено митне
оформлення товарів, які ввозилися на
територію України класифіковано за
кодом товарної позиції 3207 за
УКТЗЕД, ТОВ «Стасенко і партнери»
сплачені усі визначені платежі та були
ввезені на митну територію України.

Вказаний товар придбавався ТОВ
«Стасенко і партнери» на підставі
укладеного контракту від 3 жовтня 2007
року № 1503057 з німецькою фірмою Ferro GmbH.
Згідно з умовами цього контракту
продавець продає, а покупець купує
сировину і матеріали різного
асортименту для декорування і
виробництва керамічних і скляних
виробів на умовах СІР
Львів.

Після митного оформлення Львівською
митницею та фактичного ввезення
декларантом - ТОВ «Стасенко і партнери»
товарів, а також сплати належних сум
податків та ввізного мита посадовими
особами Львівської митниці проведено
планову виїзну документальну
перевірку стану дотримання ТзОВ
«Стасенко і партнери» законодавства
України з питань митної справи за
період з 1 жовтня 2009 року до 30 червня 2012
року.

Перевіркою встановлено, що за
перевіряємий період позивачем було
оформлено 79 вантажних
митних декларацій та встановлено факт
неправильної класифікації окремих
артикулів товарів за кодом
(готові пігменти, готові
речовини-глушники для скла та готові
барвники і аналогічні препарати), та
відповідно донараховано ввізне мито та
ПДВ на товари за новим визначеним кодом
(- інші) згідно з УКТЗЕД у товарній
позиції 3207.

В основу порушення та неправильної
класифікації товару ТОВ «Стасенко і
партнери» за кодом згідно з
УКТЗЕД у товарній позиції 3207, який
задекларовано як хімічні речовини:
барвники (червоного, зеленого, синього,
пурпурового, жовтого, коричневого,
чорного, білого кольорів) для
керамічних виробів, флюс для
керамічних, емалевих та скляних
виробів відповідачем взято хімічний
склад зазначених у деклараціях
артикулів товарів, властивості яких та
їх застосування класифіковано згідно з
правилами 1 та 6 Основних правил
інтерпретації УКТЗЕД (Додаток 4).

Враховуючи наведене, Львівська митниця
класифікувала товар - хімічні речовини:
барвники (червоного, зеленого, синього,
пурпурового, жовтого, коричневого,
чорного, білого кольорів) для
керамічних виробів, флюс для
керамічних, емалевих та скляних
виробів за кодом (- інші) (ставка
ввізного мита - 5 %) і вважає, що у поданих
позивачем ВМД за період з 2010-2011 року в
артикулах товару наведених у Додатку №
5 до акта № 27/12/209000000/35444337 від 30 липня 2012
року повинен бути вказаний саме цей код
товару. Зазначення у ВМД невірного коду
товару, на думку посадових осіб
відповідача, якими проведена
перевірки, призвело до ненадходження
платежів із ввізного мита та податку на
додану вартість.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято
повідомлення-рішення від 8 серпня № 60,
яким позивачу визначено суму грошового
зобов'язання за платежем ввізне мито в
сумі 26057,28 грн., з яких 21139,82 грн. - за
основним платежем та 4917,46 грн. - за
штрафними санкціями, а також
повідомлення-рішення № 61 про
визначення грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість в
сумі 5213,88 грн., з яких 4227,97 грн. - за
основним платежем та 985,91 грн. - за
штрафними санкціями.

Відповідно до Основного правила
інтерпретації класифікації товарів
(далі - ОПІ) № 1, затверджено Законом
України від 6 квітня 2001 року № 2371-ІП
«Про Митний тариф України», для
юридичних цілей класифікація товарів
здійснюється виходячи з назв товарних
позицій і відповідних приміток до
розділів. Згідно з ОПІ № 6 для юридичних
цілей класифікація товарів у товарних
підпозиціях, категоріях і
підкатегоріях здійснюється відповідно
до назви останніх, а також приміток, які
їх стосуються, з урахуванням певних
застережень, положень вищенаведених
правил за умови, що порівнювати можна
лише назви одного рівня деталізації.

