Справа № 826/7801/14
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 червня 2014 року 11:27
№ 826/7801/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва в складі судді Кобилянського К.М.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській областіпро
визнання протиправними дій, визнання
протиправним і скасування
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовною заявою до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області, в якій просить суд, з
урахуванням заяви про зміну позовних
- визнати дії Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області по скасуванню
реєстрації декларації про початок
виконання будівельних робіт від 02.09.2013
- визнати неправомірними та скасувати
пункти 1 та 2 наказу Інспекції
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області від 23.05.2014 № 126 «ОД»;
- зобов'язати Інспекцію державного
архітектурно-будівельного контрою у
Київській області прийняти рішення про
реєстрацію декларації про початок
виконання будівельних робіт від 02.09.2013
Державної архітектурно-будівельної
інспекції України для включення запису
про реєстрацію декларації про початок
виконання будівельних робіт від 02.09.2013
отриманих повідомлень про початок
виконання підготовчих будівельних
робіт, зареєстрованих декларацій про
початок виконання підготовчих і
будівельних робіт, виданих дозволів на
виконання будівельних робіт,
зареєстрованих декларацій про
готовність об'єкта до експлуатації
виданих сертифікатів, відмов у
реєстрації таких декларацій та у
видачі таких дозволів та сертифікацій.
Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 05.06.2014 відкрито
провадження, закінчено підготовче
провадження та призначено справу до
судового розгляду в судовому засіданні
на 12.06.2014, яке в подальшому відкладалось
з метою отримання додаткових доказів
по справі для вирішення спору по суті
заявлених позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначає, що
Інспекцією Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області було незаконно
скасовано реєстрацію декларації про
початок будівельних робіт. На думку
представника позивача, такі дії
відповідача стали наслідком невірних
висновків, що містились в поданні
прокуратури Київської області від
21.05.2014 №07/1-1511 вих. - 14.

Крім того, представник позивача
зазначає, що на момент подання
декларацій про початок будівельних
робіт, ця декларація містила повні та
достовірні дані, які були перевірені
відповідачем, а отже, реєстрація цієї
декларації відбулась у відповідності з
вимогами законодавства, а підстави для
її скасування відсутні.

Представник відповідача проти позову
заперечував, при цьому посилаючись на
те, що в ході прокурорської перевірки
встановлено ряд порушень позивачем
норм містобудівного законодавства,
внаслідок чого скасування декларації
про початок виконання будівельних
робіт на підставі ст. 391 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» є цілком правомірним.

За таких обставин, представник
відповідача просив суд в задоволенні
позову відмовити повністю.

Справа розглянута в порядку письмового
провадження з огляду на положення ч. 4
ст. 122 Кодексу адміністративного
судочинства України на підставі
поданого сторонами клопотання про
розгляд справи за їх відсутності в
порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Окружний адміністративний суд міста
Києва встановив наступне.

23.05.2014 відповідач на підставі подання
заступника прокурора Київської
області від 21.05.2014 №07/1-1511 вих. 14 «Про
усунення порушень вимог законодавства
про регулювання містобудівної
діяльності» прийняв наказ №126 - «ОД»,
яким скасував реєстрацію декларації
про початок виконання будівельних
робіт від 02.09.2013 № KC 67 на об'єкт
будівництва «Багатоквартирний
житловий будинок» замовник ОСОБА_1,
будівельна адреса: АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для прийняття вказаного
наказу стали наступні обставини.

Процедура проведення контролю за
дотриманням суб'єктами містобудування
вимог законодавства щодо будівництва
об'єкта архітектури, який за складністю
архітектурно-будівельного рішення та
(або) інженерного обладнання належить
до IV і V категорії складності,
передбачена Порядком здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 23.05.2011
№553.

Реалізуючи свої повноваження,
інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю, як
суб'єкт владних повноважень,
зобов'язана діяти у відповідності з
вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України у
спосіб, передбачений законодавством.

