Справа № 2а-7784/12/1370
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 2а-7784/12/1370
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
Головуючого-судді Сасевича О.М.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача Андрейка О.О.,
представника відповідача 1 Шиби А.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Львівська
ізоляторна компанія» до Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області,
Управління Державної казначейської
служби України у Галицькому районі
м.Львова Львівської області про
стягнення бюджетної заборгованості з
податку на додану вартість, -
06 вересня 2012 року Товариство з
обмеженою відповідальністю «Львівська
ізоляторна компанія» звернулося до
Львівського окружного
адміністративного суду із позовною
заявою до Державної податкової
інспекції у Галицькому районі м.Львова
Львівської області Державної
податкової служби, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Львівській області, в
якій просив стягнути бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість за період серпень-грудень 2009
Відповідно до ухвали судді від 07
вересня 2012 року, позовну заяву залишено
без руху та надано позивачу строк для
усунення її недоліків.
У зв'язку із виконанням вимог
зазначеної вище ухвали, 18.09.2012 року
відкрито провадження у даній
адміністративній справі.
Згідно ухвали від 26.11.2012 року, судом
задоволено клопотання представника
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Львівській області та замінено в
адміністративній справі №2а-7784/12/1370
первинного відповідача - Головне
управління Державної казначейської
служби України у Львівській області на
належного - Управління Державної
казначейської служби України у
Галицькому районі м.Львова Львівської
області (відповідач 2).
Ухвалою суду від 12.12.2012 року
провадження в адміністративній справі
№2а-7784/1370 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Львівська
ізоляторна компанія» до Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м.Львова Львівської області
Державної податкової служби,
Управління Державної казначейської
служби України у Галицькому районі
м.Львова Львівської області про
стягнення бюджетної заборгованості з
податку на додану вартість за період
серпень-грудень 2009 року було зупинено
до набрання законної сили постановами
Львівського окружного
адміністративного суду у справах
№2а-90/10/1370, №2а-3716/10/1370.
24.05.2013 року Львівським окружним
адміністративним судом було винесено
ухвалу, якою об'єднано для спільного
розгляду і вирішення в одне
провадження позовні вимоги в
адміністративній справі №813/2383/13-а за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Львівська
ізоляторна компанія» до Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі міста Львова Львівської області
ДПС, Управління державної
казначейської служби України у
Галицькому районі міста Львова про
стягнення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість за березень
2010 року та у справі №2а-7784/12/1370 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Львівська
ізоляторна компанія» до Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м.Львова Львівської області
Державної податкової служби,
Управління державної казначейської
служби України у Галицькому районі
м.Львова Львівської області про
стягнення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість за період
серпень-грудень 2009 року, а об'єднаній
справі присвоєно номер - №2а-7784/12/1370.
Ухвалою судді від 17.06.2013 року
провадження у справі №2а-7784/12/1370 було
поновлено та призначено судове
засідання на 21.06.2013 року.
Згідно ухвали суду від 21.06.2013 року,
зупинено провадження в
адміністративній справі №2а-7784/12/1370 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Львівська
ізоляторна компанія» до Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м.Львова Львівської області
Державної податкової служби,
Управління Державної казначейської
служби України у Галицькому районі
м.Львова Львівської області про
стягнення бюджетної заборгованості з
податку на додану вартість до набрання
законної сили постановами Львівського
окружного адміністративного суду у
справах №2а-90/10/1370, №2а-3716/10/1370 та
№2а-7008/10/1370.
Ухвалою судді від 17.06.2014 року поновлено
провадження в адміністративній справі
№2а-7784/12/1370.
У судовому засіданні 09.07.2014 року
представником позивача було подано
заяву про зменшення позовних вимог, в
якій останній просив стягнути з
Державного бюджету України суму
бюджетної заборгованості з податку на
додану вартість у розмірі 33 606,47 грн.
(за податковим повідомленням-рішенням
889,47 грн., за податковим
15.04.2010 року на суму 7 717,00 грн.).
Судом, на підставі статті 55 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у судовому засіданні було
здійснено заміну відповідача -
Державної податкової інспекції у
Галицькому районі м.Львова Львівської
області Державної податкової служби на
її правонаступника - Державну
податкову інспекцію у Галицькому
районі м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області.
У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, надав пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві,