При перевірці позивача щодо
правильності класифікації товарів
«барвники для керамічних виробів», які
декларувалися ним за кодом УКТЗЕД
(мито 2%), за результатами
досліджень даного товару в
Ужгородській службі з експертного
забезпечення митних органів (висновок
від 18 жовтня 2011 року № 19-650) встановлено,
що окремі артикули товару у вигляді
порошків при прокалюванні в муфельній
печі при температурі 1000 град. Протягом
двох годин утворюється сплавлена
тверда блискуча маса відповідного
кольору.

Таким чином, враховуючи наведене та
результати лабораторних досліджень, в
т.ч. властивість склування, для окремих
артикулів товару, а саме «червона арт.
1358718 (171252), червона арт. 1307314 (171874),
червона арт. 1307314 (Б8БС 171874), флюс арт.
1060764 (102500), синя арт. 1134994 (722500), флюс арт.
1060724 (10117), зелена арт. 1060562 (111232), зелена
арт. 1060869 (111233), зелена арт. 1150274 (111244),
зелена гомогенна арт. 1150274 (Б8БС 111244),
синя арт. 1060577 (121232), жовта арт. 1061009 (131230),
жовта арт. 1061009 (Б80С 131230), чорна арт. 1061103
(141232), чорна гомогенна арт. 1061103 (Б8БС
141232), коричнева арт. 1060612 (161232), біла арт.
1061273 (191232), синя арт. 1134993 (721233), пурпурова
арт. 1172917 (771234), пурпурова арт. 1172903 (771235),
жовта арт. 1061012 (131233), червона арт. 1061831
(171301), біла арт. 1061257 (19191); пурпурова арт.
1172916 (77810) Виробник «Ferro GmbH», країна
виробництва «DЕ», прийнято
класифікаційне рішення від 2 листопада
2001 року КТ-209-2743-2011 про їх класифікацію в
товарній підкатегорії (мито 5%). До
прийняття даного рішення
Підприємством оформлено 13 ВМД, в яких
вищезазначені артикули товару
класифіковані в товарній підпозиції
320710.

З огляду на встановлені обставини, суди
попередніх інстанцій дійшли висновку,
що мають місце випадки невірної
класифікації позивачем окремих
артикулів товару і, як наслідок,
занижена сума податкового зобов'язання
складає 25367,79 грн., в т.ч. по ввізному
миту - 21139,82 грн., по ПДВ - 4227,97 грн..

Правильність проведеної митним
органом класифікації імпортованого
товару позивачем не заперечується.

Так, незаконність прийняття
оскаржуваних рішень про донарахування
податкових зобов'язань позивач вбачав
в тому, що їх прийняття відбувалось
після завершення митного оформлення.

Відповідно до пункту 35 Митного кодексу
України від 11 липня 2002 року № 92-IV
(надалі також - МК; тут і надалі - в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) пропуск товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України - це дозвіл митного
органу на переміщення товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України з урахуванням заявленої
мети такого переміщення після
проведення 4495-VI митного контролю
митних процедур.

У пункті 19 статті 1 МК міститься
визначення терміна «митні процедури»,
згідно з яким це операції, пов'язані зі
здійсненням митного контролю за
переміщенням товарів і транспортних
засобів через митний кордон України,
митного оформлення цих товарів і
транспортних засобів, а також зі
справлянням передбачених законом
податків і зборів.

Аналіз наведеного визначення дає
підстави вважати, що митні процедури
охоплюють митний контроль, митне
оформлення та справляння податків і
зборів. При цьому виконання митним
органом дій (процедур), які пов'язані із
закріпленням результатів митного
контролю товарів і транспортних
засобів, що переміщуються через митний
кордон України, і мають юридичне
значення для подальшого використання
цих товарів і транспортних засобів, є
митним оформленням.

Митне оформлення вважається
завершеним після виконання митним
органом митних процедур, визначених
ним на підставі МК відповідно до
заявленого митного режиму.

