Справа № 826/5602/14
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 липня 2014 року 08 год. 35 хв.
№ 826/5602/14
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі: Головуючого -
судді Дегтярьової О.В., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу за
позовомОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2, - про визнання нечинним
і скасування податкового
повідомлення-рішення від 29 січня 2014
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) заявлені
позовні вимоги до Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві (далі - відповідач, ДПІ) про
визнання нечинним і скасування
податкового повідомлення-рішення від 29
В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на протиправність
винесення відповідачем спірного
податкового повідомлення-рішення від
позивача, норми п. 172.1 і п. 172.2 ст. 172
Податкового кодексу України не повинні
застосовуватися до випадку отримання
ОСОБА_1 доходу від відчуження земельної
ділянки через три роки після її
придбання в порядку іншому ніж
безоплатна приватизація. Також
позивач звертає увагу на те, що
відповідачем при складанні спірного
податкового повідомлення-рішення від
29.01.2014р. не було дотримано вимоги щодо
встановленої чинним податковим
законодавством України форми такого
податкового повідомлення-рішення, а
повідомленні-рішенні невірно
зазначена сума грошового зобов'язання,
що підлягає сплаті платником податків
повідомленням-рішенням. З огляду на
вищевикладене податкове
повідомлення-рішення від 29.01.2014р. №
протиправно прийняте.
Відповідач проти позову заперечував,
надавши суду письмові заперечення
проти позову від 12.06.2014р. № 4447/26-50/10-07 та
додаткові документи (а саме: документи
щодо призначення та проведення
документальної невиїзної перевірки
ОСОБА_1 з питань своєчасності,
достовірності та повноти нарахування і
сплати податків за період з 01.01.2012р. по
31.12.2012р.; письмового запиту ДПІ від
15.11.2013р. № 455/р/26-50-17-03-12 про надання
документально підтверджених пояснень
з питання отримання позивачкою доходу
в сумі 6 794 050, 00 грн. від продажу об'єкту
нерухомого майна, адресованого ОСОБА_1,
та листа-відповіді останньої від
20.11.2013р.; письмового запиту ДПІ та від
20.11.2013р. № 467/б/26-50-17-03-12 щодо
невідображення у податковому
розрахунку за формою № 1ДФ
(неутримання) за звітний період 4-ий
квартал 2012 року податку на доходи
фізичних осіб по ОСОБА_1, адресованого
приватному нотаріусу ОСОБА_2, та
листа-відповіді останньої від 29.11.2013р.
№ 83/01-16). В обґрунтування своїх
заперечень ДПІ зазначає про те, що в
ході проведення документальної
невиїзної перевірки з питань
своєчасності, достовірності та повноти
нарахування і сплати податків ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) за
період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. (Акт від
21.01.2014р. № 3/1701/НОМЕР_2) перевіряючим
встановлені порушення позивачкою
вимог норм пп. 164.2.4 п. 164.2 ст. 164, п. 172.2 і п.
172.5 ст. 172, п. 179.1 ст. 179 Податкового
кодексу України, а саме: ОСОБА_1 не
подала декларацію про майновий стан та
доходи за 2012 рік та не задекларувала
дохід в розмірі 6 794 050, 00 грн. від продажу
Як наслідок ДПІ згідно оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення від
податок з доходів фізичних осіб в сумі
339 702, 50 грн. (тобто, 5% від суми продажу
майна) та відповідно до п. 120.1 ст. 120, п.
123.1 ст. 123 Податкового кодексу України
застосувала до ОСОБА_1 штрафні санкції
в розмірі 85 095, 62 грн. (в т.ч. 170, 00 грн. - за
неподання декларації, та 84 925, 62 грн.
(тобто, 25% від суми заниженого
податкового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 339 702, 50
В призначених судових засіданнях у
справі представник позивача підтримав
позовні вимоги та просив їх
Представник відповідача в судових
засіданнях заперечував проти позовних
вимог та просив відмовити в їх
24 червня 2014 року в призначеному
судовому засіданні третя особа
підтримала позовні вимоги ОСОБА_1,
посилаючись на правомірність своїх дій
при посвідченні договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
13.12.2012р., та відсутність правових
підстав для нарахування і утримання з
доходу у розмірі 6 794 050, 00 грн., отриманим
ОСОБА_1 в 4-му кварталі 2012 року за
вказаним договором, податку на доходи
24 червня 2014 року в судовому засіданні
судом було ухвалено перейти до
письмового провадження.
Заслухавши пояснення представників
сторін і третьої особи, дослідивши
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню в повному
обсязі з огляду на таке.