Відповідно до ст. 39-1 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» у разі виявлення
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
факту подання недостовірних даних,
наведених у надісланому повідомленні
чи зареєстрованій декларації, які є
підставою вважати об'єкт самочинним
будівництвом, зокрема якщо він
збудований або будується на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту або будівельного паспорта,
реєстрація такого повідомлення або
декларації підлягає скасуванню
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України. Про скасування
повідомлення або декларації замовник
письмово повідомляється протягом
трьох робочих днів з дня скасування.

Отже, враховуючи норму ст. 39-1
зазначеного вище Закону, порядок
скасування реєстрації декларації має
бути затверджений Кабінетом Міністрів
України.

На виконання Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
Кабінетом Міністрів України 13.04.2011 було
прийнято постанову № 461 «Питання
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів», якою
затверджено Порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, та постанову та № 466 «Деякі
питання виконання підготовчих і
будівельних робіт», якою затверджено
Порядок виконання підготовчих робіт та
Порядок виконання будівельних робіт.

В подальшому, постановою Кабінету
Міністрів України від 30.10.2013 № 918 було
затверджено зміни до зазначених вище
постанов № 461 та № 466.

Зокрема, внесено зміни до
затвердженого Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, який було доповнено новим
розділом «Порядок внесення змін до
декларації, скасування декларації».
Відповідно до п. 29 нового розділу
Порядку у разі виявлення Інспекцією
недостовірних даних (встановлення
факту, що на дату реєстрації декларації
інформація, яка зазначалася в ній, не
відповідала дійсності, та/або
виявлення розбіжностей між даними,
зазначеними у декларації), наведених у
зареєстрованій декларації, які є
підставою вважати об'єкт самочинним
будівництвом, зокрема, якщо він
збудований або будується на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту або
будівельного паспорта, реєстрація
такої декларації підлягає скасуванню
Інспекцією. Інспекція скасовує
реєстрацію декларації шляхом видачі
відповідного наказу та виключає запис
про її реєстрацію з єдиного реєстру
протягом п'яти робочих днів з дня
виявлення факту подання недостовірних
даних, наведених у декларації, які є
підставою вважати об'єкт самочинним
будівництвом.

Також, були внесені зміни до п. 14
Порядку виконання будівельних робіт.
Відповідно до нової редакції п. 14 цього
Порядку у разі виявлення Інспекцією
наведених у декларації недостовірних
даних (встановлення факту, що на дату
реєстрації декларації інформація, яка
зазначалася в ній, не відповідала
дійсності, та/або виявлення
розбіжностей між даними, зазначеними у
декларації), які не є підставою вважати
об'єкт самочинним будівництвом
відповідно до статті 39-1 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», Інспекція письмово
повідомляє замовника протягом одного
робочого дня з дня такого виявлення. У
разі виявлення Інспекцією
недостовірних даних (встановлення
факту, що на дату реєстрації декларації
інформація, яка зазначалася в ній, не
відповідала дійсності, та/або
виявлення розбіжностей між даними,
зазначеними у декларації), наведених у
зареєстрованій декларації, які є
підставою вважати об'єкт самочинним
будівництвом, зокрема, якщо він
збудований або будується на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту або
будівельного паспорта, реєстрація
такої декларації підлягає скасуванню
Інспекцією.

Інспекція скасовує реєстрацію
декларації шляхом видачі відповідного
наказу та виключає запис про її
реєстрацію з єдиного реєстру протягом
п'яти робочих днів з дня виявлення
факту подання недостовірних даних,
наведених у декларації, які є підставою
вважати об'єкт самочинним
будівництвом.

Отже, до внесення зазначених вище змін
у постанови № 461 та № 466 не існувало
порядку скасування реєстрації
декларації у зв'язку з поданням
недостовірної інформації замовником.

Зазначений вище висновок
підтверджується листом Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України від 11.05.2012 № 40-12-3294 «Щодо
надання роз'яснень з питань скасування
реєстрації декларації про готовність
об'єкта до експлуатації, декларації про
початок виконання підготовчих
(будівельних) робіт», в якому зазначено,
що процедура скасування декларації про
готовність об'єкта до експлуатації,
декларації про початок виконання
підготовчих та будівельних робіт
законодавством не передбачена.

В свою чергу, постанова Кабінету
Міністрів України від 30.10.2013 № 918 якою
було внесено відповідні зміни, що
передбачали порядок скасування
реєстрації декларації про початок
виконання будівельних робіт та
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації, набрала чинності лише
31.12.2013. Тобто, станом на день видачі
Наказу від 30.12.2013 порядку скасування
реєстрації декларацій про початок
виконання будівельних та про
готовність об'єкта до експлуатації не
існувало, що унеможливлювало
застосування контролюючим органом
такого наслідку подання замовником
недостовірної інформації, як
скасування декларацій.

За таких обставин, суд погоджується з
доводами позивача про відсутність
законних підстав для скасування
реєстрації декларації про початок
виконання будівельних робіт
«Автозаправний комплекс з магазином та
мийкою по вул. М. Грінченка 18-Б у
Голосіївському районі м. Києва»,
зареєстрованої за № КВ 7 від
10.06.2011, та декларації про готовність
об'єкта до експлуатації «Автозаправний
комплекс з магазином та мийкою по вул.
М.Грінченка 18-Б у Голосіївському районі
м. Києва», зареєстрованої за № 8
від 19.12.2011.

В ст. 32 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» в редакції,
що була чинною на момент реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт, визначені категорії
складності об'єктів будівництва.
Відповідно до вказаної статті усі
об'єкти будівництва за складністю
архітектурно-будівельного рішення
та/або інженерного обладнання
поділяються на I, II, III, IV і V категорії
складності. Категорія складності
об'єкта будівництва визначається
відповідно до державних будівельних
норм та стандартів на підставі класу
наслідків (відповідальності) такого
об'єкта будівництва. Віднесення об'єкта
будівництва до тієї чи іншої категорії
складності здійснюється проектною
організацією і замовником будівництва.
Порядок віднесення об'єктів до IV і V
категорій складності визначається
Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 27.04.2011 № 557, що набрала чинності
03.06.2011 року, затверджений Порядок
віднесення об'єктів будівництва до IV і V
категорій складності. Цей Порядок
визначає механізм віднесення об'єктів
будівництва різного функціонального
призначення до IV і V категорій
складності. Віднесення об'єкта
будівництва до відповідної категорії
складності здійснюється
проектувальником і замовником.

Категорія складності об'єкта
будівництва визначається відповідно
до будівельних норм та державних
стандартів на підставі класу наслідків
(відповідальності) такого об'єкта
будівництва. В свою чергу, клас
наслідків (відповідальності) об'єкта
будівництва визначається згідно з
вимогами ДБН В.1.2-14-2009 «Загальні
принципи забезпечення надійності та
конструктивної безпеки будівель,
споруд, будівельних конструкцій та
основ» (п. 5 класифікація будівельних
об'єктів, п.п. 5.1. Класи наслідків
(відповідальності) будівель і споруд)
за рівнем можливих економічних збитків
і (або) інших втрат, пов'язаних з
припиненням експлуатації або втратою
цілісності об'єкта.

Згідно з п. 6 Порядку віднесення
об'єктів будівництва до IV і V категорій
складності до V категорії складності
відносяться об'єкти будівництва, які
мають хоча б одну з таких ознак:

1) згідно із Законом України «Про
об'єкти підвищеної небезпеки» є
об'єктами підвищеної небезпеки;

2) розраховані на постійне перебування
більш як 400 осіб та (або) періодичне
перебування понад 1000 осіб;

3) становлять можливу небезпеку для
більш як 50000 осіб, які перебувають поза
об'єктом;

4) у разі аварії або неможливості
(недоцільності) подальшої
експлуатації: можуть спричинити збитки
в обсязі понад 150000 мінімальних
розмірів заробітних плат; можуть
призвести до припинення
функціонування об'єктів транспорту,
зв'язку, енергетики та інженерних мереж
загальнодержавного значення; можуть
призвести до втрати об'єктів
культурної спадщини національного
значення.

