Справа № 732/657/14
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 732/657/14
Головуючий у 1-й інстанції: Соколов О.О.
Суддя-доповідач: Грищенко Т.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Грищенко
Т.М.,

суддів
Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі Киш С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, згідно ч.1 ст. 41 КАС України,
апеляційні скарги Депутата
Городнянської районної ради
Чернігівської області Жадченка Андрія
Миколайовича та Голови Городнянської
районної ради Чернігівської області
Примака Григорія Григоровича на
постанову Городнянського районного
суду Чернігівської області від 16
травня 2014 р. у справі за
адміністративним позовом Депутата
Городнянської районної ради
Чернігівської області Жадченка Андрія
Миколайовича до Голови Городнянської
районної ради Примака Григорія
Григоровича, заступника Голови
Городнянської районної ради
Чернігівської області Демченка Миколи
Михайловича про визнання незаконними
розпоряджень, визнання незаконними дій
та стягнення матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Депутат Городнянської районної ради
Чернігівської області Жадченка Андрія
Миколайовича звернувся до
Городнянського районного суду
Чернігівської області з
адміністративним позовом до Голови
Городнянської районної ради Примака
Григорія Григоровича, заступника
Голови Городнянської районної ради
Чернігівської області Демченка Миколи
Михайловича про визнання незаконними
розпоряджень, визнання незаконними дій
та стягнення матеріальної шкоди.

Постановою Городнянського районного
суду Чернігівської області від 16
травня 2014 року позов задоволено
частково.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач та відповідач -
Голова Городнянської районної ради
Примак Г.Г. подали апеляційні скарги, в
якій позивач просить скасувати
незаконну, на його думку, постанову
суду першої інстанції та постановити
нову, якою задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі, а відповідач просить
скасувати незаконну, на його думку,
постанову суду першої інстанції та
постановити нову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог.

В своїх апеляційних скаргах апелянти
посилаються на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування судового
рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом Рішеннями
Городнянської районної ради від 25
лютого 2011 року, 06 січня 2012 року, та 26
грудня 2012 року встановлено, що
преміювання голови райради та його
заступника здійснюється в порядку
встановленому постановою Кабінету
Міністрів України від 09.03.2006 року № 268
«Про упорядкування структури та умов
оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, органів
прокуратури, судів та інших органів».

Не погоджуючись з вище вказаними
рішеннями, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позовні вимоги, прийшов
до висновку, про те, що дії голови
райради щодо преміювання себе та його
заступника та підписання відповідних
розпоряджень є незаконними, а вимоги
про визнання дій заступника голови
райради Демченка М.М. незаконними та
стягнення з нього матеріальної шкоди
задоволенню не підлягають.

Перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, колегія
Київського апеляційного
адміністративного суду зазначає
наступне.

Відповідно до Постанови КМУ №269 від
09.03.2006 року «Про упорядкування
структури та умов оплати праці
працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів». Так, ч.2 п.6
вказаної Постанови визначено, що
«Преміювання голів районних і районних
у містах рад, їх заступників,
встановлення їм надбавок, надання
матеріальної допомоги здійснюється у
порядку та розмірі, установлених цією
постановою, у межах затверджених
видатків на оплату праці. Рішення про
зазначені виплати приймається
відповідною радою.»

Також, аналогічний порядок виплати
премії фактично зазначено в п.1.8.
Положення про преміювання працівників
виконавчого апарату районної ради,
(затверджене розпорядженням голови
рай. ради №15 o.с. від 10.08.2011 року), за яким
«преміювання голови районної ради та
його заступника здійснюється
відповідно до рішення сесії районної
ради у межах наявних коштів фонду на
оплату праці та економії коштів фонду
оплати праці».

Частиною 1 пункту 8 Постанови №269
вказано, що: «Видатки, пов'язані з
набранням чинності цією постановою,
здійснюються в межах асигнувань на
оплату праці, затверджених у
кошторисах на утримання відповідних
органів.»

Також, згідно ст.З Бюджетного Кодексу
України «Бюджетний період для всіх
бюджетів, що складають бюджетну
систему України, становить один
календарний рік».

Згідно, ч.2 ст. 13 Закону України «Про
оплату праці» № 108/95-ВР від 24.03.1995 р.
«Обсяги витрат на оплату праці
працівників установ і організацій, що
фінансуються з бюджету, затверджуються
одночасно з бюджетом». Тобто, раз на
рік, коли затверджується бюджет ради.

Тобто, з огляду на вищевказані норми та
всупереч упереджено-вибірковим
тлумаченням законодавства позивачем,
насправді, відповідачі діяли виключно
в межах чинного законодавства. Всі
нормативні умови для легітимності
виплаченої премії були дотримані.
Зокрема: - необхідність Рішення ради:
Преміювання голови районної ради та
заступника відбувалось на підставі
щорічно затверджуваних рішень
Городнянської районної ради (прийнятим
відповідно до закону і регламенту); -
Рішення ради ухвалене на бюджетний рік
(узагальнене): Питання преміювання
відповідачів приймалось не окремо, а
загальним рішенням щодо встановлення
обсягів витрат на надбавки,
матеріальну допомогу та преміювання на
бюджетний рік - як і вимагає
законодавство. Тим більше, що в тексті
кожного з таких рішень в частині премії
зазначається «здійснювати
преміювання..», що жодним чином
неможливо тлумачити без врахування
всього контексту рішення - як разовий
захід. (Але чомусь саме так зробив
позивач); - Преміювання має бути
здійснене у межах видатків на оплату
праці: тобто якщо у конкретному місяці
року за період дії рішення ради, наявна
економія фонду заробітної плати і, як
наслідок, можлива виплата премії -
нормативно не виникає жодних протиріч
щодо такої виплати. І оскільки рішення
ради - по суті є річним дозволом для
відповідачів на виплату премії (та
встановлення надбавок), але без
деталізації по місяцям, то при
вирішенні питання про виплату премії в
певному місяці - видавалось відповідне
розпорядження з конкретизацією такої
виплати (що не заборонено жодним
нормативним актом України).