Незалежно від закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску товарів і транспортних
засобів митний контроль за ними може
здійснюватися, якщо є достатні
підстави вважати, що мають місце
порушення законодавства України чи
міжнародного договору України,
укладеного в установленому законом
порядку, контроль за виконанням яких
покладено законом на митні органи
(стаття 69 МК).

Аналіз положень наведених норм
свідчить про можливість митного
контролю після завершення митного
оформлення за умови обґрунтованої
підозри, що під час пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України було допущено порушення
законодавства України.

Порядок контролю правильності
визначення митної вартості товарів
після закінчення операцій митного
контролю, оформлення та пропуску через
митний кордон України товарів і
транспортних засобів та донарахування
обов'язкових платежів визначається
Кабінетом Міністрів України (стаття 265
МК).

Згідно з Порядком здійснення контролю
за правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів від 9
квітня 2008 року № 339 на виконання вимог
статті 265 МК, контроль за правильністю
визначення митної вартості товарів
після закінчення їх митного контролю,
митного оформлення та пропуску через
митний кордон України здійснюється
митними органами, зокрема, шляхом
проведення камеральної перевірки. У
разі коли в результаті здійснення
такого контролю виявлено обставини, що
вплинули на рівень задекларованої
митної вартості таких товарів, митний
орган приймає рішення про визначення
їх митної вартості за встановленою
ДМСУ формою. У разі заниження
податкового зобов'язання та його
непогашення протягом 10 днів з дати
надходження рішення митного органу про
визначення митної вартості товару
зазначений орган самостійно вживає
заходів для донарахування сум податків
і зборів (обов'язкових платежів) у
встановленому Законом № 2181-ІІІ
порядку.

Наведені норми права дають підстави
вважати, що за наслідками перевірки
правильності визначення митної
вартості товарів можуть бути
донараховані обов'язкові платежі.

У постанові від 20 лютого 2012 року (справа
№ 21-390а11, реєстраційний номер рішення
за ЄДРСР 23740256) Верховний Суд України
зазначив, що, якщо митний орган,
приймаючи вантажну митну декларацію,
самостійно визначає митну вартість
товару та пропускає товар на митну
територію України (після сплати
імпортером передбачених законом
податків і зборів), то в подальшому він
не має правових підстав для прийняття
податкових повідомлень про
донарахування податкових зобов'язань,
за винятком випадку коли за наслідками
службової перевірки або розгляду
кримінальної справи встановлено змову
між декларантом і митним органом,
спрямовану на заниження обов'язкових
платежів.

В інших випадках, за умови
обґрунтованої підозри про те, що під
час пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
було допущено порушення законодавства
України, митний орган має право
продовжити здійснення митного
контролю, за наслідками якого
донарахувати обов'язкові платежі, якщо
протиправні дії декларанта спричинили
їх недобір.

Аналогічна правова позиція Верховного
Суду України висловлена і у постанові
від 10 грудня 2013 року по справа
№ 21-407а13.

При вирішенні спору суди попередніх
інстанцій встановили, що позивачем
(декларантом) було самостійно
визначено код імпортованого товару
згідно УКТЗЕД, жодних дій щодо
віднесення обумовленого товару до
певного коду товарної номенклатури
Львівською митницею не вчинялось,
рішення про визначення коду товару під
час здійснення митного оформлення не
приймалось.

За таких обставин, юридично правильним
є висновок про те, що відповідач діяв у
межах повноважень, в порядку та у
спосіб, що визначені законом, а тому
підстави для визнання рішення
протиправним та його скасування -
відсутні.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують і не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалені по справі рішення є
законними і обґрунтованими, а
зазначена в касаційній скарзі позиція
не знаходить свого підтвердження за
матеріалами справи та не ґрунтується
на положеннях чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин, суд, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
слід залишити без змін.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Стасенко
і партнери» відхилити, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 9 жовтня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 6 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
О.В. Карась

М.В. Сірош