Справа № 817/1934/14
Суддя: Зозуля Д. П.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1934/14

21 липня 2014 року 14год. 50хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Зозулі
Д. П. за участю секретаря судового
засідання Минько Н.З. та сторін і інших
осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не з'явився,

відповідача: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
до Державної податкової
інспекції у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про зобов'язання
вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
(далі - ФОП ОСОБА_2) звернулася до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області (далі
- ДПІ у м. Рівному) про зобов'язання
вчинення певних дій.

Представник позивача в судове
засідання не прибув. Про дату, час та
місце судового розгляду справи був
повідомлений належним чином. До
початку розгляду справи представник
позивача подав клопотання, в якому
просив розгляд справи здійснювати в
порядку письмового провадження, крім
того позовні вимоги підтримує в
повному обсязі (а.с.31).

Представник відповідача в судове
засідання не прибув. Про дату, час та
місце судового розгляду справи був
повідомлений належним чином, подав
клопотання, в якому зазначив про
розгляд справи за відсутності
представника відповідача, просив
врахувати позицію викладену у
письмових запереченнях долучених до
матеріалів справи (а.с. 30).

Судом не визнавалася обов'язковою
участь сторін в судовому засіданні. За
таких обставин суд вважає за можливе
розглянути справу без участі
представників сторін на підставі
наявних у справі доказів.

Враховуючи неявку в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
відповідно до положень ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст.
41 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС
України), повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

В обґрунтування адміністративного
позову позивач зазначив, що 29.09. 2013 року
засобами електронного зв'язку ним було
надіслано на адресу відповідача
уточнюючі розрахунки податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість, у зв'язку із виправленням
самостійно виявлених помилок,
розшифровку податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів за травень 2013 року.
Отримавши квитанції № 2 позивач
зазначила, що була впевнена в тому, що
контролюючим органом були враховані
вищезазначені документи. Однак,
виявилося, що відповідачем не було
враховано та не відображено уточнюючий
розрахунок з податку на додану
вартість за травень 2013 року. Позивач,
вважає бездіяльність ДПІ у м. Рівному
щодо неврахування поданої і
зареєстрованої податкової звітності у
зв'язку із виправленням самостійно
виявлених помилок - протиправною та
такою, що порушує права та інтереси
позивача. З цих підстав, позивач просив
адміністративний позов задовольнити
повністю.

ДПІ у м. Рівному подала письмові
заперечення проти адміністративного
позову, в яких зазначила, що вважає
позов необґрунтованим та
безпідставним, оскільки платник
податків, який до початку перевірки
його контролюючим органом самостійно
виявляє факт заниження податкового
зобов'язання минулих податкових
періодів зобов'язаний або надіслати
уточнюючий розрахунок і сплатити суму
недоплати та штраф у розмірі трьох
відсотків від такої суми до подання
такого уточнюючого розрахунку, або
відобразити суму недоплати у складі
декларації з цього податку, що
подається за податковий період,
наступний за періодом, у якому виявлено
факт заниження податкового
зобов'язання, збільшену на суму штрафу
у розмірі п'яти відсотків від такої
суми, з відповідним збільшенням
загальної суми грошового зобов'язання
з цього податку. Проте, позивачем
зазначеного здійснено не було. Таким
чином, податковим органом правомірно
не визнано податковою звітністю
уточнюючий розрахунок з податку на
додану вартість за травень 2013 року.
Отже, дій ДПІ у м. Рівному в частинні
невизнання податкової звітності є
правомірними та такими, що
відповідають нормах чинного
законодавства. За таких обставин
представник відповідача просив в
задоволенні позову відмовити повністю
(а.с. 26).

Дослідивши у відкритому судовому
засіданні подані письмові докази,
оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позов підлягає до
задоволення повністю, з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2
надіслала на адресу відповідача - ДПІ у
м. Рівному уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з виявленням
самостійно виявлених помилок за
травень 2013 року (далі - уточнюючий
розрахунок з податку на додану
вартість за травень 2013 року) (а.с.6-8). В
рядку 4 «показник, який уточнюється»
даного уточнюючого розрахунок за
травень 2013 року зазначена сума 15 183,
тоді як в рядку 5 «уточнений показник»
внесено позивачем сума - 6291.

