Справа № 826/20371/13-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Кротюк О.В.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

24 липня 2014 року м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі:
Оліщук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 03 лютого 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Природні продукти»
до Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання нечинними та
скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Природні продукти»
звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів та просило визнати
нечинними та скасувати картку відмови
в прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №100250000/2013/01776
та рішення про коригування митної
вартості товарів від 02.10.2013
№100250000/2013/600793/2.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 03
лютого 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати як таку, що
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги посилається на те,
що дії митниці щодо визначення митної
вартості товарів є законними та такими,
що відповідають нормам чинного
законодавства України, а тому
адміністративний позов ТОВ «Природні
продукти» вважає необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з'явилися у судове
засідання, вивчивши матеріали справи,
дослідивши й проаналізувавши доводи
апеляційної скарги і докази на їх
підтвердження, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
Київською регіональною митницею
Державної митної служби України було
прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів №100250000/2013/600793/2
від 02.10.2013 року та видано картку відмови
в прийнятті митної декларації, митному
оформлені випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 100250000/2013/01776.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
правильність визначення позивачем
митної вартості товару за ціною
договору, а також об'єктивна можливість
застосування першого методу не були
спростовані відповідачем. Формально
нижчий рівень митної вартості
імпортованого позивачем товару від
рівня митної вартості іншого митного
оформлення не може розцінюватися як
заниження позивачем митної вартості,
не є перешкодою для застосування
першого методу визначення митної
вартості товару і не може бути
достатньою підставою для відмови у
здійсненні митного оформлення товару
за першим методом визначення його
митної вартості.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з такого.

Відповідно до ст. ст. 49-50 Митного
кодексу України митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Відповідно до частини 1 ст. 53 Митного
кодексу України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною 2 ст.53 Митного кодексу
України документами, які підтверджують
митну вартість товарів, є: декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України
передбачено, що у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу (ч.3).

Митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: 1) невірно проведеного
декларантом або уповноваженою ним
особою розрахунку митної вартості; 2)
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; 3) невідповідності
обраного декларантом або
уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу; 4) надходження до митного
органу документально підтвердженої
офіційної інформації митних органів
інших країн щодо недостовірності
заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного
контролю митний орган не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

З аналізу наведених норм законодавства
вбачається, що право митного органу на
витребування від декларанта
додаткових документів виникає лише у
разі наявності обґрунтованого сумніву
у повноті та/або достовірності
відомостей про митну вартість товарів,
однією з підстав виникнення якого є
виявлення розбіжностей у поданих
декларантом документах і такі
розбіжності мають впливати саме на
числове значення складових митної
вартості товарів.

Відповідно до ч.1 - 3 ст. 57 МК України
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: основний - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);
другорядні: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.
Підстава для незастосування основного
методу визначення митної вартості
товару передбачена ч.2 ст. 58 МК України.
Так, відповідно до вищевказаної норми
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Правову позицію з даного питання було
викладено в постановах Верховного Суду
України від 29.05.2012 та 11.09.2012, зокрема, в
останніх було зазначено: «ненадання
декларантом запитуваних митним
органом документів, за відсутності
обґрунтування неможливості визначення
митної вартості товару за першим
методом, не є достатнім для висновку
про наявність підстав для застосування
митним органом іншого методу
визначення митної вартості».

Обґрунтовуючи свою правову позицію
митний орган вказав на те, що метод
визначення митної вартості товарів за
ціною контракту не міг бути
застосований, оскільки надані
позивачем документи для підтвердження
митної вартості містили розбіжності та
не містили всіх даних відповідно до
обраного ним методу визначення митної
вартості. Після розгляду додатково
наданих документів було встановлено,
що в документах заявлено не повні
відомості про митну вартість товару.

В свою чергу, відповідач не підтвердив
належними та допустимими доказами
наявність у поданих позивачем
документах розбіжностей, що впливають
саме на числове значення складових
митної вартості товарів. Більше того,
позивачем в порядку ч.8 ст. 55 МК України
було подано митному органу всі
необхідні документи для підтвердження
заявленої митної вартості та усунено
виявлені розбіжності. Правильність
визначення позивачем митної вартості
товару за ціною договору, а також
об'єктивна можливість застосування
першого методу, також не були
спростовані відповідачем.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про необґрунтованість
застосування митним органом іншого
методу визначення митної вартості
товару, ніж заявлений декларантом у
митній декларації.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Допущення судом першої інстанції
порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
виявлено, а підстав для скасування
оскаржуваної постанови суду, - немає.

Керуючись ст.ст.160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 03 лютого 2014 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 29
липня 2014 року.

.

Головуючий суддя
Желтобрюх І.Л.

Судді:
Мамчур Я.С

Шостак О.О.