Справа № 813/2747/14
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2014-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/2747/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючий суддя
секретар судового засідання
від відповідача Сціра
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 про визнання незаконним
рішення, зобов'язання вчинити дії
Головне управління Держземагентства у
Львівській області.

Суть справи.

До Львівського окружного
адміністративного суду звернулася
ОСОБА_1 (далі - позивач) з
адміністративним позовом до Головного
управління Держземагентства у
Львівській області (далі - відповідач,
Держземагентство), в якому просить:

- визнати незаконним рішення
відповідача, викладене у листі №
31-13-0.5-303/2-14, про відмову позивачу у
наданні дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для ведення
особистого селянського господарства
на території Годовицько-Басівської
сільської ради Пустомитівської району
Львівської області;

- зобов'язати відповідача
розглянути звернення позивачки від
17.12.2013 року про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність для ведення особистого
селянського господарства на території
Годовицько-Басівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області та прийняти рішення щодо
розгляду вказаного звернення
відповідно до вимог чинного
законодавства.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що відмовляючи у наданні
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для ведення
особистого селянського господарства
відповідач послався на те, що
відповідна земельна ділянка розміщена
у масиві, по якому Держземагентством
уже прийнято накази про передачу
земельних ділянок у власність. При
цьому, у відповіді не вказано коли саме,
кому і за яких умов видані ці накази.
Позивач вважає, що законних таких
наказів бути не може, а тому відмова у
наданні дозволу на розроблення проекту
землеустрою є незаконною, а дії
відповідача грубо порушують права та
інтереси позивача, оскільки через
корупційні схеми намагаються
позбавити місцевих жителів участі у
розподілі земель та передати їх у
власність підставним громадянам, що не
проживають у відповідній місцевості.

У судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
повністю, просили задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову
заперечив повністю, вважає відмову у
видачі дозволу на розробку проекту
землеустрою обґрунтованою. Однак
письмових заперечень проти позову не
надав, як і жодних доказів на
спростування позовних вимог. Просив
відмовити у задоволенні позову.

Суд заслухав пояснення позивача,
представників сторін, з'ясував
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги і заперечення, а також
ті, які мають інше значення для
вирішення справи, повно, всебічно та
об'єктивно дослідив докази у справі, та
-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до начальника
Головного управління Держземагентства
у Львівській області з клопотанням про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки орієнтовною площею 0,15 га для
ведення особистого селянського
господарства за рахунок категорії
земель сільськогосподарського
призначення, отриманим відповідачем
17.12.2013 року /а.с.54/. До клопотання
долучено графічні матеріали з
зазначенням приблизного місця
розташування земельної ділянки; копія
паспорта; копія ідентифікаційного
коду.

Держземагентством розглянуто
клопотання позивача та листом №
31-13-0.5-303/2-14 від 15.01.2014 року надано
відповідь про відмову у наданні
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для ведення
особистого селянського господарства
за рахунок категорії земель
сільськогосподарського призначення.

Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2
цієї ж статті можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу
України від 25.10.2001 р. № 2768-ІІІ (у
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) землями
сільськогосподарського призначення
визнаються землі, надані для
виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського
призначення належать: а)
сільськогосподарські угіддя (рілля,
багаторічні насадження, сіножаті,
пасовища та перелоги); б)
несільськогосподарські угіддя
(господарські шляхи і прогони,
полезахисні лісові смуги та інші
захисні насадження, крім тих, що
віднесені до земель
лісогосподарського призначення, землі
під господарськими будівлями і
дворами, землі під інфраструктурою
оптових ринків сільськогосподарської
продукції, землі тимчасової
консервації тощо).

Землі сільськогосподарського
призначення передаються у власність та
надаються у користування: а) громадянам
- для ведення особистого селянського
господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння та випасання
худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва; б)
сільськогосподарським підприємствам -
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва; в)
сільськогосподарським
науково-дослідним установам та
навчальним закладам, сільським
професійно-технічним училищам та
загальноосвітнім школам - для
дослідних і навчальних цілей,
пропаганди передового досвіду ведення
сільського господарства; г)
несільськогосподарським
підприємствам, установам та
організаціям, релігійним організаціям
і об'єднанням громадян - для ведення
підсобного сільського господарства; ґ)
оптовим ринкам сільськогосподарської
продукції - для розміщення власної
інфраструктури.

Земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
використовуються відповідно до
розроблених та затверджених в
установленому порядку проектів
землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозміни та впорядкування угідь і
передбачають заходи з охорони земель.
Землі сільськогосподарського
призначення не можуть передаватись у
власність іноземцям, особам без
громадянства, іноземним юридичним
особам та іноземним державам.

Згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу
України громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
власності для ведення особистого
селянського господарства у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади, який передає
земельні ділянки державної власності у
власність відповідно до повноважень,
визначених ст. 122 вказаного Кодексу. У
клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки.

