Справа № 804/9226/13-а
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

804/9226/13-а

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2014 року

справа № 804/9226/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2013 року у справі №804/9226/13-а за позовом Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби до дочірнього підприємства «Елексромонтаж» Закритого акціонерного товариства «Дніпроелектромонтаж» про накладення арешту на кошти, -

в с т а н о в и В:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2013 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Постанова суду, зокрема, мотивована невідповідністю заявлених вимог приписам п.94.2 ст.94 ПК України, яким визначено обставини, за наявності яких може бути застосований арешт майна.

Не погодившись з постановою суду, позивач ДПІ у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга обгрунтована безпідставним посиланням суду першої інстанції на вимоги п.94.2 ст.94 ПК України, оскільки правовими підставами для заявлених вимог ДПІ зазначено пп.20.1.17 п.20.1 ст.20 ПК України, в редакції чинній на час подання позову, яким передбачено право державної податкової служби на звернення до суду щодо накладення арешту на кошти платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що за дочірнім підприємством «Елексромонтаж» Закритого акціонерного товариства «Дніпроелектромонтаж» обліковується податковий борг з орендної плати за землю у розмірі 29 737, 93 грн.

Вказані обставини, враховуючи відсутність у відповідача майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу, стали підставою для звернення ДПІ з позовом про арешт коштів на рахунках дочірнього підприємства «Елексромонтаж» Закритого акціонерного товариства «Дніпроелектромонтаж».

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції правильно виходив з того, що арешт коштів на рахунках платника податків, може мати місце лише за наявності обставин, які визначено п.94.2 ст.94 ПК України. Оскільки, таких обставин у цій справі не встановлено, то суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Не заперечуючи висновків суду першої інстанції щодо відсутності обставин для застосування адміністративного арешту майна платника податків, які визначено п.94.2 ст.94 ПК України, ДПІ вказувала на те, що зазначена норма права не регулює спірні правовідносини, оскільки правовими підставами для застосування адміністративного арешту коштів, що знаходяться на рахунках платника податків, є пп.20.1.17 п.20.1 ст.20 ПК України, яким не встановлено будь-яких обмежень щодо застосування такого арешту, окрім відсутності майна, за рахунок якого можливо погашення податкового боргу.

З такими доводами апеляційної скарги суд апеляційної інстанції не погоджується з наступних підстав.

Так, ст..20 ПК України визначено права органів податкової служби, у тому числі пп.20.1.17 п.20.1 ст.20 ПК України, в редакції чинній на час подання позову, визначено, що податкова служба має право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Отже, вказаною нормою права визначено право податкової служби на звернення до суду з вимогами щодо накладення арешту на кошти платника податків, що знаходяться у банку, в той же час вказана норма права не визначає обставин, за наявності яких можливо накладення такого арешту, порядок застосування арешту, правові наслідки застосування арешту.

Податковий кодекс України не визначає такого окремого інституту як арешт коштів платника податків, у зв’язку з чим застосування арешту коштів платника податків слід розцінювати як окремий вид адміністративного арешту майна платника податків, що є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов’язків, визначених законом.

Таким чином, на думку колегії суддів, для визначення обставин, що зумовлюють необхідність застосування адміністративного арешту коштів платника податків, у тому числі, підлягає застосуванню і п.94.2 ст.94 ПК України.

Пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, визначено вичерпний перелік обставин, за наявності яких може бути застосовано арешт майна платника податків.

Оскільки, таких обставин у цій справі не встановлено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову.

Вказані висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються. Доводи апеляційної скарги стосуються особистого тлумачення позивачем окремих норм матеріального права, які на думку ДПІ, надають безумовне право ставити питання про накладення арешту на кошти платника лише за наявності у платника податкового боргу та відсутності майна, за рахунок якого можливо погашення такого податкового боргу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з’ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв’язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст..ст.200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2013 року у справі №804/9226/13-а– без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст..212 КАС України.

(Повний текст ухвали виготовлено 25.06.2014 р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк