Справа № 819/551/13-а
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року
Справа № 876/6723/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді:
Гуляка В.В.

суддів:
Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового
засідання: Шуптар Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від 29
березня 2013 року в адміністративній
справі за позовом ОСОБА_1 до першого
відділу Державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції, третя особа ОСОБА_2, про
визнання протиправними дій і
бездіяльності,

встановив:

У березні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулась в суд із адміністративним
позовом до відповідача першого відділу
ДВС Тернопільського МУЮ, в якому, з
урахуванням змінених позовних вимог,
просила: 1) визнати протиправними дії
відповідача щодо складання актів
державного виконавця від 15.02.2013 р. та
від 20.02.2013 р. стосовно опису майна
позивача, а саме торгового кіоску
(нежитлового приміщення) по АДРЕСА_1, як
такого, що підлягає до демонтажу; 2)
визнати протиправною бездіяльність
відповідача щодо не розгляду заяви
позивача від 27.02.2013 р. та не прийняття
відповідного рішення за наслідками
розгляду такої заяви; 3) визнати
протиправними дії відповідача щодо
знищення майна позивача, а саме
торгового кіоску - нежитлового
приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
покликалась на те, що 15.01.2010 р. між нею,
як власником торгового кіоску по
АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 було укладено
договір позички нежитлового
приміщення-кіоску. 27.02.2013 р. з копій
актів державного виконавця від 15.02.2013 р.
та від 20.02.2013 р. позивач дізналась, що її
власність, а саме торговий кіоск
відповідач збирається демонтувати. У
зв'язку з цим, позивач звернулась до
відповідача з проханням припинити
незаконні дії щодо її майна, однак
відповіді не отримала. В подальшому
торговий кіоск був знищений. Зазначала
позивач, що дії відповідача є
протиправними, оскільки були вчинені з
метою позбавити її права власності на
торговий кіоск, шляхом знищення, без
наявності законних повноважень та
підстав.

Відповідач у суді першої інстанції
позовні вимоги заперечив, просив
відмовити у задовленні позову.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 29.03.2013 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою
суду позивач оскаржила її в
апеляційному порядку.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги
апелянт посилається на те, що суд
першої інстанції безпідставно
відмовив у задоволенні позовних вимог
в частині визнання протиправними дії
відповідача щодо складання актів
державного виконавця від 15.02.2013 р. та
від 20.02.2013 р. стосовно опису майна
позивача, оскільки такі акти слугували
підставою для здійснення демонтажу
торгового кіоску. Також зазначає
апелянт, що з урахуванням п.п. 8 ч. 3 ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження» та заяви позивача до
відповідача з проханням не вчиняти
жодних дій по відношенню до торгового
кіоску, відповідач мав звернутись до
господарського суду Тернопільської
області з заявою про роз'яснення
рішення суду. Відсутність таких дій зі
сторони відповідача спричинили
незаконне знищення, а не демонтаж
кіоску. Крім того, позивачу не було
відомо про наявність слухання у
господарському суді справи про
демонтаж кіосків. Апелянт звертає
увагу на те, що всупереч Закону України
«Про звернення громадян», відповідач
порушив 15-денний строк на розгляд
звернення позивача, та не прийняв
відповідного рішення за наслідками
розгляду такого, що спричинило
знищення 07.03.2013 р. майна позивача.

За результатами апеляційного розгляду
апелянт просить скасувати постанову
суду першої інстанції від 29.03.2013 р. та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задоволити.

Суд апеляційної інстанції заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи, обговоривши підстави
і межі апеляційної скарги, вважає, що
таку апеляційну скаргу слід задоволити
частково, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджено
матеріалами справи, що на виконанні в
першому відділі ДВС Тернопільського
МУЮ знаходилось виконавче провадження
ВП № 36133267 щодо виконання наказу
господарського суду Тернопільської
області № 13/11/5022-471/2012 від 22.10.2012 р. про
зобов'язання СПД ОСОБА_2 звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку,
на якій розміщений торговий комплекс
«Сучасник», шляхом демонтування
торгового кіоску, який знаходяться у її
володінні по АДРЕСА_1 (а.с. 40, 49-53).

Відкрито вказане виконавче
провадження постановою державного
виконавця від 28.01.2013 року і боржнику
ОСОБА_2 надано строк до 04.02.2013 року для
добровільного виконання. Постановою
державного виконавця від 06.02.2013 року
відкладено провадження виконавчих дій
до 13.02.2013 року в зв'язку із отриманням
05.02.2013 року заяви боржника про
неотримання нею документів
виконавчого провадження (а.с. 52-59).

