Справа № 826/6323/14
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
в порядку письмового провадження
22 липня 2014 року № 826/6323/14
За позовомПублічного акціонерного
товариства «Дочірній банк Сбербанку
Росії» доУправління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
областіпро визнання неправомірними
бездіяльності та дій, скасування
постанови від 16.04.2014 ВП №26133130
Суддя: Кротюк О.В.
Обставини справи:
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулося Публічне
акціонерне товариство «Дочірній банк
Сбербанку Росії» з позовом до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області та просить суд:
1. Визнати неправомірною
бездіяльність Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області щодо несвоєчасного
направлення на адресу AT «СБЕРБАНК
РОСІЇ» постанови про повернення
виконавчого документу стягувачеві від
16.04.2014 року (виконавче провадження ВП
№26133130).
2. Визнати неправомірними дії
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області щодо винесення
постанови Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області про повернення виконавчого
документу стягувачеві від 16.04.2014 року
(виконавче провадження ВП №26133130).
3. Визнати неправомірною
бездіяльність Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області щодо ненаправлення на адресу AT
«СБЕРБАНК РОСІЇ» звіту про
використання сплачених AT «СБЕРБАНК
РОСІЇ» в рамках виконавчого
провадження коштів в сумі 5 348, 00 грн.
4. Скасувати постанову Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної зиконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області про повернення
виконавчого документу стягувачеві від
16.04.2014 року (виконавче провадження ВП
№26133130).
5. Визнати неправомірною
бездіяльність Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області з примусового виконання
виконавчого напису, зчиненого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_1 14
травня 2010 року за реєстровим №1280.
Відповідач заперечив проти позовних
вимог, з підстав, викладених у
письмовому запереченні, долученому до
матеріалів справи.
В порядку частини 6 ст.128 КАС України
судом ухвалено про розгляд справи в
письмовому провадженні.
Розглянувши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
Головним державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області Яжук С.С. при
примусовому виконанні виконавчого
напису № 1280 від 14.05.2010 року, виданого
приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_1, було
16.04.2014 року винесено постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві (ВП № 26133130) - АТ «Сбербанк
Росії» (далі - оскаржуване рішення).
Стаття 161 КАС України встановлює,
що під час прийняття постанови суд
1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
2) чи є інші фактичні дані, які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження.
У відповідності до положень частини 1
статті 69 КАС України доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
Згідно положень статті 86 КАС України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з
Як вбачається з оскаржуваного рішення
підставами і мотивами його прийняття
було винесення ухвали Господарського
суду Черкаської області від 29.05.2012 року
у справі № 14-10/5026/2337/2011 (далі - Ухвала
Господарського суду Черкаської
області), якою було накладено арешт на
належне боржнику майно (комплекс
будівель за адресою м.Черкаси, вул.
Паризької комуни, 65а та нежилого
приміщення за адресою м.Черкаси, бкл.
Шевченка 335; вказані об'єкти
нерухомості є предметом стягнення за
виконавчим написом № 1280 від 14.05.2010 року)
та було заборонено вчиняти будь-які
дії з примусового виконання
виконавчого напису № 1280 від 14.05.2010 року,
виданого приватним нотаріусом КМНО
Згідно п. 2 ч.1. ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а, здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
Пунктом 3.15 "Інструкції з організації
примусового виконання рішень" (№512/5 від
02.04.2012) передбачено, що повернення
виконавчого документа стягувачу
здійснюється за наявності підстав та в
порядку, визначеному у статті 47 Закону.
При цьому в постанові про повернення
виконавчого документа стягувачу
обов'язково роз'яснюється порядок
повторного пред'явлення виконавчого
документа до виконання (крім випадку
повернення виконавчого документа на
підставі пункту 1 частини першої статті
47 Закону, якщо таке повернення надалі є
підставою для відмови у відкритті
виконавчого провадження).
При цьому при поверненні виконавчого
документа стягувачу необхідно
враховувати, що підставою для
повернення виконавчого документа
згідно з пунктом 9 частини першої
статті 47 Закону є встановлення
безпосередньо у Законі заборони
звертати стягнення на окреме майно чи
кошти боржника. Якщо заборона випливає
із норми закону, наприклад така
заборона встановлена судом, який
відповідно до закону має право
заборонити звернення стягнення на
майно боржника, необхідно керуватися
пунктом 2 частини першої статті 47
З отриманого листа та документів від
03.07.2014 (вхідна дата суду 07 липня 2014)
судом встановлено, що Ухвала
Господарського суду Черкаської
області була прийнята до виконання
Центральним відділом державної
виконавчої служби Черкаського
міського управління юстиції, про що
винесено 13.11.2013 року постанову про
відкриття виконавчого провадження
№40719850. Цієї ж датою була винесена
постанова про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження. Згідно відомостей
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна (витяг № 42528391 від 14.11.2013 року) під
записом № 5 від 13.11.2013р. містяться
відомості про внесення реєстрації
обтяження згідно постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
його відчуження від 14.11.2013 ВП №40719850.

Таким чином, з вказаного судом
вбачається обґрунтованість і
правомірність оскаржуваного рішення,
оскільки воно обумовлене виконанням
Ухвали Господарського суду Черкаської
області та положеннями п. 2 ч.1. ст. 47
Закону України «Про виконавче
провадження», пункту 3.15 "Інструкції з
організації примусового виконання
рішень". Підстави для його скасування
відсутні. А отже дії відповідача щодо
винесення оскаржуваного рішення не
можуть бути визнані неправомірними.

Отже в задоволенні цієї частини позову
слід відмовити.

