Справа № 826/10247/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2014 року 09:27
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі головуючого судді Саніна Б. В.
при секретарі судового засідання
Борисовій Т. М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Факторинг»доУправління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м.
Києвіпрозобов'язати вчинити діїза
участю представників:
від позивачаБалаценко М.І.
(довіреність)від відповідачаДякон Н. М.
(довіреність)ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду
міста Києва надійшов адміністративний
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «ФК Факторинг» (надалі -
Позивач/ТОВ «Факторингова компанія «ФК
Факторинг») до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві (надалі -
Відповідач/Управління ДВС ГУЮ у м.
Києві), в якому позивач просить суд:
1. Зобов'язати вчинити дії, а саме
зняти арешт, накладений в межах
виконавчого провадження №39307884 згідно
Постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження
від 14.08.2013 р. та Акту опису й арешту
майна від 05.09.2013 р., в частині накладення
арешту на земельну ділянку площею 0,1000
га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 17.07.2014 р. провадження
по справі було відкрите та призначено
справу до судового розгляду.
В судове засідання з'явився
представник Позивача, який позовні
вимоги підтримує в повному обсязі,
просить позовні вимоги задовольнити із
підстав, викладених в
адміністративному позові, зокрема,
зазначає про порушення Відповідачем
норм Закону України «Про виконавче
провадження» (надалі - Закон №606),
Цивільного кодексу України (надалі - ЦК
України) під час прийняття рішення про
відмову у знятті арешту, накладеного в
межах виконавчого провадження №39307884
(надалі - ВП №39307884).
В судове засідання з'явився
представник Відповідача, який щодо
позовних вимог заперечує в повному
обсязі, просить в їх задоволенні
відмовити, мотивуючи тим, що відмова у
знятті є арешту є правомірною, оскільки
ТОВ «Факторингова компанія «ФК
Факторинг» не є стороною ВП №39307884.
Відповідно до положень п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Більше того, відповідно
до рішень Європейського суду з прав
людини, що набули статусу остаточного,
зокрема «Іззетов проти України»,
«Пискал проти України», «Майстер проти
України», «Субот проти України»,
«Крюков проти України», «Крат проти
України», «Сокор проти України»,
«Кобченко проти України», «Шульга
проти України», «Лагун проти України»,
«Буряк проти України», «ТОВ «ФПК
«ГРОСС» проти України», «Гержик проти
України» суду потрібно дотримуватись
розумного строку для судового
В судовому засіданні було оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови, повний текст постанови було
виготовлено та підписано 23.07.2014 р.
Розглянувши наявні в матеріалах
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, в межах
заявлених позовних вимог, суд дійшов
висновку про наступне.
Як вбачається з матеріалів справи,
09.07.2014 р. Позивач в особі представника
за довіреністю подав до начальника
Відділу примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у м. Києві (надалі -
Відділ) Кантеміру В. І. заяву про зняття
арешту, накладеного в межах ВП №39307884
згідно постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження від 14.08.2013 р. та акту опису й
арешту майна від 05.09.2013 р., в частині
земельної ділянки площею 0,1000 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
Заява про зняття арешту). Вказана Заява
про зняття арешту обґрунтовувалась
тим, що накладений арешт не сприяв
реальному виконанню судового рішення
та суперечив положенням законодавства.
Проте, 10.07.2014 р. Відповідач за
результатом розгляду поданої
Позивачем Заяви про зняття арешту
надав відповідь за вих. №7641/04-03-28
(надалі - Відповідь №7641/04-03-28), якою
відмовив у знятті арешту з майна
боржника в рамках ВП №39307884, мотивуючи
тим, що ТОВ «Факторингова компанія «ФК
Факторинг» не є стороною ВП №39307884. Крім
того зазначив, що в діях старшого
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у м. Києві Нечай Г.П. при
накладенні арешту на майно боржника
порушень вимог чинного законодавства
України не виявлено.
Вважаючи такі дії Відповідача
протиправними Позивач звернувся до
адміністративного суду з позовом для
захисту своїх прав та інтересів.
Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
усіх форм дискримінації; пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія); з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.
Відповідно до положень преамбули
Закону №606 цей Закон визначає умови і
порядок виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
Так, на виконанні у Відділі знаходиться
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа
Оболонського районного суду м. Києва
від 26.07.2013 р. у справі №2-1810/11 про
стягнення з ОСОБА_5 (надалі - ОСОБА_5) на
користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» 3 433
Згідно зі ст.25 Закону №606 державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.
Разом із тим, 14.08.2013 р. старшим державним
виконавцем Нечай Г.П. винесено
постанову про відкриття ВП №39307884, яку
було направлено Боржнику - ОСОБА_5 та
Стягувачу - ТОВ «Кредитні Ініціативи».
Водночас, із прийняття постанови про
відкриття ВП №39307884, старшим державним
виконавцем Нечай Г.П. прийнято
постанову від 14.08.2013 р. про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, якою накладено арешт
на все майно ОСОБА_5 та оголошено
заборону на його відчуження.
В той же час, відповідно до ч.1 та ч.6 ст.52
Закону №606 звернення стягнення на
майно боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.
Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.
Крім того, у ст.57 Закону №606
передбачено, що арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення. Арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом: винесення
постанови про арешт коштів та інших
цінностей боржника, що знаходяться на
рахунках і вкладах чи на зберіганні у
банках або інших фінансових установах;
винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.
Постановами, передбаченими ч.2 цієї
статті, може бути накладений арешт у
розмірі суми стягнення з урахуванням
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

Згідно із зазначеним, 05.09.2013 р. старшим
державним виконавцем Нечай Г.П.
складено акт опису й арешту майна, яким
проведено відповідний опис та арешт
майна Боржника, а саме: земельної
ділянки з кадастровим номером
:91:109:0166, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, та яка зареєстрована за ОСОБА_5

Поряд із цим, як вбачається з
матеріалів справи, 27.03.2007 р. Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк (закрите акціонерне товариство)
уклало з ОСОБА_5 Кредитний договір
№11024-к.

27.03.2007 року в забезпечення виконання
зобов'язання з Кредитним договором
№11024-к від 27.03.2007 року ОСОБА_5 за
Іпотечним договором передав
Акціонерному комерційному
промислово-інвестиційному банку в
іпотеку земельну ділянку площею 0,1000 га,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий №:91:109:0166

При цьому, 17.12.2012 р. за Договором про
передачу прав з договорами
забезпечення ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» (правонаступник Закритого
акціонерного товариства Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк) передало ТОВ «Кредитні
ініціативи» права за Кредитним
договором №11024-к від 27.03.2007 та за
Іпотечним договором від 27.03.2007 р.

Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи»
набуло права іпотекодержателя
земельної ділянки площею 0,1000 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий №:91:109:0166.

Між тим, 29.05.2014 р. ТОВ «Кредитні
ініціативи» уклало із ТОВ
«Факторингова компанія «ФК Факторинг»
Договір факторингу, за яким відступило
Позивачу свої права грошової вимоги до
Боржника (ОСОБА_5) за Кредитним
договором №11024-к від 27.03.2007 р.

Також, цього ж дня 29.05.2014 р. між ТОВ
«Кредитні ініціативи» та ТОВ
«Факторингова компанія «ФК Факторинг»
було укладено Договір про передачу
прав за Іпотечним договором,
посвідченим 27.03.2007 р. приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрованим в реєстрі за №1580,
згідно якого до ТОВ «Факторингова
компанія «ФК Факторинг» перейшло також
право за Іпотечним договором від 27.0.2007
р. (в.ч. право іпотекодержателя) за
договорами забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України,
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Згідно зі ст.572 ЦК України, в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Таким чином, іпотека, як вид
забезпечення виконання зобов'язання
має акцесорний (додатковий, похідний)
характер до основного зобов'язання.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Тобто, враховуючи похідний характер
іпотеки, за укладеним 29.05.2014 р.
Договором про передачу прав за
Іпотечним договором, посвідченим 27.03.2007
р. приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрованим в реєстрі за №1580,
Позивач набув усіх прав
іпотекодержателя, які належали ТОВ
«Кредитні ініціативи» за Іпотечним
договором від 27.03.2007 р.