Законом України «Про об'єкти
підвищеної небезпеки», в редакції
станом на час реєстрації декларації
про початок будівництва, визначено, що
об'єкт підвищеної небезпеки - це об'єкт,
на якому використовуються,
виготовляються, переробляються,
зберігаються або транспортуються одна
або кілька небезпечних речовин чи
категорій речовин у кількості, що
дорівнює або перевищує нормативно
встановлені порогові маси, а також інші
об'єкти як такі, що відповідно до закону
є реальною загрозою виникнення
надзвичайної ситуації техногенного та
природного характеру.

Потенційно небезпечний об'єкт - об'єкт,
на якому можуть використовуватися або
виготовляються, переробляються,
зберігаються чи транспортуються
небезпечні речовини, біологічні
препарати, а також інші об'єкти, що за
певних обставин можуть створити
реальну загрозу виникнення аварії.

Ідентифікація об'єктів підвищеної
небезпеки це порядок визначення
об'єктів підвищеної небезпеки серед
потенційно небезпечних об'єктів.
Суб'єкт господарської діяльності
ідентифікує об'єкти підвищеної
небезпеки відповідно до кількості
порогової маси небезпечних речовин (ст.
9 Закону України «Про об'єкти
підвищеної небезпеки»).

Порядок ідентифікації, форма та зміст
оповіщення про її результати
визначаються постановою Кабінету
Міністрів України від 11.07.2001 № 956, якою
затверджений Порядок ідентифікації та
декларування безпеки об'єктів
підвищеної небезпеки. Дія цього
Порядку поширюється на всіх суб'єктів
господарської діяльності, у власності
або користуванні яких є об'єкти, де
можуть використовуватися або
виготовляються, переробляються,
зберігаються чи транспортуються
небезпечні речовини (потенційно
небезпечні об'єкти), а також на всіх
суб'єктів господарської діяльності,
які мають намір розпочати будівництво
потенційно небезпечних об'єктів.

На основі ідентифікаційних даних
Кабінет Міністрів України затверджує
класифікацію об'єктів підвищеної
небезпеки і порядок їх обліку.
Нормативи порогової маси небезпечних
речовин також встановлені Кабінетом
Міністрів України (Нормативи порогових
мас небезпечних речовин за категоріями
та Нормативи порогових мас небезпечних
речовин для ідентифікації об'єктів
підвищеної небезпеки, затверджені
постановою від 11.07.2002 № 956,). Під час
проведення ідентифікації для кожного
потенційно небезпечного об'єкта
розраховується сумарна маса кожної
небезпечної речовини із зазначених у
нормативах порогових мас.

В п. 15 Порядку зазначено, що у разі коли
маса небезпечних речовин, визначена в
установленому порядку, не перевищує
нормативу потенційно небезпечний
об'єкт не відноситься до об'єктів
підвищеної небезпеки. Отже, потенційно
небезпечний об'єкт не обов'язково є
об'єктом підвищеної небезпеки, що
відноситься до V категорій складності.

З аналізу зазначених вище норм
вбачається, що об'єкти підвищеної
небезпеки визначаються на підставі
класу наслідків (відповідальності) за
результатом їх ідентифікації
відповідно до кількості порогової маси
небезпечних речовин.

Отже, суд дійшов висновку, що
законодавством, яке діяло на час
подання позивачем декларації про
початок виконання будівельних робіт
від 10.06.2011, не було беззастережно
віднесено усі автозаправні станції до
об'єктів підвищеної небезпеки.
Віднесення об'єкту до об'єктів
підвищеної небезпеки відбувалось
шляхом його ідентифікації з поміж
інших потенційно небезпечних об'єктів
з урахуванням встановлених нормативів
небезпечних речовин.

З матеріалів перевірки вбачається, що
Інспекція прийшла до висновку про те,
що збудований позивачем автозаправний
комплекс є об'єктом самочинного
будівництва, оскільки не оформлено
право на землю. Разом з тим, жодного
належного обґрунтування підстав
(розрахунків перевищення порогових
мас) віднесення автозаправного
комплексу до об'єктів підвищеної
небезпеки в матеріалах перевірки не
міститься.