Щодо бездіяльності відповідача у
виконанні виконавчого напису № 1280 від
14.05.2010 року, виданого приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_1, суд, враховуючи
постанову КААС від 03 грудня 2013 року у
справі 823/43/13-а, відмітить про
безпідставність вимог, оскільки
Ухвала Господарського суду Черкаської
області була примусово реалізована
13.11.2013р., про що свідчать матеріали
справи та відомості Державного реєстру
обтяжень рухомого майна (витяг № 42528391
від 14.11.2013 року). Таким чином, наявність
іншого арешту щодо майна, яке є
предметом стягнення за виконавчим
написом нотаріуса, виключать
можливість виконання останнього.

Відносно направлення стягувачеві
звіту щодо авансування витрат на
організацію та проведення виконавчих
дій суд зазначить наступне.

Згідно положень частини 3 ст. 11 Закону
«Про виконавче провадження» (№ 606-XIV від
21.04.1999; далі - Закон) державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право
здійснювати інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами.

Частиною1 ст. 42 Закону «Про виконавче
провадження» встановлено, що з метою
забезпечення провадження виконавчих
дій стягувач може за погодженням з
державним виконавцем внести на
відповідний рахунок органу державної
виконавчої служби певну грошову суму
для здійснення необхідних витрат або
покриття їх частини, якщо інше не
передбачено цим Законом.

Згідно ч.4 ст.58 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
у разі заперечення однією із сторін
проти результатів оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності -
суб'єктом господарювання, державний
виконавець призначає рецензування
звіту про оцінку майна. Витрати,
пов'язані з рецензуванням звіту, несе
сторона, яка заперечує проти
результатів оцінки. У разі незгоди з
оцінкою, визначеною за результатами
рецензування, сторони мають право
оскаржити її в судовому порядку в
десятиденний строк з дня отримання
відповідного повідомлення.

Частиною 3 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що у
разі повернення виконавчого документа
з підстав, передбачених частиною
першою цієї статті, стягувану
повертаються невикористані суми
внесеного ним авансового внеску разом
із звітом державного виконавця про
його використання.

Як вбачається з матеріалів справи (т.1.
а.с. 156) позивачем було здійснено платіж
з призначенням «Авансування АТ
СБЕРБАНК РОСІЇ витрат виконавчого
провадження, проведення рецензійної
експертної оцінки».

Вказані обставини і призначення
платежу також підтверджуються
розпорядженням відповідача від 25.11.2011
року в/п 359/5/11 (т.1 а.с. 128-129).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що наявність (1) здійснення авансування
витрат з проведення виконавчих дій, в
тому числі щодо рецензування
оціночного звіту, яке призначається
державним виконавцем, та (2) повернення
виконавчого документу стягувачеві на
підставі ч.1 ст. 47 Закону обумовлює
необхідність підготовки звіту
державного виконавця про його
(авансування) використання. При цьому
положення ч.4 ст.58 Закону відносно
особи, яка несе витрати з рецензування,
жодним чином не впливають на обов'язки
державного виконавця щодо підготовки і
направлення відповідного звіту щодо
використання авансування, за наявності
вказаних судом вище (в цьому абзаці
рішення) обставин, встановлених
Законом.

Як випливає зі змісту заперечень
відповідача від 30.05.2014 № 1769/2, останнім
звіт щодо авансування витрат
виконавчого провадження в сумі 5348 грн.
не готувався та позивачу не
направлявся.

Отже, позов в частині визнання
бездіяльності відповідача щодо не
направлення на адресу позивача звіту
про використання авансування витрат
виконавчого провадження в сумі 5348 грн.
є обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню.

Так само підлягає задоволенню позовна
вимога позивача відносно
неправомірної бездіяльності щодо
несвоєчасного направлення на адресу
позивача оскаржуваного рішення з
огляду на наступне.

Згідно частини 4 ст. 47 Закону
встановлено, що про повернення
стягувачу виконавчого документа та
авансового внеску державний
виконавець виносить постанову з
обов'язковим мотивуванням підстав її
винесення, яка затверджується
начальником відділу, якому він
безпосередньо підпорядкований. Копія
постанови у триденний строк
надсилається сторонам і може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Оскаржуване рішення було винесено
відповідачем 16.04.2014 року. Проте з
конверту, в якому оскаржуване рішення
було скероване позивачу, вбачається
наявність поштового штемпеля
відправки 28.04.2014 року. Тобто вказане
свідчить про порушення відповідачем
вимог закону щодо направлення
оскаржуваного рішення в триденний
строк. Належних доказів про зворотнє
відповідачем суду не надано, а
квитанція про скерування поштового
відправлення за номером 317 не
містить відомостей про дату.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач в силу положень частини 2
статті 71 КАС України не повністю
спростував покликання позивача і довів
лише в частині відповідність
оскаржуваних рішень і дій вимогам ч.3.
ст.2 КАС України.

Позивач в силу положень ч.1 ст.71 КАС
України повинен довести ті обставини,
на яких ґрунтуються його вимоги, проте
всупереч вказаній нормі не довів суду
належними доказами наявність обставин,
що обґрунтовують його позовні вимоги в
цілому.

Керуючись ст. 9, 71, 159, 163 КАС України,
Окружний адміністративний суд міста
Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати неправомірною бездіяльність
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області щодо несвоєчасного
направлення на адресу АТ «Сбербанк
Росії» постанови про повернення
виконавчого документу стягувачеві від
16.04.2014 року у виконавчому провадженні №
26133130.

Визнати неправомірною бездіяльність
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області щодо не направлення
на адресу АТ «Сбербанк Росії» звіту про
використання сплачених АТ «Сбербанк
Росії» коштів у виконавчому
провадженні в сумі 5348,00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС
України. Постанова може бути оскаржена
до Київського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги в порядку і строки,
встановлені ст.186 КАС України.

Суддя
О.В. Кротюк