уточненнях до неї та просив позов
задовольнити повністю.
Представник відповідача 1 проти позову
заперечив повністю, вважаючи, що
позивачем безпідставно завищено суму
бюджетного відшкодування та просив
відмовити у задоволенні позову
Відповідач 2 явку уповноваженого
представника у судове засідання,
зокрема, призначене на 24.07.2014 року із
невідомих суду причин не забезпечив,
хоча своєчасно та належним чином був
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи, що підтверджується
наявним у матеріалах справи
повідомленням про вручення поштового
Судом на підставі ст.128 КАС України було
ухвалено здійснювати розгляд справи у
відсутності представника відповідача
Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши і дослідивши
подані документи та матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення з
Судом встановлено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю «Львівська
ізоляторна компанія» є
правонаступником усіх прав та
обов'язків ТзОВ «Електровольт» та
зареєстроване як суб'єкт
підприємницької діяльності
Департаментом економічної політики та
ресурсів Львівської міської ради 19.12.2001
Як вбачається із матеріалів справи,
20.01.2010 року позивачем було подано до ДПІ
у Галицькому районі м.Львова податкову
декларацію з податку на додану
вартість за грудень 2009 року та
розрахунок суми бюджетного
відшкодування, де заявлено до
бюджетного відшкодування на
розрахунковий рахунок суму 619 545,00 грн.
Відповідачем 1 у квітні 2010 року
проведена позапланова виїзна
перевірка ТзОВ «Львівська ізоляторна
компанія» з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на розрахунковий рахунок
підприємства за грудень 2009 року, яка
виникла за рахунок від'ємного значення
з ПДВ, що декларувалось у червні 2007 року
та листопаді 2009 року. За результатами
перевірки відповідачем складено акт
№147/23-4/3082322, яким позивачу зменшено
заявлену суму бюджетного
відшкодування за грудень 2009 року на
суму 267 633,00 грн.
На підставі висновків акту перевірки,
податковим органом прийнято податкове
ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія»
15.04.2010 року було подано податкову
декларацію з податку на додану
вартість за березень 2010 року. При цьому,
у графі 25.1 декларації заявлено до
бюджетного відшкодування на
розрахунковий рахунок суму 592 273,00 грн.
Відповідачем у червні 2010 року
здійснена також позапланова виїзна
перевірка ТзОВ «Львівська ізоляторна
компанія» з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на розрахунковий рахунок за
березень 2010 року, яка виникла за
рахунок від'ємного значення з податку
на додану вартість, що декларувалось у
За результатами вказаної перевірки
відповідачем складено акт №463/23-4/30823262
від 01.07.2010 року, відповідно до висновків
якого, податковим органом встановлено,
що позивачем завищено суму ПДВ, яка
підлягає бюджетному відшкодуванню за
березень 2010 року у сумі 25 889,47 грн.
На підставі висновків акту перевірки
відповідачем винесено податкове
15.07.2010 року, яким ТзОВ «Львівська
ізоляторна компанія» було зменшено
суму бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість за березень
2010 року на 25 889,47 грн.
Не погоджуючись з визначеними відносно
нього грошовими зобов'язаннями,
вважаючи, що податкові
повідомлення-рішення прийняті з
порушенням вимог податкового
законодавства, позивач оскаржив їх у
судовому порядку.
Так, постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 03.02.2011 року
у справі №2а-3716/10/1370, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29.11.2012 року,
позовні вимоги ТзОВ «Львівська
ізоляторна компанія» задоволено
частково, а саме: визнано протиправним
податкове повідомлення-рішення
Окрім цього, постановою Львівського
окружного адміністративного суду від
03.02.2011 року в адміністративній справі
№2а-7008/11/1370 позов задоволено повністю,
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10.06.2014 року
залишено без змін постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 03.02.2011 pоку.
З огляду на положення ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, постанови Львівського
окружного адміністративного суду від
03.02.2011 року у справі №2а-3716/10/1370, від
03.02.2011 року в адміністративній справі
№2а-7008/11/1370 набрали законної сили з
моменту проголошення ухвал
Львівського апеляційного
адміністративного суду.
Частиною 1 статті 255 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що постанова або ухвала
суду, яка набрала законної сили, є
обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.
Відповідно до ч.2 ст.257 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення, яке набрало
законної сили або яке належить
виконати негайно, є підставою для його
Спірні правовідносини виникли у сфері
справляння податків і зборів та
стосуються бюджетного відшкодування
податку на додану вартість, які
регулюються Конституцією України,
Законом України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 року №168/97-ВР
(чинного, на момент виникнення спірних
правовідносин), Податковим кодексом
України від 02.12.2010 року №2755-VI та іншими
нормативно-правовими актами.
За визначенням у пункті 1.8 статті 1