Таким чином, відповідачі діяли в межах
чинного законодавства, адже всі умови
законності щодо прийнятих рішень були
дотримані.

Крім того, ст. 48 КАС України визначає
вичерпний перелік осіб, за якими
визнається право мати процесуальні
права та обов'язки в адміністративному
судочинстві (адміністративна
процесуальна правоздатність). Це -
громадяни України, іноземці, особи без
громадянства, органи державної влади,
інші державні органи, органи влади
Автономної Республіки Крим, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи,
підприємства, установи, організації
(юр. особи).

Тобто, відповідно до цього - позивач не
являється ні службовою, ні посадовою
особою (визначення вказаних понять
чітко роз'яснено чинним
законодавством).

Тобто Рішення про фонд оплати праці
раді і голові райради (в тому числі і
про виплату премії), ухвалюється разом
з бюджетом - раз на рік. При тому,
неможливо в рішенні вказати розмір
премії, адже як зазначено ч.І п. 8
Постанови №268 "видатки здійснюються в
межах асигнувань на оплату праці" за
рахунок економії фонду заробітної
плати, а спрогнозувати суми, в яких буде
виражатись така економія (і чи буде
вона взагалі) на початок бюджетного
року неможливо.

Також, основним призначенням
судочинства України є відновлення
порушеного права, і таке відновлення
узагальнено полягає в усуненні
перешкод в реалізації такого права.

Так, позивач у своєму позові взагалі
уникнув визначення ключових підстав
для його подачі, а саме: - яке саме право
рішеннями/розпорядженнями ради було
порушено (його твердження про
порушення права на голосування взагалі
не може заслуговувати на увагу,
оскільки питання - «голосувати чи ні»
залежить виключно від волі самого
позивача; - як саме порушено: тобто, який
конкретно негативний вплив мали
рішення/розпорядження на позивача; - до
яких негативних наслідків призвело: зі
змісту позову не вбачається взагалі
будь-яких наслідків чи зв'язку між
рішеннями/розпорядженнями ради та
позивачем.

До того ж, немає законодавчих протиріч
і у тому, що на підставі затвердженого
на рік Рішення (тобто, фактично -
дозволу " виплачувати" премію в межах
видатків) в разі наявності такої
економії, видавались розпорядження вже
на конкретну оплату.

Крім того, апелянт (відповідач)
являється працівником ради на
постійній основі, як прямо визначено
частиною З статті 55 Закону "Про місцеве
самоврядування" (і не може мати іншого
доходу), то в такому випадку, на нього
поширюється і дія нормативних актів
трудового законодавства. Зокрема, і
норма ст. 144 КЗпП України яка прямо
визначає, що виплата заохочень
здійснюється на підставі
наказів/розпоряджень власника.

Також, в раді діє Інструкція з
діловодства, у якій порядку видачі
розпоряджень присвячений окремий
розділ (пункти 80-100 Інструкції», в тому
числі я визначений підписантом таких
розпоряджень. Що він і виконував.

Відповідно, немає жодної нормативного
конфлікту чи колізії між необхідністю
видавати і Рішення і розпорядження на
виконання такого рішення.

Тим більше, про виконання бюджету за
підсумками року щорічно на сесії ради
оголошується звіт, і в тому числі - про
використання коштів на оплату праці, що
в разі схвалення на сесії, потім також
затверджується Рішенням ради. Всі
рішення, згідно закону та регламенту
ради, в обов'язковому порядку
публікуються в ЗМІ починаючи зі стадії
проект) (в тому чисті і Рішення про фонд
оплати праці голові райради). При цьому,
згідно закону депутати ради можуть
подавати свої заперечення чи
зауваження на зміст таких рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позивач не надав переконливого доказу
щодо правомірності вчинення
оспорюваних дій та прийняття
оскаржуваних рішень.

Отже, враховуючи вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що постанова суду першої інстанції
прийнята з помилковим застосуванням
норм чинного законодавства України, а
тому підлягає скасуванню з ухваленням
нової постанови про відмову у
задоволенні позову.

Відповідно до ст. 198, 202 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Керуючись ст.ст. 41, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Депутата
Городнянської районної ради
Чернігівської області Жадченка Андрія
Миколайовича - залишити без
задоволення.

Апеляційну скаргу Голови
Городнянської районної ради
Чернігівської області Примака
Григорія Григоровича - задовольнити.

Постанову Городнянського районного
суду Чернігівської області від 16
травня 2014 року скасувати та прийняти
нову постанову.

В задоволенні позову Депутата
Городнянської районної ради
Чернігівської області Жадченка Андрія
Миколайовича - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
її складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.М.Грищенко

Судді
І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук

Головуючий суддя

Грищенко Т.М.

Судді:

Лічевецький І.О.

Мельничук В.П.