Крім того, уточнюючий розрахунок з
податку на додану вартість за травень
2013 року платником податків був
надісланий 29.09. 2013 року засобами
електронного зв'язку до ДПІ у м.
Рівному, та отриманий останнім 29.09. 2013
року о 19:33:15, реєстраційний номер №
, що підтверджується копією
квитанції № 2 (а.с. 9).

Того ж дня, ФОП ОСОБА_2 було надіслано
розшифровку податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів (Д5) за травень 2013 року (а.с.
10-11), яка була отримана органом доходів
і зборів 29.09. 2013 року о 19:54:44,
реєстраційний номер № , що
підтверджується копією квитанції № 2
(а.с. 12).

Разом з тим, в матеріалах справи наявна
копія службової записки від 30.09. 2013
року № 100/17-16-17-03-35, в якій відділом
адміністрування доходів і зборів
самозайнятих осіб зазначено, що в
поданому уточнюючому розрахунку з
податку на додану вартість за травень
2013 року зменшено суму податку на додану
вартість до сплати в бюджет на 8892 грн.,
просилося присвоїти даному документу
статус «не визначено як податкова
декларація», у зв'язку з тим, що
платником порушено умови п. 50.1 ст. 50
Податкового кодексу України (а.с. 28).

Відповідно до копії листа ДПІ у м.
Рівному від 01.10. 2013 року № 5388/10/17-16-17-03-13
адресованого ФОП ОСОБА_2, де податковим
органом повідомлено, що поданий 29.09. 2013
року уточнюючий розрахунок з податку
на додану вартість за травень 2013 року, в
якому зменшено суму податку на додану
вартість до сплати в бюджет на 8892 грн.,
має статус «не визначено як податкова
декларація», у зв'язку з тим, що
платником порушено умови п. 50.1 ст. 50
Податкового кодексу України (а.с. 27).

Факт неврахування податковим органом
уточнюючого розрахунку з податку на
додану вартість за травень 2013 року
підтверджується копією витягу з картки
особового рахунку платника податків за
період 2013-2014 років (а.с. 15-20).

Судом вважаються безпідставними
висновки відповідача щодо визначення
статусу «не визначено як податкова
декларація» уточнюючого розрахунку з
податку на додану вартість за травень
2013 року у зв'язку з тим, що платником
порушено умови п. 50.1 ст. 50 Податкового
кодексу України та такими, що
суперечать нормам чинного
законодавства, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Відповідно пп. 16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16
Податкового кодексу України, платник
податків зобов'язаний подавати до
контролюючих органів у порядку,
встановленому податковим та митним
законодавством, декларації, звітність
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків та
зборів; сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи.

Згідно із пункту 36.1. ст. 36 цього Кодексу,
податковим обов'язком визнається
обов'язок платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом, законами з
питань митної справи.

Відповідно до п. 49.1 ст. 49 Податкового
кодексу України, податкова декларація
подається за звітний період в
установлені цим Кодексом строки
контролюючому органу, в якому
перебуває на обліку платник податків.

Пунктом 49.3 статті 49 Податкового
кодексу України визначено, що
податкова декларація подається за
вибором платника податків, якщо інше не
передбачено цим Кодексом, в один із
таких способів:

а) особисто платником податків або
уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням
про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв'язку в
електронній формі з дотриманням умови
щодо реєстрації електронного підпису
підзвітних осіб у порядку, визначеному
законодавством.

Так, відповідно до п. 49.5 цієї статті, у
разі надсилання податкової декларації
поштою, платник податку зобов'язаний
здійснити таке відправлення на адресу
відповідного контролюючого органу не
пізніше ніж за десять днів до
закінчення граничного строку подання
податкової декларації, визначеного
цією статтею, а при поданні податкової
звітності в електронній формі, - не
пізніше закінчення останньої години
дня, в якому спливає такий граничний
строк.

Згідно із пунктом 49.8 статті 49
Податкового кодексу України прийняття
податкової декларації є обов'язком
контролюючого органу. Під час
прийняття податкової декларації
уповноважена посадова особа
контролюючого органу, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана перевірити наявність та
достовірність заповнення всіх
обов'язкових реквізитів, передбачених
пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього
Кодексу. Інші показники, зазначені в
податковій декларації платника
податків, до її прийняття перевірці не
підлягають.