Закону України «Про податок на додану
вартість» (чинного на час виникнення
спірних відносин) бюджетне
відшкодування - це сума, що підлягає
поверненню платнику податку з бюджету
у зв'язку з надмірною сплатою податку у
випадках, визначених цим Законом.
За приписами підпункту 7.7.1 пункту 7.7
статті 7 цього ж Закону сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені законом
для відповідного податкового періоду.
При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.
Відповідно до підпункту 7.7.2 пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», якщо у наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту,
має від'ємне значення, то бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг).
Підпунктом 7.7.4 пункту 7.7 цієї ж статті 7
закріплено, що платник податку, який
має право на одержання бюджетного
відшкодування та прийняв рішення про
повернення повної суми бюджетного
відшкодування, подає відповідному
податковому органу податкову
декларацію та заяву про повернення
такої повної суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації. До декларації
додаються розрахунок суми бюджетного
відшкодування, копії погашених
податкових векселів (податкових
розписок), у разі їх наявності, та
оригіналів п'ятих основних аркушів
(примірників декларанта) вантажних
митних декларацій, у разі наявності
експортних операцій.
Протягом 30 днів, наступних за днем
отримання податкової декларації,
податковий орган проводить
документальну невиїзну перевірку
(камеральну) заявлених у ній даних. За
наявності достатніх підстав вважати,
що розрахунок суми бюджетного
відшкодування було зроблено з
порушенням норм податкового
законодавства, податковий орган має
право протягом такого ж строку
провести позапланову виїзну перевірку
(документальну) платника для
визначення достовірності нарахування
такого бюджетного відшкодування.
Податковий орган зобов'язаний у
п'ятиденний термін після закінчення
перевірки надати органу державного
казначейства висновок із зазначенням
суми, що підлягає відшкодуванню з
бюджету. На підставі отриманого
висновку відповідного податкового
органу орган державного казначейства
надає платнику податку зазначену у
ньому суму бюджетного відшкодування
шляхом перерахування коштів з
бюджетного рахунку на поточний
банківський рахунок платника податку в
обслуговуючому банку протягом п'яти
операційних днів після отримання
висновку податкового органу (підпункт
7.7.5 - 7.7.6 пункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
У силу підпункту 7.7.7 пункту 7.7 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» якщо за наслідками
документальної невиїзної (камеральної)
або позапланової виїзної перевірки
(документальної) податковий орган
виявляє невідповідність суми
бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, то
такий податковий орган: у разі
заниження заявленої платником податку
суми бюджетного відшкодування щодо
суми, визначеної податковим органом
унаслідок таких перевірок, надсилає
платнику податку податкове
повідомлення, в якому зазначаються
сума такого заниження та підстави для
її вирахування. У цьому випадку
вважається, що платник податку
добровільно відмовляється від
отримання такої суми заниження як
бюджетного відшкодування та враховує
її згідно з підпунктом 7.7.3 цього пункту
у зменшення податкових зобов'язань з
цього податку наступних податкових
періодів; у разі перевищення заявленої
платником податку суми бюджетного
відшкодування над сумою, визначеною
податковим органом внаслідок
проведення таких перевірок, податковий
орган надсилає платнику податку
податкове повідомлення, в якому
зазначаються сума такого перевищення
та підстави для її вирахування; у разі
з'ясування внаслідок проведення таких
перевірок факту, за яким платник
податку не має права на отримання
бюджетного відшкодування, надсилає
платнику податку податкове
повідомлення, в якому зазначаються
підстави відмови у наданні бюджетного
Аналогічні норми містяться і у
Податковому кодексі України.
Зокрема, згідно з п.200.4 ст.200 Податкового
кодексу України, якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має
від'ємне значення, то, зокрема,
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг.
Відповідно до п.200.15 ст.200 Податкового
кодексу України, у разі якщо за
результатами перевірки сум податку,
заявлених до відшкодування, платник
податку або контролюючий орган
розпочинає процедуру
адміністративного або судового
оскарження, контролюючий орган не
пізніше наступного робочого дня після
отримання відповідного повідомлення
від платника або ухвали суду про
порушення провадження у справі
зобов'язаний повідомити про це орган,
що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів.
Орган, що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів
припиняє процедуру відшкодування в
частині оскаржуваної суми до набрання
законної сили судовим рішенням.
Після закінчення процедури
адміністративного або судового
оскарження контролюючий орган
протягом п'яти робочих днів, що настали
за днем отримання відповідного
рішення, зобов'язаний подати органу, що
здійснює казначейське обслуговування
бюджетних коштів висновок із
зазначенням суми податку, що підлягає
відшкодуванню з бюджету.

Згідно з п.200.13 ст.200 Податкового кодексу
України, на підставі отриманого
висновку відповідного контролюючого
органу орган, що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів, видає
платнику податку зазначену в ньому
суму бюджетного відшкодування шляхом
перерахування коштів з бюджетного
рахунка на поточний банківський
рахунок платника податку в
обслуговуючому банку протягом п'яти
операційних днів після отримання
висновку контролюючого органу.

Відповідно до п.200.17 ст.200 Податкового
кодексу України, джерелом сплати
бюджетного відшкодування (в тому числі
заборгованості бюджету) є доходи
Державного бюджету України.

Пунктом 200.23 статті 200 Податкового
кодексу України, суми податку, не
відшкодовані платникам протягом
визначеного цією статтею строку,
вважаються заборгованістю бюджету з
відшкодування податку на додану
вартість.

Відповідно до ст.48 Бюджетного кодексу
України, в Україні застосовується
казначейська форма обслуговування
Державного бюджету України, яка
передбачає здійснення Державним
казначейством України операцій з
коштами державного бюджету.

Згідно ст.25 Бюджетного кодексу України,
Державне казначейство здійснює
безспірне списання з рахунків, на яких
обліковуються гроші Державного
бюджету та місцевих бюджетів, за
рішенням, яке було прийнято державним
органом, що відповідно до закону має
право на його застосування.

Тобто, управління наявними коштами
державного бюджету, коштами державних
позабюджетних фондів та
позабюджетними коштами установ і
організацій, що утримуються за рахунок
коштів державного бюджету здійснює
державне казначейство як система
органів державної виконавчої влади.

Також визначено, що виконання
відповідних показників державного
бюджету та контроль за надходженням,
рухом і використанням державних
позабюджетних фондів, позабюджетних
коштів у частині, що визначається
Головним управлінням Державного
казначейства України, здійснюються
відділеннями Державного казначейства
України у районах, містах, районах у
містах і саме вони здійснюють за
поданням державних податкових
інспекцій повернення за рахунок
державного бюджету зайво сплачених або
стягнених податків, зборів та
обов'язкових платежів.