Актом державного виконавця від 15.02.2013
року зафіксовано факт невиконання
боржником судового рішення в
добровільному порядку і вказано, що
повторна перевірка виконання рішення
суду відбудеться 20.02.2013 року. Актом
державного виконавця від 20.02.2013 року
також зафіксовано факт невиконання
боржником судового рішення в
добровільному порядку (а.с. 54-69).

Постановою державного виконавця від
21.02.2013 року відкладено провадження
виконавчих дій до 28.02.2013 року в зв'язку
із отриманням 11.02.2013 року заяви
боржника про внесення виправлень у
накази про примусове виконання рішення
суду (а.с. 70-73).

Також судом встановлено, що 28.02.2013 року
відповідачем отримано письмове
звернення позивача ОСОБА_1 від 27.02.2013
року про захист права власності, у
якому заявник зазначала, що ОСОБА_2 є
лише користувачем майна - торгового
кіоску, який розташований по АДРЕСА_1, а
тому не може здійснювати демонтаж без
відповідного дозволу чи рішення. Таке
звернення було адресовано також
Державній виконавчій службі України та
Головному УЮ в Тернопільській області
(а.с. 30, 75).

07.03.2013 року державним виконавцем
складено акт, яким зафіксовано, що
боржником не виконана вимога
державного виконавця від 04.03.2013 року
про виконання судового рішення, і
станом на 07.03.2013 року боржник на місце
проведення виконавчих дій не з'явився,
а тому державним виконавцем прийнято
рішення про демонтування торгового
кіоску без участі боржника. Цього ж дня
07.03.2013 року державним виконавцем
складено акт про те, що в ході
проведення виконавчих дій по АДРЕСА_1, а
саме: про зобов'язання СПД ОСОБА_2
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку на якій розміщений торговий
комплекс «Сучасник», шляхом
демонтування торгового кіоску, який
знаходиться у її володінні по АДРЕСА_1,
будівельною організацією демонтовано
торговий кіоск, який перебував у
володінні ОСОБА_2 (а.с. 83, 84).

Суд апеляційної інстанції
погоджується із висновками суду першої
інстанції щодо безпідставності
позовних вимог про визнання
протиправними дій відповідача щодо
складання актів державного виконавця
від 15.02.2013 р. і від 20.02.2013 р., та про
визнання протиправними дій
відповідача щодо знищення майна
позивача.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження» (в
редакції на час розглядуваних
правовідносин), державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 27 цього Закону, у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Статтею 75 цього Закону передбачено
загальні умови виконання рішень, за
якими боржник зобов'язаний особисто
вчинити певні дії або утриматись від їх
вчинення. Так, після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження. У
разі невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення. Якщо рішення не
виконано і виконання може бути
проведено без участі боржника,
державний виконавець організовує
виконання відповідно до повноважень,
наданих йому законом.

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу, що вказаними вище актами
державного виконавця від 15.02.2013 р. та
від 20.02.2013 р. зафіксовано лише факти
невиконання боржником ОСОБА_2 судового
рішення в добровільному порядку у
визначені державним виконавцем строки,
і не містять жодних приписів щодо опису
майна. Такі акти складено в межах
повноважень державного виконавця,
визначених статтями 11, 75 Закону України
«Про виконавче провадження» і у
визначений законом спосіб.

У зв'язку із наведеним, є
необґрунтованими твердження позивача
про те, що вказаними актами здійснено
опис майна - торгового кіоску
(нежитлового приміщення) по АДРЕСА_1, та
є безпідставними позовні вимоги про
визнання протиправними дій
відповідача щодо складання вказаних
актів.

Крім цього, не підтверджуються
доказами твердження позивача про те, що
відповідачем знищено майно позивача -
торговий кіоск (нежитлове приміщення)
по АДРЕСА_1.

З цього приводу суд апеляційної
інстанції враховує, що боржником у
виконавчому провадженні ВП № 36133267
являється ОСОБА_2, і саме її згідно
рішення від 09.07.2012 року та наказу від
22.10.2012 р. господарського суду
Тернопільської області зобов'язано
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку шляхом демонтування торгового
кіоску, який знаходився у її володінні
по АДРЕСА_1.

Позивачем не надано і в матеріалах
справи відсутні належні докази,
зокрема правовстановлюючі документи,
про те, що вказаний вище торговий кіоск,
який перебував у володінні ОСОБА_2 і
згідно акту державного виконавця від
07.03.2013 року був демонтований, належав на
праві власності позивачу ОСОБА_1.

Вказаний позивач договір позички
кіоску від 15.01.2010 року та акт
прийому-передачі кіоску від 17.01.2010 року
не встановлюють безумовного факту
приналежності предмету позички
(кіоску) позичкодавцеві ОСОБА_1. При
цьому, наявна в матеріалах справи копія
розписки від 28.10.2008 р. містить
інформацію про те, що нежитлове
приміщення (кіоск) по АДРЕСА_1 належало
ОСОБА_2 (а.с. 29).