В п. 7 Порядку ідентифікації та обліку
об'єктів підвищеної небезпеки
зазначено, що під час проведення
державного архітектурно-будівельного
контролю на об'єктах самочинного
будівництва (у разі відсутності
проектної документації) категорія
складності таких об'єктів визначається
посадовими особами
Держархбудінспекції та її
територіальних органів, а в разі
необхідності - шляхом проведення
експертизи експертною організацією чи
експертом, що має відповідний
сертифікат.

Однак, в матеріалах перевірки відсутні
посилання на встановлення
відповідачем категорії складності
об'єкта на підставі його ідентифікації
відповідно до законодавства, не
наведено обґрунтувань та відповідних
розрахунків.

В свою чергу, відповідно до п. 9 Порядку
виконання будівельних робіт Інспекція
протягом п'яти робочих днів з дня
надходження декларації перевіряє
повноту даних, зазначених у декларації,
та вносить їх до єдиного реєстру.
Відповідно до п. 20 Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів Інспекція перевіряє протягом
десяти робочих днів з дати подання
(надходження) до неї декларації повноту
даних, зазначених у ній, та реєструє
декларацію. Отже, перевіряючи подані
замовником декларації, де об'єктом
будівництва визначено автозаправний
комплекс, відповідач не виявив
неповноти або невідповідності поданої
інформації, внаслідок чого
зареєстрував ці декларації, а відтак -
дозволив будівництво цього об'єкту та
його подальшу експлуатацію.

В Акті перевірки зазначено, що «за
інформацією прокуратури
Голосіївського району міста Києва
зазначений автозаправний комплекс
відноситься до об'єктів підвищеної
небезпеки 2-го класу, що
підтверджується актом перевірки
суб'єкта господарювання (виробничого
об'єкта) від 30.09.2013 № 10/111/771А, складеного
Територіальним управлінням Державної
служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у
Київській області та м. Києві…
вказаний об'єкт відноситься до V
категорії складності».

Проте, органи прокуратури не наділені
відповідно до закону компетенцією
ідентифікувати потенційно небезпечні
об'єкти, визначати категорії
складності об'єктів та їх класи
відповідальності. Копії ж листа
Держгірпромнагляду від 30.09.2013 № 10/111/771А,
про існування якого вказується в Акті
перевірки, відповідач суду не надав.
Більш того, відсутні докази, що
вказаний лист взагалі направлявся
відповідачу разом з прокурорським
поданням. З наданих матеріалів
вбачається, що перевірка
Держгірпромнаглядом проводилась в 2013
році, а не на час реєстрації декларації.
За таких обставин, суд скептично
ставиться до посилань відповідача на
інформацію прокуратури, як на джерело
визначення класу небезпечності об'єкта
та його категорії складності.

Статтею 71 Кодексу адміністративного
судочинства України покладено
обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення на
суб'єкта владних повноважень, який
заперечує проти позову. Відповідно до
ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
зобов'язані перевірити, чи прийняті
(вчинені) вони обґрунтовано. Однак,
постанови №72/14/7/26-49/1802/02/2,
№73/14/7/26-50/1802/02/2, №71/14/7/26-48/1802/02/2, якими на
позивача накладено штрафи за порушення
законодавства у сфері містобудування,
не є обґрунтованими, оскільки
відповідачем не доведено, що належний
позивачу об'єкт станом на час
реєстрації декларації про початок
виконання будівельних робіт, дійсно,
відносився до V категорії складності.

В своїх письмових запереченнях
відповідач посилається на п. 21 Переліку
видів діяльності та об'єктів, що
становлять підвищену екологічну
небезпеку, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 28.09.2013 №
808, яким автозаправні станції та
комплекси віднесені до об'єктів, що
становлять підвищену екологічну
небезпеку, а також на ДСТУ-Н Б.1.2-16:2013 А 2,
якими об'єкти, що становлять підвищену
екологічну небезпеку, віднесені до V
категорії складності. Разом з тим,
зазначені вище Перелік та ДСТУ на
момент реєстрації декларації не діяли,
оскільки були прийняті пізніше.
Натомість, діяли ДБН В.1.2-14-2009, які
подібних пунктів не містили.