Відповідно до п. 49.9 ст. 49 цього Кодексу,
за умови дотримання платником податків
вимог цієї статті посадова особа
контролюючого органу, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана зареєструвати податкову
декларацію платника датою її
фактичного отримання контролюючим
органом.

Згідно із пп.. 49.9.1, 49.9.2 п. 49.9 ст. 49, за
умови дотримання вимог, встановлених
статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова
декларація, надана платником, також
вважається прийнятою:

- за наявності на всіх аркушах, з яких
складається податкова декларація та,
за бажанням платника податків, на її
копії, відмітки (штампу) контролюючого
органу, яким отримана податкова
декларація, із зазначенням дати її
отримання, або квитанції про отримання
податкової декларації у разі її
подання засобами електронного зв'язку,
або поштового повідомлення з відміткою
про вручення контролюючому органу, у
разі надсилання податкової декларації
поштою;

- у разі, якщо контролюючий орган із
дотриманням вимог пункту 49.11 цієї
статті не надає платнику податків
повідомлення про відмову у прийнятті
податкової декларації або у випадках,
визначених цим пунктом, не надсилає
його платнику податків у встановлений
цією статтею строк.

Відповідно до п. 49.11 ст. 49 Податкового
кодексу України, у разі подання
платником податків до контролюючого
органу податкової декларації,
заповненої з порушенням вимог пунктів
48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий
контролюючий орган зобов'язаний надати
такому платнику податків письмове
повідомлення про відмову у прийнятті
його податкової декларації із
зазначенням причин такої відмови.

У пункті 49.15. цієї статті зазначається,
що податкова декларація, надіслана
платником податків або його
представником поштою або засобами
електронного зв'язку, вважається
неподаною за умови її заповнення з
порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті
48 цього Кодексу та надсилання
контролюючим органом платнику
податків письмової відмови у прийнятті
його податкової декларації.

Я слідує з обставин справи, позивачем
відповідно до вимог вищезазначеної
статті було надіслано засобами
електронного зв'язку 29.09. 2013 року
уточнюючий розрахунок з податку на
додану вартість за травень 2013 року, у
зв'язку із виправленням самостійно
виявлених помилок, підтвердженням чого
є відповідні квитанції № 2.

Разом з тим, уповноважена посадова
особа контролюючого органу зобов'язана
перевірити наявність та достовірність
заповнення всіх обов'язкових
реквізитів, передбачених пунктами 48.3
та 48.4 статті 48 цього Кодексу. І за умови
дотримання всіх необхідних реквізитів
зобов'язана зареєструвати податкову
декларацію платника датою її
фактичного отримання. У випадку
виявлення порушень вимог
законодавства контролюючий орган
зобов'язаний надати такому платнику
податків письмове повідомлення про
відмову у прийнятті його податкової
декларації із зазначенням причин такої
відмови.

Однак, в супереч цього органом доходів
і зборів не було зареєстровано
податкову декларацію платника датою її
фактичного отримання та не було
здійснено жодних дій відображення в
картці обліку особових рахунків
уточнюючих розрахунків за травень 2013
року.

Разом з тим, суду слід зазначити, що в
силу вимог пп.. 49.9.1, 49.9.2 п. 49.9 ст. 49
Податкового кодексу України надані
уточнюючі розрахунки платником
вважаються прийнятими, оскільки
податковим органом при їх прийнятті не
встановлено не дотримання вимог,
передбачених статтями 48 і 49 цього
Кодексу та в матеріалах справи
відсутні докази отримання платником
письмового повідомлення про відмову у
прийнятті його податкової декларації
із зазначенням причин такої відмови.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що відповідач не визначив
документ як податкову декларацію, а
саме уточнюючий розрахунок з податку
на додану вартість за травень 2013 року,
мотивуючи це тим, що ФОП ОСОБА_2
порушено умови п. 50.1 ст. 50 Податкового
кодексу України. З цих підстав
документу присвоєно статус «не визнано
як податкова декларація».

