Справа № 2а/0270/1668/12
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/60557/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 12.09.2012

у справі №2а/0270/1668/12

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

до Бершадської міжрайонної
державної податкової інспекції
Вінницької області Державної
податкової служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі
по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_2)
звернувся в суд з адміністративним
позовом до Бершадської міжрайонної
державної податкової інспекції
Вінницької області Державної
податкової служби (далі по тексту -
відповідач, Бершадська МДПІ Вінницької
області ДПС) про скасування податкових
повідомлень-рішень від 23.12.2011 №,
№ та від 20.02.2012 №.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 22.06.2012 позов
задоволено повністю.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 12.09.2012
рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове рішення,
яким в задоволені позовних вимог
відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій зазначено,
що згідно акту перевірки встановлено
порушення позивачем вимог: пп. 8.1.2, пп.
8.1.4 п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» від
22.05.2003 №889-ІV, пп. 168.1.2, пп. 168.1.4 п. 168.1 ст. 168
Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачем податок з
доходів фізичних осіб (найманих
працівників) нараховувався,
утримувався але до бюджету не
перераховувався, заборгованість по
податку на доходи фізичних осіб по
виплаченій заробітній платі становить
639,97 грн.; порушення ст. 3 Закону України
«Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР, а
саме, позивачем найманим працівникам
виплачувалась заробітна плата менше
мінімального розміру; порушення ст. ст.
3, 4, 7, 8 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 №889-ІV
та ст. ст. 163, 164, 167, 168 Податкового
кодексу України, а саме, виявлено
випадки, використання позивачем праці
найманих осіб без належного оформлення
трудових відносин та виплати доходів у
вигляді заробітної плати без сплати
податків до бюджету, донараховано 12300,00
грн. податку на доходи фізичних осіб;
порушення ст. 2 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» від
03.07.1998 №727/98, а саме, виявлено випадки
використання позивачем праці найманих
осіб без належного оформлення трудових
відносин та не сплати єдиного податку
за кожну особу до бюджету, в результаті
чого донараховано 5322,75 грн. єдиного
податку.

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем були прийняті податкові
повідомлення-рішення від 23.12.2011 №,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб за основним платежем -
12300,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 2403,00 грн. та №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання по єдиному податку на
підприємницьку діяльність з фізичних
осіб на 5322,75 грн.

За результатами розгляду скарг
податковим органом винесено рішення,
яким залишено без змін податкове
повідомлення-рішення від 23.12.2011 №
та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 23.12.2011 №
в частині визначення суми штрафу і
призначено новий розмір штрафних
санкцій у сумі 2401,00 грн., а в іншій
частині дане податкове
повідомлення-рішення залишено без
змін.

За таких обставин, відповідачем 20.02.2012
було прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб за основним платежем -
12300,00 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 2401,00 грн.

Відмову у позові суд апеляційної
інстанції мотивував тим, що згідно
наданих в судовому засіданні пояснень
та наявних в матеріалах справи
письмових пояснень свідків
встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5
інколи, коли було багато замовлень,
просили допомоги ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
ОСОБА_8, яким за надану допомогу
виплачували кошти в розмірі 1000,00 грн.
кожному, отриманих від позивача. Таким
чином, в даному випадку допомога у
виконані робіт, передбачених трудовим
договором між позивачем та ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 надавалась останнім ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, ОСОБА_8 неодноразово, виходячи
із розміру її оплати по відношенню до
розміру заробітної плати, яку
отримували ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від
позивача. Отже, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про
використання позивачем праці найманих
осіб без належного оформлення трудових
відносин та виплати доходів у вигляді
заробітної плати без сплати податків
до бюджету, яку останні отримували
безпосередньо від ОСОБА_2 через ОСОБА_4
та ОСОБА_5

Колегія суддів вважає
помилковими висновки суду апеляційної
інстанції, оскільки між тим, згідно ч. 1
ст. 21 Кодексу законів про працю України,
трудовим договором є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 24 Кодексу законів про
працю України передбачено, що при
укладенні трудового договору з
фізичною особою додержання письмової
форми є обов'язковим.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 цього Кодексу
трудовий договір вважається укладеним
навіть тоді, коли наказу чи
розпорядження про прийняття на роботу
не було видано, але працівника фактично
допущено до роботи. Відповідно до п. 7
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.1992 № 9 фактичний допуск
до роботи вважається укладенням
трудового договору незалежно від того,
чи було прийняття на роботу належним
чином оформлене, якщо робота
проводилась за розпорядженням чи з
відома власника або уповноваженого ним
органу. Таким чином трудовий договір
вважатиметься укладеним, якщо
працівника допущено до роботи з
дозволу власника.

Матеріали справи не містять
доказів того, що ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
виконувалась робота з дозволу, або за
розпорядженням позивача, крім того,
згідно з поясненнями свідків ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, позивачу не було відомо, що
частина робіт виконувалась
зазначеними особами.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції вірно
зазначено про відсутність порушення з
боку позивача Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб», Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва».

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України вважає,
що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про
обґрунтованість позовних вимог.

Оскільки, апеляційний суд під час
розгляду справи неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення, а суд першої
інстанції вирішив спір з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, то зазначена обставина
відповідно до ч. 1 ст. 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування постанови
апеляційного суду, та залишення в силі
постанови суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 222, 223, 226, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 12.09.2012
скасувати та залишити в силі постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 22.06.2012.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України у випадках, встановлених
Кодексом адміністративного
судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров