Справа № 2а-1670/3104/12
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2014 року м.
Київ К/9991/76730/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_3 до Головного управління юстиції
у Полтавській області , Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавської
області про визнання неправомірною та
скасування постанови, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2012
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Головного управління
юстиції у Полтавській області ,
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавської області, у якому просив
визнати постанову начальника
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області В.Б. Качмар від 08
травня 2012 року по виконавчому
провадженню №30514161 з виконання
виконавчого листа №2-2605, виданого 30
грудня 2011 року Київським районним
судом м. Полтави неправомірною та
скасувати.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 14 червня 2012
року позивачу відмовлено у задоволенні
позову.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2012
року було скасовано постанову суду
першої інстанції, а провадження в
справі закрито.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції у справі, ОСОБА_3
звернувся з касаційною скаргою, в якій
просить ухвалу суду апеляційної
інстанції скасувати та направити
справу для продовження розгляду,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, 20 грудня 2011 року рішенням
Київського районного суду м. Полтави
визнано незаконним утримування на
території України неповнолітньої
дитини ОСОБА_8, зобов'язано ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 передати неповнолітнього
ОСОБА_8 матері ОСОБА_7 до Федеративної
Республіки Німеччина за адресою:
АДРЕСА_1.

20 грудня 2011 року Київським районним
судом м. Полтави видано виконавчі листи
№2-2605/11 для примусового виконання
рішення Київського районного суду м.
Полтави від 20 грудня 2012 року окремо на
кожного відповідача.

26 грудня 2011 року державним виконавцем
винесено постанови по відкриття
виконавчого провадження № 30514161, № 30514284
про примусове виконання виконавчих
листів №2-2605 виданих 20 грудня 2011 року.

08 травня 2012 року начальником
Управлінням державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області винесено
постанову про утворення при
Автозаводському відділі державної
виконавчої служби Кременчуцького
міського управління юстиції виконавчу
групу з виконання виконавчих
проваджень №30514161, 30515284 з примусового
виконання виконавчих листів №2-2605,
виданих 20 грудня 2011 року Київським
районним судом м. Полтави.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскаржувана постанова начальника
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області від 08 травня 2012
року про утворення виконавчої групи
прийнята у відповідності до Закону
України «Про виконавче провадження».
Суд також виходив з того, що дана справа
підлягає розгляду Полтавським
окружним адміністративним судом.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та закриваючи провадження у
справі, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що враховуючи те, що
позивачем оскаржуються дії щодо
виконання судового рішення у справі, що
розглядалася за нормами Цивільного
процесуального кодексу України, то
саме до цього суду та за нормами ЦПК
України, слід звертатися із позовними
вимогами щодо оскарження дій органів
державної виконавчої служби відносно
виконання виконавчого листа.

Такий висновок суду апеляційної
інстанції відповідає обставинам
справи та нормам процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 181
Кодексу адміністративного судочинства
України Учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Отже, до юрисдикції адміністративних
судів належать спори щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності державної
виконавчої служби при виконанні всіх
виконавчих документів, передбачених
частиною другою статті 3 Закону України
«Про виконавче провадження», крім тих,
відносно яких законом установлено
інший, виключний порядок їх оскарження.

Частиною 2 статті 85 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
скарга у виконавчому провадженні по
виконанню судових рішень на дії
(бездіяльність) державного виконавця
або начальника органу державної
виконавчої служби подається до суду,
який видав виконавчий документ.

Отже, критеріями визначення юрисдикції
судів щодо вирішення справ з приводу
оскарження рішень дій чи бездіяльності
органів державної виконавчої служби
щодо виконання судового рішення є
юрисдикційна належність суду, який
видав виконавчий документ, та статус
позивача як сторони у виконавчому
провадженні.

У розумінні статті 11 Закону України
«Про виконавче провадження» сторонами
у виконавчому провадженні є стягувач і
боржник. При цьому, що до сторін, які
можуть оскаржити рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби належать також їх
представники за законом чи договором.

Таким чином, до юрисдикції
адміністративних судів належать усі
справи з приводу оскарження рішень, дій
чи бездіяльності органів державної
виконавчої служби щодо виконання
судових рішень на підставі виконавчих
документів, виданих судами всіх
юрисдикцій, за винятком тих, які видано
загальними та господарськими судами у
разі звернення до суду сторін
відповідного виконавчого провадження
чи їхніх представників.

Враховуючи наведене та беручи до уваги,
що позивачем оскаржуються дії щодо
виконання судового рішення у справі, що
розглядалася за нормами Цивільного
процесуального кодексу України, суд
апеляційної інстанції дійшов
правильного висновку, що позивачу слід
звертатися із позовними вимогами щодо
оскарження дій органів державної
виконавчої служби відносно виконання
виконавчого листа до суду, який видав
виконавчий лист.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що постанова суду першої інстанції
скасована судом апеляційної інстанції,
а провадження у справі закрито, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, а ухвалу суду апеляційної
інстанції залишити без змін, оскільки
вона прийнята з додержанням норм
процесуального права, а доводи
касаційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2012
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: