Справа № 823/2011/14
Суддя: В.В. Мишенко
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2014 року
справа № 823/2011/14

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Мишенка
В.В., розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом управління Пенсійного фонду
України в Золотоніському районі
Черкаської області до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Золотоноша про
стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду
України в Золотоніському районі
Черкаської області звернулося до
Черкаського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просить стягнути з відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Золотоноша
борг по відшкодуванню витрат за
травень 2014 року в сумі 417 грн. 93 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, що відповідачем в порушення
вимог ст. 21 Закону України від 23.09.1999р.
№1105-XIV «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
(далі Закон № 1105) та постанови Кабінету
Міністрів України від 26.03.2008р. №265 не
прийнято до заліку для відшкодування
за травень 2014р. фактичні витрати на
виплату та доставку пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника,
каліцтво або захворювання яких
отримано за межами України у сумі
417,93грн.

Представник позивача до початку
судового засідання надав суду
клопотання про підтримання позовних
вимог в повному обсязі та з проханням
розгляд справи здійснювати без його
участі.

Відповідач належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи, свого представника не
направив, причини неявки суду не
повідомив.

Оскільки сторони повідомлені належним
чином про дату, час та місце судового
розгляду, однак в судове засідання не
з'явилися, суд відповідно до ч. 6 ст. 128
КАС України розглядає справу у
відсутність сторін в порядку
письмового провадження.

Розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд дійшов висновку про те,
що позов належить задовольнити
частково.

Згідно акту щомісячної звірки витрат
по особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, судом встановлено, що
позивач поніс грошові витрати на
виплату пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за травень 2014 року у
кількості 73 особи в сумі 9924 грн. 81 коп.

Відповідачем прийнято до
відшкодування витрати, понесені
позивачем у травні 2014 року, а саме суми
виплачених пенсій у розмірі 9014, 80грн.,
суми виплаченої щомісячної цільової
грошової допомоги на прожиття у
розмірі 450, 28грн., суми витрат з виплати
і доставки пенсії у розмірі 41,80грн. на
загальну суму 9506, 88 грн.

Відповідно до таблиць розбіжностей,
розрахунку суми боргу та списками осіб,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за травень 2014 року
відповідач не прийняв до заліку для
відшкодування:

- суми витрат на виплату пенсії
громадянам держав - учасників СНД та
членів їх сімей, які отримали каліцтво
в державах СНД і переїхали на постійне
місце проживання в Україну ОСОБА_1 в
сумі 52,86грн.;

- суми витрат на виплату пенсії,
оскільки нещасний випадок не
пов'язаний з виробництвом ОСОБА_2 в сумі
95,49грн.;

- суми витрат на виплату допомоги на
поховання, оскільки смерть потерпілого
не пов'язана із страховим випадком
державного соціального страхування
ОСОБА_3 в сумі 269, 58 грн.

Оцінюючи встановлені фактичні
обставини справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню в частині витрат на
виплату пенсії ОСОБА_1, який отримав
каліцтво на підприємствах республік
колишнього СРСР у сумі 52,86 грн., з
наступних підстав.

Порядок призначення та виплати пенсій
регулюється Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003р. №1058-1У (у
подальшому - Закон №1058).

Статтею 58 вказаного Закону визначає
обов'язок Пенсійного фонду призначати
пенсії та готувати документи для її
виплати, забезпечувати своєчасне і в
повному обсязі фінансування та виплату
пенсій, допомоги на поховання.

Відповідно до ст. 30 вказаного Закону
пенсія по інвалідності призначається в
разі настання інвалідності, що
спричинила повну або часткову втрату
працездатності внаслідок загального
захворювання (в тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства). При цьому передбачено, що
пенсія по інвалідності від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання призначається відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999р. №1105-Х1V (у
подальшому - Закон № 1105).

Відповідно до ст. 21 вказаного Закону
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків зобов'язаний у
встановленому законом порядку
своєчасно відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження здоров'я, в тому числі
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, відшкодування витрат на
поховання.

Приписами ст. 25 Закону №1105 обов'язок по
проведенню зазначених страхових
виплат покладено на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків за
рахунок коштів цього Фонду.

Відповідно до ч. 16 ст. 34 Закону №1105
виплата пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання провадиться потерпілому
відповідно до законодавства про
пенсійне забезпечення крім випадків,
передбачених пунктом 2 статті 8 та
статтею 9 цього Закону.

Відповідно до п. 5 ст. 24 Закону №1105 Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний співпрацювати з
фондами з інших видів соціального
страхування у фінансуванні заходів,
пов'язаних з матеріальним
забезпеченням та наданням соціальних
послуг застрахованим, у кожному
конкретному випадку спільно приймаючи
рішення щодо того, хто з них братиме
участь у фінансуванні цих заходів. Якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Розрахунки між Фондами здійснюються
відповідно до Порядку відшкодування
витрат, затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України,
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003р. №5-4/4 (у
подальшому - Порядок відшкодування).