Чинне законодавство встановлює
відповідальність замовника за
невідповідність інформації на день
подання декларації, а не в разі, якщо
така невідповідність стала наслідком
подальших змін в самому законодавстві.

Таким чином, відповідач не довів
допущення позивачем порушення ч. 8 ст. 36
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», щодо
подання недостовірної інформації про
категорію складності об'єкта
будівництва. Отже, застосування до
позивача відповідальності,
передбаченої абз. 4 п. 4 ч. 2 ст. 2, абз. 3 п. 5
ч. 2 ст. 2, абз. 6 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності», є помилковим.

Щодо вимоги позивача визнати
неправомірними та скасувати пункт 2
наказу Інспекції
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області від 23.05.2014 № 126 «ОД»,
суд зазначає наступне.

У пункті 2 наказу від 23.05.2014 № 126 «ОД»
зазначено: «Начальнику відділу
дозвільних процедур та ліцензування
(Аксьоновій О. В.) направити цей наказ до
Державної архітектурно-будівельної
інспекції України для виключення
запису про реєстрацію декларації про
початок виконання будівельних робіт
від 02.09.2013 № КС 67 на об'єкт
будівництва «Багатоквартирний
житловий будинок» (замовник ОСОБА_1) з
Єдиного реєстру отриманих повідомлень
про початок виконання підготовчих і
будівельних робіт, зареєстрованих
декларацій про початок виконання
підготовчих і будівельних робіт,
виданих дозволів на виконання
будівельних робіт, зареєстрованих
декларацій про готовність об'єкта до
експлуатації та виданих».

Враховуючи встановлені в ході розгляду
даної справи обставини, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
виключення запису про реєстрацію
декларації про початок виконання
будівельних робіт від 02.09.2013 № КС
67 на об'єкт будівництва
«Багатоквартирний житловий будинок»
із вказаного реєстру.

Стосовно вимоги позивача зобов'язати
Інспекцію державного
архітектурно-будівельного контрою у
Київській області прийняти рішення про
реєстрацію декларації про початок
виконання будівельних робіт від 02.09.2013
№ КС 67 та направити це рішення до
Державної архітектурно-будівельної
інспекції України для включення запису
про реєстрацію декларації про початок
виконання будівельних робіт від 02.09.2013
№ КС 67 до Єдиного реєстру
отриманих повідомлень про початок
виконання підготовчих будівельних
робіт, зареєстрованих декларацій про
початок виконання підготовчих і
будівельних робіт, виданих дозволів на
виконання будівельних робіт,
зареєстрованих декларацій про
готовність об'єкта до експлуатації
виданих сертифікатів, відмов у
реєстрації таких декларацій та у
видачі таких дозволів та сертифікацій,
суд зазначає, що вона є передчасною,
оскільки такі дії мають бути вчинені
відповідачем після скасування
оскаржуваного наказу №126-«ОД».

У разі не виконання зазначених дій,
позивач не позбавлений права
звернутись до суду із окремим
адміністративним позовом про
оскарження бездіяльності відповідача,
або ж звернутись до суду в порядку
передбаченому положеннями ч. 9 ст. 267
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу

При вирішенні справи суд керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У відповідності з вимогами Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідач не довів суду правомірності
своїх рішень та дії, які оскаржує
позивач.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін,
з'ясувавши фактичні обставини та
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд прийшов до висновку про
можливість задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69-71, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1
задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії
Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області щодо скасування
реєстрації декларації про початок
виконання будівельних робіт від 02.09.2013
№ КС 67.

3. Визнати протиправним та
скасувати пункти 1 та 2 наказу Інспекції
Державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області від 23.05.2014
№126.

4. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

5. Судові витрати в сумі 36,54 грн.
присудити на користь ОСОБА_1 з
Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 КАС України. Апеляційна скарга
подається до адміністративного суду
апеляційної інстанції через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Суддя
К.М. Кобилянський