Крім того, виходячи із положень п.1 ч. 1
ст.512 ЦК України, кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок: передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Відповідно з ст.378 Цивільного
процесуального кодексу України у разі
вибуття однієї із сторін виконавчого
провадження за поданням державного
виконавця або за заявою сторони суд
замінює сторону виконавчого
провадження її правонаступником. Суд у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
повідомленням сторін та
заінтересованих осіб.

Таким чином, заміна кредитора
відбувається поза межами виконавчого
провадження у разі смерті кредитора,
припинення юридичної особи чи
відступлення права вимоги. У зв'язку з
такою заміною кредитора відбувається
вибуття цієї особи з виконавчого
провадження, у зв'язку із чим
припиняється її статус сторони
виконавчого провадження і її заміна
належним кредитором проводиться за
заявою заінтересованої сторони
зобов'язання, якою є правонаступник, що
отримав від попереднього кредитора всі
права та обов'язки в зобов'язанні, у
тому числі й право бути стороною
виконавчого провадження.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України, викладеною в
Постанові від 20 листопада 2013 року у
справі №6-122цс13 зазначено: «Виходячи зі
змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 378 ЦПК
України, ст. 8 Закону України «Про
виконавче провадження» заміна
кредитора у зобов'язанні можлива з
підстав відступлення вимоги (цесія),
правонаступництва (смерть фізичної
особи, припинення юридичної особи) тощо
й до нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, у тому числі
бути стороною виконавчого провадження
шляхом подання ним та розгляду судом
заяви про заміну стягувача».

Так, з огляду на наявну в матеріалах
справи ухвалу Оболонського районного
суду м. Києві від 11.07.2014 р. встановлено,
що у ВП №39307884, відкритому стосовно
ОСОБА_5 з виконання рішення
Оболонського районного суду м. Києві у
справі №2-1810/11, було змінено Стягувача
ТОВ «Кредитні ініціативи» його
правонаступником ТОВ «Факторингова
компанія «ФК Факторинг».

В той же час, у ч.1 та ч.2 ст.8 Закону №606
вказано, що сторонами у виконавчому
провадженні є стягувач і боржник.
Стягувачем є фізична або юридична
особа, на користь чи в інтересах якої
видано виконавчий документ. Боржником
є фізична або юридична особа, визначена
виконавчим документом.

При цьому, у разі вибуття однієї із
сторін державний виконавець з власної
ініціативи або за заявою сторони, а
також сама заінтересована сторона
мають право звернутися до суду із
заявою про заміну сторони її
правонаступником. Для правонаступника
усі дії, вчинені до його вступу у
виконавче провадження, обов'язкові
тією мірою, якою вони були б
обов'язковими для сторони, яку
правонаступник замінив (ч.5 ст.8 Закону
№606).

Таким чином, Позивач в силу закону
набув особливого статусу
заінтересованої особи у виконавчому
провадженні. При цьому, будучи
кредитором за Кредитним договором,
Позивач мав повне право на звернення до
органів виконавчої служби в межах
виконавчого провадження №39307884,
зокрема, з вимогами про зняття арешту з
майна, а саме: земельної ділянки площею
0,1000 га, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, кадастровий №:91:109:0166.

З огляду на викладене, суд прийшов до
висновку про неправомірність висновку
Відповідача про відсутність у Позивача
прав для звернення із Заявою про зняття
арешту.

Більше того, суд погоджується із
доводами Позивача, що дії з накладення
арешту на майно ОСОБА_5 в частині
накладення арешту на земельну ділянку
площею 0,1000 га, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий
№:91:109:0166, є такими, що вчинені з
порушенням порядку, встановленого
Законом №606 з огляду на наступне.