Виконання судового рішення щодо
звільнення зайнятої земельної ділянки
шляхом демонтування торгового кіоску
по АДРЕСА_1 було здійснено державним
виконавцем відповідно до приписів
статті 75 Закону України «Про виконавче
провадження».

У зв'язку із наведеним, є
безпідставними позовні вимоги про
визнання протиправними дій
відповідача щодо знищення майна
позивача.

Однак, суд апеляційної інстанції не
погоджується із висновками суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
визнання протиправною бездіяльності
відповідача щодо несвоєчасного
розгляду звернення позивача від 27.02.2013
р..

Так, відповідно до ст. 40 Конституції
України, усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Згідно ст. 82 Закону України «Про
виконавче провадження» рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця та інших посадових осіб
державної виконавчої служби можуть
бути оскаржені стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) до начальника відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду. Така скарга повинна відповідати
встановленим вимогам. Скарга, подана
без додержання вимог, викладених у
частині шостій цієї статті,
розглядається начальником відділу в
порядку, встановленому Законом України
«Про звернення громадян».

Із форми та змісту звернення позивача
від 27.02.2013 року про захист права
власності видно, що таке звернення
стосується оскарження дій першого
відділу ДВС Тернопільського МУЮ та
необхідності проведення відповідної
перевірки і вжиття відповідних заходів
(а.с. 30, 75).

Таким чином, вказане звернення
підлягало розгляду і вирішенню
відповідно до приписів Закону України
«Про звернення громадян».

Згідно ст. 15 Закону України «Про
звернення громадян», органи державної
влади та їх посадові особи, до
повноважень яких належить розгляд заяв
(клопотань) зобов'язані об'єктивно і
вчасно розглядати їх, перевіряти
викладені в них факти, приймати рішення
відповідно до чинного законодавства і
забезпечувати їх виконання,
повідомляти громадян про наслідки
розгляду заяв (клопотань).

Статтею 20 вказаного Закону
передбачено, що звернення
розглядаються і вирішуються у термін
не більше 1 місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше 15 днів від дня їх
отримання.

Суд апеляційної інстанції враховує, що
із змісту та обсягу звернення позивача
від 27.02.2013 року та відповіді
відповідача від 26.03.2013 року (а.с. 30, 38)
видно, що розглядувані у зверненні
питання стосувались виконавчого
провадження і не потребували
додаткового вивчення, а тому таке
звернення підлягало розгляду у строк
не пізніше 15 днів від дня його
отримання, тобто не пізніше 15 днів від
28.02.2013 року.

Оскільки, розгляд вказаного вище
звернення позивача тривав до 26.03.2013
року, що підтверджується повідомленням
(відповіддю) № 19/10026-17 від 26.03.2013 року,
тому є протиправною бездіяльність
відповідача щодо несвоєчасного
розгляду зазначеного звернення
позивача.

У зв'язку із наведеним, підлягає до
часткового задоволення позовна вимога
про визнання протиправною
бездіяльності відповідача щодо не
розгляду заяви від 27.02.2013 року.

З врахуванням наведеного вище, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що постанову суду першої
інстанції від 29.03.2013 р. слід скасувати в
частині відмови у задоволенні позовної
вимоги про визнання протиправною
бездіяльності відповідача щодо
несвоєчасного розгляду звернення
позивача і в цій частині прийняти нову
постанову про задоволення цієї
позовної вимоги.

Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254
КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити
частково.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 29 березня
2013 року в адміністративній справі за
позовом ОСОБА_1 до першого відділу
Державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції про визнання протиправними дій
і бездіяльності - скасувати частково, а
саме, в частині відмови у задоволенні
позовної вимоги про визнання
протиправною бездіяльності першого
відділу Державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції щодо не розгляду заяви ОСОБА_1
від 27.02.2013 р., і в цій частині прийняти
нову постанову.

Визнати протиправною бездіяльність
першого відділу Державної виконавчої
служби Тернопільського міського
управління юстиції щодо несвоєчасного
розгляду звернення ОСОБА_1 від 27 лютого
2013 р. (зареєстрованого за вх. № 18/1/1958 від
28.02.2013 р.) про захист права власності та
вжиття відповідних заходів.

У решта частині постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 29 березня
2013 року в адміністративній справі за
позовом ОСОБА_1 до першого відділу
Державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції про визнання протиправними дій
і бездіяльності - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів
після набрання нею законної сили може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
В.В. Гуляк

Судді:
Л.Я. Гудим

Н.М. Судова-Хомюк