Органи Державного казначейства
України здійснюють бюджетне
відшкодування ПДВ платнику за
висновками податкових органів. Окрім
цього, вони перераховують кошти своїми
платіжними дорученнями з рахунку
обліку доходів державного бюджету на
рахунок, вказаний у висновку
податкового органу чи рішенні суду.

Таким чином, відповідний
територіальний орган Державного
казначейства України повинен
залучатися до участі у справі як
відповідач за позовом про
відшкодування з бюджету суми податку
на додану вартість або за позовом про
стягнення процентів, нарахованих на
суму бюджетної заборгованості (інших
сум), поряд з відповідним органом
державної податкової служби.

Отже, з огляду на вищевказане,
Управління державної казначейської
служби України у Галицькому районі
м.Львова Львівської області є суб'єктом
владних повноважень, до компетенції
якого віднесено перерахування коштів
державного бюджету на рахунок
платників податків в якості бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість.

Тож, у разі невідшкодування платнику
податків заявленої суми бюджетного
відшкодування, такий платник податків
вправі звернутись до суду з позовом про
стягнення із державного бюджету даної
суми.

Вказана позиція підтверджується
ухвалою ВАС України від 20.10.2010 року у
справі №К-21469/07, ухвалою ВАС України від
20.03.2013 року у справі №К/9991/63331/12, ухвалою
ВАС України від 12.03.2014 року у справі
№К/800/18189/13.

При вирішенні спору суд бере до уваги,
що правомірність заявленої платником
податків до відшкодування суми податку
на додану вартість підтверджена
судовими рішеннями, які набрали
законної сили, а відтак, вказані
обставини не потребують додаткового
доказування.

Водночас, як встановлено судом у ході
розгляду справи, після набрання
законної сили судовими рішеннями,
якими підтверджено право ТзОВ
«Львівська ізоляторна компанія» на
отримання бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість, органом
доходів і зборів висновки на
перерахування позивачу коштів не
складались і таких висновків до
органів Державної казначейської
служби України подано не було.

Таким чином, судом з'ясовано, що маючи
на те законні підстави, контролюючий
орган не вжив передбачених законом
заходів (надання висновку органу
держказначейства) щодо повернення ТзОВ
«Львівська ізоляторна компанія»
належного йому бюджетного
відшкодування по декларації за грудень
2009 року на загальну суму 7 717,00 грн. та
по декларації за березень 2010 року на
загальну суму 25 889,47 грн.

Окрім цього, на час судового розгляду
справи докази повернення позивачу на
розрахунковий рахунок платника
податків відповідної суми бюджетного
відшкодування - відсутні та не надано
відповідачами жодної відповіді щодо
часу здійснення такого відшкодування.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок, щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Всупереч наведеним вимогам,
відповідачі як суб'єкти владних
повноважень не надали до суду
достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються їх заперечення, і не довели
правомірності неприйняття ними
відповідних рішень, щодо відшкодування
суми з податку на додану вартість.

На підставі викладеного, суд вважає
вимоги позивача про стягнення з
державного бюджету на користь ТзОВ
«Львівська ізоляторна компанія»
заборгованості з бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за грудень 2009 року у сумі 7
717,00 грн. та за березень 2010 року у сумі 25
889,47 грн. обґрунтованими.

Отже, зважаючи на всі наведені
обставини в їх сукупності, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 128,
143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Львівська
ізоляторна компанія»
(ідентифікаційний код 30823262) суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 7 717,00 грн.
(сім тисяч сімсот сімнадцять гривень 00
копійок), заявлену згідно податкової
декларації з податку на додану
вартість за грудень 2009 року та у
розмірі 25 889,47 грн. (двадцять п'ять тисяч
вісімсот вісімдесят дев'ять гривень
сорок сім копійок), заявлену згідно
податкової декларації з податку на
додану вартість за березень 2010 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Львівська
ізоляторна компанія» сплачений
судовий збір у сумі 4 440,00 грн. (чотири
тисячі чотириста сорок гривень 00
копійок).

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч.3 ст.160
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 29 липня 2014 року.