Згідно із п.1 ч.1 ст.32 Закону №606 до
заходів примусового виконання рішень
належить звернення стягнення на кошти
та інше майно (майнові права) боржника,
у тому числі якщо вони перебувають в
інших осіб або належать боржникові від
інших осіб.

У ч.8 ст.54 Закону №606 зазначено, що
примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України «Про іпотеку».

Разом із тим ст.1 Закону України «Про
іпотеку» вказано, що іпотека - це вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону
України «Про іпотеку» у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Накладаючи арешт, старший державний
виконавець Відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у м. Києві
Нечай Г.П. не врахувала вищенаведених
положень законодавства.

Тобто, накладений арешт у частині
земельної ділянки (площею 0,1000 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий №:91:109:0166) ніяким
чином не сприяє реальному виконанню
судового рішення, навпаки - він йому
усіляко перешкоджає, обмежуючи право
Іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки. Крім
того, накладений арешт фактично дублює
заборону на відчуження, накладену
нотаріусом при посвідченні Іпотечного
договору, що також свідчить про
помилковість рішення державного
виконавця.

Іпотечний договір, іпотекодержателем
за яким виступає Позивач, містить
застереження, яке визначає можливий
спосіб звернення стягнення на предмет
іпотеки відповідно до цього Закону
України «Про іпотеку». У ч. 1 ст. 37 Закону
України «Про іпотеку» вказано, що
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Керуючись ст.37 Закону України «Про
іпотеку» та п. 5.1 Іпотечного договору,
позивач 17.06.2014 р. подав заяву про
державну реєстрацію права власності на
предмет іпотеки (земельну ділянку
площею 0,1000 га, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий
№:91:109:0166), прийняту у той же день о
19:55:53 за реєстраційним номером 7050702.
Державний реєстратор прав на нерухоме
майно ОСОБА_7 Рішенням від 27.06.2014 р.
№14092058 відмовила у реєстрації права
власності на вказану земельну ділянку.

Основною причиною відмови у державній
реєстрації права власності, згідно
тексту Рішення, слугувало те, що у
Державному реєстрі речових прав
встановлено наявність обтяження №2470794,
на все нерухоме майно, що належить
ОСОБА_5, що накладене постановою про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження №39307884 від
14.08.2013, виданою старшим державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у м. Києві
Нечай Г. П.

З огляду на наведені обставини,
накладений арешт перешкоджає Позивачу
реалізувати своє право на звернення
стягнення на предмет іпотеки (земельну
ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий
№:91:109:0166) шляхом визнання права
власності на неї.

Поряд із цим, згідно із ч.1 та ч.2 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Однак, Відповідач достатніх доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, суду не
надав.

Вказані вище доводи свідчать про те, що
Заява Позивача про зняття арешту від
09.07.2014 р. підлягала задоволенню,
оскільки ч.3 ст.60 Закону №606 прямо
передбачає, що з майна боржника може
бути знято арешт за постановою
начальника відповідного відділу
державної виконавчої служби, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, якщо виявлено
порушення порядку накладення арешту,
встановленого цим Законом.

За результатом системного аналізу
вищевикладеного, суд дійшов висновку
про помилковість висновків
Відповідача та протиправність відмови
в знятті арешту з майна.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
Відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на вищевказане суд дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог Позивача.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86,
158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фінансова
компанія «Факторинг» до Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві
задовольнити.

2. Зобов'язати Відділ примусового
виконання рішень Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві
(місцезнаходження: 03056, м Київ, вул.
Виборзька, 32) зняти арешт, накладений в
межах виконавчого провадження №39307884,
згідно постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження від 14.08.2013 р. та Акту опису й
арешту майна від 05.09.2013 р., в частині
накладення арешту на земельну ділянку
площею 0,1000 га, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий
№:91:109:0166.

3. Присудити на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Фінансова компанія «Факторинг»
понесені судові витрати в розмірі 73
(сімдесят три) грн. 80 коп. із видатків
Державного бюджету направлених на
користь Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст.254 КАС України.
Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя
Б. В. Санін