Справа № 815/514/14
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

15 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/514/14

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції:
Потоцька Н. В.

Судова колегія Одеського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Вербицької Н.В.,

Лук’янчук О.В.

при секретарі:
Паламарчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 3 березня 2014р. по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Міністерства внутрішніх справ України,
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області та Одеського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області про визнання
неправомірними наказів про звільнення,
поновлення на службі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014р. ОСОБА_2 звернувся в суд із
позовом до Міністерства внутрішніх
справ України, Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області, Одеського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області про:

- визнання незаконним та скасування
наказу МВС України №1152о/с від 12.12.2013р., в
частині звільнення з ОВС начальника
сектора ВКР ОМУ ГУ МВС України в
Одеській області полковника міліції
ОСОБА_2;

- визнання незаконним та скасування
наказу ГУ МВС України в Одеській
області №693 о/с від 12.12.2013р.;

- визнання незаконним та скасування
наказу №12 о/с від 13.01.2014р.;

- стягнення з ОМУ ГУ МВС України в
Одеській області грошове утримання за
час вимушеного прогулу за період з
12.12.2013р. по момент винесення судового
рішення;

- зобов'язання ГУ МВС України в Одеській
області поновити полковника міліції
ОСОБА_2 на посаді начальника сектора
ВКР ОМУ ГУ МВС України в Одеській
області (уточнені позовні вимоги
а.с.63-66).

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що 21.10.2013р. подав
рапорт на звільнення, проте в
подальшому його відкликав. Відповідачі
наказами від 12.12.2013р. звільнили
позивача із займаної посади з
порушенням порядку звільнення,
оскільки ці накази були прийняті до
спливу трьохмісячного строку з дати
подання рапорту про звільнення.

Крім того, позивач зазначає, що наказ
про звільнення не отримав до
теперішнього часу, в телефонній
розмові повідомлений, що звільнений з
ОВС наказом ГУ МВС України в Одеській
області №693 о/с від 12.12.2013р. Даний наказ
позивач вважає незаконним, таким, що
порушує його законні права та інтереси,
а тому посилаючись на зазначені
обставини просить позов задовольнити.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 3 березня
2014р. позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
наказ МВС України №1152 о/с від 12.12.2013р. в
частині звільнення з ОВС начальника
сектора ВКР ОМУ ГУМВС України в
Одеській області полковника міліції
ОСОБА_2.

Визнано протиправним та скасовано
наказ ГУМВС України в Одеській області
№693 о/с від 12.12.2013р. в частині звільнення
з ОВС начальника сектора ВКР ОМУ ГУМВС
України в Одеській області полковника
міліції ОСОБА_2.

Визнано протиправним та скасовано
наказ ГУ МВС України в Одеській області
№12 о/с від 13.01.2014р. в частині звільнення
з ОВС начальника сектора ВКР ОМУ ГУМВС
України в Одеській області полковника
міліції ОСОБА_2.

Поновлено полковника міліції ОСОБА_2 на
посаді начальника сектора ВКР ОМУ ГУ
МВС України в Одеській області.

Допущено негайне виконання постанови в
частині поновлення полковника міліції
ОСОБА_2 на посаді начальника сектора
ВКР ОМУ ГУМВС України в Одеській
області.

Зобов'язано ОМУ ГУ МВС України в
Одеській області нарахувати та
виплатити полковнику міліції ОСОБА_2
заробітну плату за час вимушеного
прогулу за період з 27.12.2013р. по день
фактичного поновлення на посаді.

В апеляційній скарзі апелянт просить
постанову суду скасувати, ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволені позову, посилаючись на
порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді-доповідача,
доводи апеляційної скарги, пояснення
на неї, перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла до висновку про
залишення скарги без задоволення,
постанови суду без змін, з наступних
підстав.

За правилами ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що при
прийнятті оскаржуваних наказів
відповідачі діяли з порушенням порядку
звільнення позивача, встановленого
Положенням №114, оскільки вказані
накази були прийнятий до спливу
трьохмісячного строку з дати подання
рапорту про звільнення.

Вирішуючи спір судова колегія вважає,
що суд першої інстанції повно та
об'єктивно дослідив обставини по
справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 21.10.2013р. до
відділу кадрового забезпечення ОМУ ГУ
МВС надійшов рапорт позивача про
звільнення його з органів внутрішніх
справ у відставку, у зв'язку із
досягненням граничного віку
перебування на службі в ОВС (а.с.40).