Пунктом 4 Порядку відшкодування
передбачає, що відшкодуванню
підлягають суми, що виплачуються
відповідно до Законів України «Про
пенсійне забезпечення», «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та інших
нормативно-правових актів, а саме: сума
основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
надавалась пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію; допомога на
поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, яка
отримувала вищезазначену пенсію; сума
витрат Пенсійного фонду з виплати і
доставки вищезазначених пенсій.

Проаналізувавши вказані приписи, суд
приходить до висновку, що діючим
законодавством обов'язок призначати та
виплачувати застрахованим особам
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання покладено на органи
Пенсійного фонду, а Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний приймати участь у
фінансуванні витрат на виплату
зазначених пенсій та відшкодовувати
Пенсійному фонду понесені ним
зазначені витрати.

Статтею 2 Закону №1105 визначено, що
особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Відтак, пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, призначені до набрання
чинності Законом №1105 відповідно до
законодавства СРСР, чи іншого
законодавства України повинні
виплачуватись відповідно до вказаного
Закону органами Пенсійного Фонду
України з послідуючим відшкодуванням
витрат по їх виплаті Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, згідно
акту №1 від 09.02.1986р. про нещасний
випадок на виробництві 06.02.1986р., отримав
травму під час роботи на підприємстві
«Механізована колона №36», яке
знаходилося за адресою: м. Домодєдово,
Московська область, СРСР. ОСОБА_1
призначено пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві за законодавством
колишнього СРСР.

Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії
прав громадян держав - учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
галузі пенсійного забезпечення від
13.03.1992р. (далі - Угоди) пенсійне
забезпечення громадян держав -
учасниць цієї Угоди та членів їхніх
сімей здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають.

Згідно ст. 5 Угоди ця Угода поширюється
на всі види пенсійного забезпечення
громадян, які встановлені або будуть
встановлені законодавством держав -
учасниць Угоди.

П. ст. 6 Угоди призначення пенсій
громадянам держав - учасниць Угоди
проводиться за місцем проживання.

Ст. 7 Угоди передбачено, що при
переселенні пенсіонера в межах держав -
учасниць Угоди виплата пенсії за
попереднім місцем проживання
припиняється, якщо пенсія того ж виду
передбачена законодавством держави за
новим місцем проживання пенсіонера.
Розмір пенсії переглядається
відповідно до законодавства держави -
учасниці Угоди за новим місцем
проживання пенсіонера з дотриманням
умов, передбачених пунктом 3 статті 6
цієї Угоди.

Оскільки пенсія по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва ОСОБА_1
призначена відповідно до
законодавства СРСР та вказаної Угоди,
витрати на її виплату у сумі 52,86грн.
підлягають до відшкодування
відповідачем.

Дана правова позиція також викладена в
рішеннях Київського апеляційного
адміністративного суду в справах цієї
категорії, а саме в ухвалі від 21 березня
2013 року справа №823/66/13-а, від 11 липня 2013
року справа №823/738/13-а та від 26 листопада
2013 року справа №823/2340/13-а. Аналогічна
правова позиція з даного питання
викладена і у постановах Верховного
Суду України у справах від 20.03.2007 №
21-1087во06, від 12.06.2012 № 21-165а12, від 21.05.2013 №
21-129а13 та від 12.11.2013 № 21-388а13.

Щодо відшкодування витрат у розмірі
95,49грн. на виплату та доставку пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання здійснені
громадянину ОСОБА_2, суд зазначає
наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, 7
серпня 1974 року ОСОБА_2 під час
проходження виробничої практики при
виконанні завдання отримав важку
травму кисті правої руки, про що
складено акт форми Н-1 про нещасний
випадок від 08 серпня 1974 року.
Відповідно до вказаного акту ОСОБА_4
був учнем Ватутінського міського
середнього профтехучилища №2.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», дія
цього Закону поширюється на осіб, які
працюють на умовах трудового договору
(контракту) на підприємствах, в
установах, організаціях, незалежно від
їх форм власності та господарювання
(далі - підприємства), у фізичних осіб,
на осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно, та громадян - суб'єктів
підприємницької діяльності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що
дія зазначеного Закону поширюється на
осіб, які працюють на умовах трудового
договору, осіб, які забезпечують себе
роботою самостійно, та громадян -
суб'єктів підприємницької діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач вважає, що подія, яка сталась із
ОСОБА_5 під час проходження виробничої
практики, є нещасним випадком згідно із
статтею 14 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» саме при виконання ним
трудових обов'язків.

У відповідності до вказаної статті
нещасний випадок - це обмежена в часі
подія або раптовий вплив на працівника
небезпечного виробничого фактора чи
середовища, що сталися у процесі
виконання ним трудових обов'язків,
внаслідок яких заподіяно шкоду
здоров'ю або настала смерть.

Зі змісту вказаного положення
вбачається, що суб'єктом нещасного
випадку може бути тільки працівник у
процесі виконання ним трудових
обов'язків.

Визначення поняття працівника дано
зокрема в Законі України «Про охорону
праці», у відповідності до положень
якого працівник це особа, яка працює на
підприємстві, в організації, установі
та виконує обов'язки або функції згідно
з трудовим договором (контрактом).

Аналогічна правова позиція з даного
питання викладена у постанові Вищого
адміністративного суду України у
справі від 24.11.2011р. № К-18387/08.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_5 не
перебував у трудових відносинах з
Ватутінсьим міським середнім
профтехучилищем №2, а був учнем
вказаного учбового закладу.

Щодо відшкодування витрат на виплату
допомоги на поховання, судом
встановлено, що відповідачем не
прийняті до відшкодування витрати на
виплату та доставку допомоги на
поховання сім'ї померлого ОСОБА_3 в сумі
269, 58 грн.

ОСОБА_3, згідно акту форми № Н-1 № 1 від
24.10.1990р. про нещасний випадок на
виробництві 24.10.1990р., отримав травму під
час роботи на підприємстві
«Золотоніський», призначено пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві за
законодавством колишнього СРСР.

У статті 21 Закону № 1105-XIV визначені
соціальні послуги та виплати, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом. Так, у разі настання страхового
випадку Фонд у встановленому законом
порядку повинен, зокрема, своєчасно та
в повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачувати відповідні
кошти йому або особам, які перебували
на його утриманні; організовувати
поховання померлого, відшкодовувати
вартість пов'язаних з цим ритуальних
послуг відповідно до місцевих умов.

Відповідно до частини восьмої статті 34
Закону № 1105-XIV у разі смерті
потерпілого від нещасного випадку або
професійного захворювання витрати на
його поховання несе Фонд згідно з
порядком, визначеним Кабінетом
Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання
у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 11 липня 2001 року №
826, регулює питання відшкодування
Фондом таких витрат страхувальнику або
сім'ї застрахованого, чи іншій особі,
яка здійснювала поховання потерпілого,
на організацію поховання та пов'язаних
з цим ритуальних послуг. Витрати на
поховання провадяться у разі смерті
потерпілого, що настала за обставин, за
яких настає страховий випадок
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, перелік яких наведено
Кабінетом Міністрів України (пункт 2
цього Порядку). Організація поховання
працівника, який загинув на
виробництві або помер у лікарні під час
лікування отриманої на виробництві
травми, проводиться страхувальником
(пункт 5 зазначеного Порядку).

Згідно з абзацом 2 частини дев'ятої
статті 34 Закону № 1105-XIV у разі смерті
потерпілого, який одержував страхові
виплати і не працював, розмір
відшкодування шкоди особам, зазначеним
у статті 33 цього Закону, визначається
виходячи із суми щомісячних страхових
виплат і пенсії, які одержував
потерпілий на день його смерті, з
відповідним коригуванням щомісячних
страхових виплат згідно із статтею 29
цього Закону. Причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Аналіз норм Закону № 1105-XIV, який
визначає правову основу, економічний
механізм та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
зазначеного вище Порядку,
затвердженого на виконання частини
восьмої статті 34 цього Закону, дає
підстави вважати, що Фонд зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Також слід зазначити, що положення
пункту 4 Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України та правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 4 березня 2003
року № 5-4/4, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 16 травня
2003 року за № 376/7697, яким зобов'язано Фонд
відшкодовувати ПФУ витрати на допомогу
на поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, котра
отримувала пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, суперечить положенням
Закону №1105-XIV. Так, зокрема, стаття 21
цього Закону пов'язує виникнення
такого обов'язку у Фонду зі смертю
працівника, а не з отриманням померлим,
який не працював, зазначеної вище
пенсії.

Відповідна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
23.05.2011 р. у справі № 21-48а11.

За вказаних обставин, суд вважає, що
позовна вимоги про стягнення витрат на
виплату та доставку допомоги на
поховання ОСОБА_3 за травень 2014р. на
загальну суму 269,58грн. не підлягає
задоволенню.

Відповідно ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Беручи до уваги встановлені обставини,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково в частині відшкодування
витрат на виплату пенсії та доставку
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві
пенсіонеру ОСОБА_1, у сумі 52,86грн. В
задоволенні решти позовних вимог слід
відмовити.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 14, 160-163, 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Стягнути з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Золотоноша
(19700, Черкаська область, м. Золотоноша,
вул. Шевченка, 70, ідентифікаційний код -
25875053) на користь управління Пенсійного
фонду України в Золотоніському районі
Черкаської області (19700, Черкаська
область, м. Золотоноша, вул. Черкаська, 6,
ідентифікаційний код - 21366610) витрати на
виплату та доставку пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку у сумі 52 (п'ятдесят дві) грн. 86
коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд за правилами, встановленими
ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
В.В. Мишенко