Так, відповідно до п. 50.1 ст. 50
Податкового кодексу України, у разі
якщо у майбутніх податкових періодах (з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу)
платник податків самостійно (у тому
числі за результатами електронної
перевірки) виявляє помилки, що
містяться у раніше поданій ним
податковій декларації (крім обмежень,
визначених цією статтею), він
зобов'язаний надіслати уточнюючий
розрахунок до такої податкової
декларації за формою чинного на час
подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати
такий розрахунок, якщо відповідні
уточнені показники зазначаються ним у
складі податкової декларації за
будь-який наступний податковий період,
протягом якого такі помилки були
самостійно (у тому числі за
результатами електронної перевірки)
виявлені.

Платник податків, який самостійно (у
тому числі за результатами електронної
перевірки) виявляє факт заниження
податкового зобов'язання минулих
податкових періодів, зобов'язаний, за
винятком випадків, установлених
пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок
і сплатити суму недоплати та штраф у
розмірі трьох відсотків від такої суми
до подання такого уточнюючого
розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у
складі декларації з цього податку, що
подається за податковий період,
наступний за періодом, у якому виявлено
факт заниження податкового
зобов'язання, збільшену на суму штрафу
у розмірі п'яти відсотків від такої
суми, з відповідним збільшенням
загальної суми грошового зобов'язання
з цього податку.

З аналізу змісту поданих позивачем
уточнюючих розрахунків з податку на
додану вартість за травень 2013 року
судом вбачається, що ФОП ОСОБА_2
виявлено факт завищення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість за травень 2013 року на суму 8892
грн., а тому правомірно надіслано
уточнюючий розрахунок до такої
податкової декларації за формою
чинного на час подання уточнюючого
розрахунку, без сплати суми недоплати
та штрафу.

Таким чином, оскільки ФОП ОСОБА_2 в
межах норм податкового законодавства
надіслано 29.09. 2013 року засобами
електронного зв'язку податкову
звітність, то бездіяльність
відповідача щодо не відображення
уточнюючих розрахунків у картці обліку
особових рахунків платника податку, а
також дії Державної податкової
інспекції у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області щодо відмови у прийнятті
Уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок за
травень 2013 року № та Розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів (Д 5) за
травень 2013 року № є
протиправними.

Оскільки, судом встановлено факт
протиправної бездіяльності
податкового органу, який полягає у не
відображенні в картці обліку особових
рахунків платника податку на додану
вартість, відомостей щодо уточнення
розрахунків податкових зобов'язань, у
зв'язку з виявленням самостійно
виявлених помилок, зазначених в
поданих та зареєстрованих уточнюючих
розрахунках з податку на додану
вартість за травень 2013 року, то з метою
повного захисту прав, свобод та
інтересів позивача, про захист яких він
просить, слід зобов'язати ДПІ у м.
Рівному вчинити дії щодо відображення
в картці обліку особових рахунків
платника податку на додану вартість,
відомостей щодо уточнення розрахунків
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок, зазначених в поданих та
зареєстрованих за номером № та №
уточнюючих розрахунках
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість за травень 2013 року з
моменту їх подання позивачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Крім того, суд згідно ст. 86 зазначеного
Кодексу оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не надав суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірності
своїх дій.

Тоді як, при зазначених обставинах,
вимоги позивача правомірні,
обґрунтовані і підлягають до
задоволення, а заперечення відповідача
суд відхиляє як безпідставні і такі, що
суперечать чинному законодавству та
фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Враховуючи
викладене та те, що позов задоволено
повністю на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень,
позивачу слід присудити з Державного
бюджету України 73 грн. 08 коп. судового
збору, сплаченого згідно квитанції №
ПН896 від 08.07. 2014 року (а.с. 2).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати бездіяльність відповідача
щодо не відображення уточнюючих
розрахунків у картці обліку особових
рахунків платника податку фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, а також дії
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області щодо
відмови у прийнятті Уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за травень 2013 року № та
Розшифровки податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів (Д 5) за травень 2013 року №
- протиправними.

Зобов'язати відповідача - суб'єкта
владних повноважень Державну
податкову інспекцію у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області вчинити дії щодо
відображення в картці обліку особових
рахунків платника податку фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (р.н.о.к.л.л.
НОМЕР_1) відомостей, щодо уточнення
розрахунків податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок, зазначених в поданих та
зареєстрованих за номером № та №
уточнюючих розрахунках
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість за травень 2013 року з
моменту їх подання позивачем.

Присудити на користь позивача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 із Державного
бюджету України сплачений судовий збір
на суму 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Зозуля Д. П.