Абзацом 1 ч. 7 ст. 118 ЗК України
передбачено, що відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

З урахуванням характеру цієї норми, а
також відсутності у ній посилань на
інше законодавство, яким може бути
розширено перелік підстав для відмови
у наданні дозволу на розроблення
проекту землеустрою, суд вважає
відповідний перелік вичерпним.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Предметом доказування відповідно до ч.
1 ст. 138 КАС України є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропуску строку звернення до
адміністративного суду тощо) та які
належить встановити при ухваленні
судового рішення у справі.

Судом з матеріалів справи встановлено,
що відповідач отримав належне
клопотання позивача 17.12.2013 року /а.с.54/,
та 15.01.2014 року прийняв рішення про
відмову у наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки з тих
мотивів, що відповідно до
представлених картографічних планів
запропонована до відведення земельна
ділянка розміщена у масиві по якому
Головним управлінням вже прийнято
накази про передачу земельних ділянок
у власність для ведення особистого
селянського господарства /а.с.10/.

Суд звертає увагу відповідача, що
зазначена ним у листі-відмові підстава
не міститься у переліку підстав для
відмови у наданні дозволу на розробку
проекту землеустрою, передбаченому ч. 7
ст. 118 Земельного кодексу України.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 71 якщо особа, яка
бере участь у справі, не може
самостійно надати докази, то вона
повинна зазначити причини, через які ці
докази не можуть бути надані, та
повідомити, де вони знаходяться чи
можуть знаходитися. Суд сприяє в
реалізації цього обов'язку і
витребовує необхідні докази. Про
витребування доказів або про відмову у
витребуванні доказів суд постановляє
ухвалу. Ухвала суду про відмову у
витребуванні доказів окремо не
оскаржується. Заперечення проти неї
може бути включене до апеляційної чи
касаційної скарги на рішення суду,
прийняте за наслідками розгляду
справи.

З метою повного, всебічного та
об'єктивного з'ясування всіх обставин у
справі ухвалою від 24.06.2014 року
задоволено клопотання позивача про
витребування доказів та витребувано:
матеріали розгляду звернення ОСОБА_1
від 17.12.2013 року до відповідача; усі
документи, що були взяті до уваги при
прийнятті рішення викладеного у листі
№ 31-13-0.5-303/2-14 від 15.01.2014 року; інформацію
(документи) щодо правового статусу
земельної ділянки вказаної у зверненні
позивача до Головного управління
Держземагентства у Львівській області
від 17.12.2013 року (в чиїй власності
перебуває ця земельна ділянка і на якій
підставі) /а.с.46-47/.

Незважаючи на отримання відповідачем
даної ухвали /а.с.50/, жодних документів
на вимогу суду та доказів на
спростування позовних вимог
відповідачем на надано, як не надано
доказів поважності причин такої
поведінки.

Відповідно до ч. 6 ст. 71 КАС України якщо
особа, яка бере участь у справі, без
поважних причин не надасть докази на
пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В розумінні ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Матеріали справи свідчать, що
відповідні критерії відповідачем не
дотримані, що зумовило звернення
позивача за захистом порушених прав та
інтересів до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України у
разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову,
зокрема, про визнання протиправними
рішення суб'єкта владних повноважень
чи окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення.

З врахуванням фактичних обставин
справи, проаналізувавши норми чинного
законодавства та вирішуючи справу на
основі наявних доказів, суд дійшов
висновку про законність та
обґрунтованість позовних вимог
позивача про визнання протиправним
рішення відповідача про відмову у
наданні дозволу на розробку проекту
землеустрою, викладеного у листі №
31-13-0.5-303/2-14 від 15.01.2014 року.

Відтак, слід також зобов'язати
відповідача розглянути звернення
позивача від 17.12.2013 року про надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для ведення
особистого селянського господарства
на території Годовицько-Басівської
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області та прийняти
рішення за результатами розгляду
вказаного звернення відповідно до
вимог чинного законодавства з
урахуванням висновків суду.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
підлягають відшкодуванню з Державного
бюджету України понесені позивачем
судові витрати у виді судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 136,
138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним рішення
Головного управління Держземагентства
України у Львівській області,
викладене у листі № 31-13-0.5-303/2-14 від
15.01.2014 року про відмову ОСОБА_1 у наданні
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для ведення
особистого селянського господарства
на території Годовицько-Басівської
сільської ради Пустомитівської району
Львівської області.

3. 3обов'язати Головне управління
Держземагентства України у Львівській
області розглянути звернення ОСОБА_1
від 17.12.2013 року про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність для ведення особистого
селянського господарства на території
Годовицько-Басівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області та прийняти рішення за
результатами розгляду вказаного
звернення відповідно до вимог чинного
законодавства.

4. Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)
судові витрати в сумі 73,08 грн.

Постанова може бути оскаржена, згідно
зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з
дня її проголошення чи отримання копії
постанови, шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили,
згідно зі ст. 254 КАС України, після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження. Якщо строк
апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова
суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Повний текст постанови складено
та підписано о 17.45 год. 23.07.2013 року.

Суддя
Кравців О.Р.