МВС України наказом №1152 о/с від 12.12.2013р.
позивача звільнено у відставку, у
зв'язку з чим ГУ МВС України в Одеській
області видало власний наказ про
звільнення позивача від 12.12.2013р. за №693
о/с.

Позивач в період з 11.11.2013р. по 26.12.2013р.
знаходився на лікарняному, що
підтверджується довідками наданими до
справи (а.с.45-46).

Оскільки позивач перебував на
лікарняному ГУ МВС України в Одеській
області наказом №12ос від 13.01.2014р.
змінило дату звільнення позивача на
27.12.2013р.

Перевіряючи правомірність прийнятих
наказів, суд першої інстанції виходив з
того, що правовідносини, які виникли в
даній справі регулюються «Положенням
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ», затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29.07.1991р. №114 (далі-Положення).

Зокрема, п.65 Положення встановлено,
особи рядового і начальницького складу
звільняються зі служби при досягнення
граничного віку, який встановлений п.7
Положення.

За правилами п.68 Положення, особи
рядового і начальницького складу, які
виявили бажання звільнитися зі служби
за особистим бажанням, попереджають
прямого начальника органу внутрішніх
справ про прийняте ними рішення не
пізніш як за три місяці до дня
звільнення, про що подають рапорт за
командою.

На підставі вказаної норми, позивачем
21.10.2013р. подано рапорт про звільнення
без зазначення дати його звільнення.

Отже, у разі не погодження між
сторонами дати звільнення, у
відповідачів не було правових підстав
для звільнення позивача раніше ніж до
закінченням тримісячного терміну,
тобто до 22.01.2014р.

Як визначено в п.24 Положення, у разі
незаконного звільнення або
переведення на іншу роботу особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній роботі
(посаді).

Доводи апелянта про те, що суд першої
інстанції застосував до спірних
правовідносин неналежну норму права
(п.68 Положення), оскільки позивача
звільнено у зв'язку із досягнення
граничного віку, є необґрунтовані
виходячи з наступного.

Пунктом 8 Положення, встановлено, що
особи середнього, старшого і вищого
начальницького складу, які досягли
встановленого для них пунктом 7 віку,
підлягають звільненню в запас з
постановкою на військовий облік або у
відставку.

При необхідності на службі в органах
внутрішніх справ можуть бути залишені
на строк до п'яти років, зокрема, особи
середнього і старшого начальницького
складу до полковника міліції та
полковника внутрішньої служби включно
- начальниками, яким надано право
призначати їх на посаду.

Як вбачається з матеріалів справи
20.01.2014р. позивачем подано рапорт про
відкликання попереднього рапорту про
звільнення (а.с.6), у зв'язку із бажання
продовжити службу.

Звільняючи ОСОБА_2 до закінчення
тримісячного строку, при наявності
рапорту про відкликання рапорту про
звільнення, відповідач порушив сам
порядок звільнення особи та право його
на продовження служби в подальшому.

Виходячи з наведеного, суд першої
інстанції дійшов до висновку, з яким
погоджується судова колегія, що при
звільненні позивача був порушений
порядок звільнення, визначений п.68
Положення, а тому прийняті накази №1152
о/с від 12.12.2013р. та №693 о/с від 12.12.2013р. є
неправомірними та підлягають
скасуванню. Що стосується наказу №12 о/с
від 13.01.2014р. він також підлягає
скасуванню, оскільки ним змінено лише
дату звільнення, у зв'язку з
перебуванням позивача на лікарняному
до 26.12.2013р., що унеможливлювало
звільнення позивача раніше ніж 27.12.2013р.

Судова колегія вважає, що судом першої
інстанції правильно стягнено з ОМУ ГУ
МВС України в Одеській області на
користь позивача грошове забезпечення
за час вимушеного прогулу, у вигляді
заробітної плати, з дати звільнення з
27.12.2013р. по день фактичного поновлення
на посаді.

Відповідно до ч.1, 2 ст.71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оскільки ні в суді першої інстанції, а
ні в суді апеляційної інстанції
відповідачами не доведено належними
доказами правомірності прийнятих
наказів, судова колегія вважає, що суд
першої інстанції дійшов правильного та
обґрунтованого висновку, що спірні
накази є протиправними,
безпідставними, необґрунтованими та
підлягають скасуванню.

В доводах апеляційної скарги апелянт
посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права. На думку судової колегії,
викладені у скарзі доводи не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що постанова суду ухвалена з
додержанням норм процесуального та
матеріального права, а тому не вбачає
підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.196,198,200,206 КАС України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 3 березня
2014р. - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:
Градовський Ю.М.

Судді
Вербицька Н.В.

Лук’янчук О.В.