З наявних матеріалів справи (а саме:
копії нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 31.05.2006р., номер в реєстрі
нотаріальних дій № 1753; державного акта
на право власності на земельну ділянку
серії ЯЖ № 680447, виданого 24.10.2008р.) ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
придбала у ОСОБА_3 земельну ділянку
НОМЕР_1 площею 2,4296 га, що розташована на
території Петрівської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, надану для ведення особистого
селянського господарства (кадастровий
земельної ділянки було вчинено
позивачкою за 523 600, 00 грн.
13 грудня 2012 року, ОСОБА_1 продала
належну їй на праві приватної
власності вказану земельну ділянку
площею 2,4296 га покупцям - ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 в рівних частинах, всього за 6 794
050, 00 грн., на підставі нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 13.12.2012р., номер в
реєстрі нотаріальних дій № 1200. При
цьому згідно тексту цього Договору
купівлі-продажу земельної ділянки та
зазначеного вище Державного акта на
право власності на земельну ділянку
цільове призначення такої земельної
ділянки на момент її відчуження було
змінено на «землі житлової та
громадської забудови».
Факт укладення вказаного Договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
13.12.2012р. та отримання ОСОБА_1 доходу в
сумі 6 794 050, 00 грн. за відчуження власної
земельної ділянки площею 2,4296 га
визнається сторонами та
підтверджується наявними матеріалами
справи.
Згодом, в листопаді 2013 року на адресу
позивачки надійшов письмовий запит ДПІ
від 15.11.2013р. № 455/р/26-50-17-03-12, в якому
податкова інспекція посилаючись на
обставини отримання з центральної бази
даних ДРФО Міністерства доходів і
зборів України відомостей про
отримання ОСОБА_1 у 4-му кварталі 2012 року
доходу від операцій з продажу (обміну)
нерухомого майна на загальну суму 6 794
050, 00 грн., просила останню надати
документальні підтвердження отримання
такого доходу і сплатити податку з
доходів фізичних осіб з такої суми
У відповідь на даний письмовий запит
відповідача ОСОБА_1 подала до
канцелярії контролюючого органу
лист-відповідь від 20.11.2013р. з додатками
(а саме: копіями договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
державного акта на право на земельну
ділянку та витягу з Державного реєстру
правочинів). Зокрема, в тексті свого
листа від 20.11.2013р. позивачка вказала на
відсутність правових підстав для
оподаткування отриманої нею суми
доходу в розмірі 6 794 050, 00 грн. податком
на доходи фізичних осіб згідно ст. 172
Податкового кодексу України.
Як наслідок в січні 2014 року працівником
ДПІ у Голосіївському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві була
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) з
питань своєчасності, достовірності та
повноти нарахування і сплати податків
за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р., за
результатами якої складений Акт від
21.01.2014р. № 3/1701/НОМЕР_2.
В ході проведення такої документальної
перевірки, зокрема, під час перевірки
правильності визначення ОСОБА_1
оподатковуваного доходу, працівником
відповідача встановлено отримання
позивачем доходу в сумі 6 794 050,00грн. від
продажу земельної ділянки площею 2, 4296
га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1,
на підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 13.12.2012р. При цьому
згідно з Державним актом на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№680447 від 24.10.2008 цільове призначення
зазначеної вище земельної ділянки -
«землі житлової та громадської
забудови», (кадастровий номер
На думку перевіряючого оскільки така
земельна ділянка із вказаним цільовим
призначенням на момент її продажу не
підпадала під норми визначені ст. 121
Земельного кодексу України, то дохід
отриманий ОСОБА_1 від продажу такої
земельної ділянки підлягав
оподаткуванню за ставкою визначеною п.
167.2 ст.167 Податкового кодексу України (а
саме: за ставкою у розмірі 5% від суми
Крім того, перевіряючим було
встановлено неподання ОСОБА_1
декларації про майновий стан та доходи
На підставі вище викладеного
документальною перевіркою було
встановлено порушення ОСОБА_1 норм п.
164.2.4 п. 164.2 ст. 164, п. 172.2, п. 172.5 ст. 172, п. 179.1
ст. 179 Податкового кодексу України, що
полягали в наступному:
- у не поданні ОСОБА_1 до податкової
інспекції декларації про майновий стан
та доходи за 2012 рік;
- у недекларуванні ОСОБА_1 суми доходу в
розмірі 6 794 050,00 грн. отриманого від
продажу земельної ділянки, та
відповідно у несплаті до бюджету
відповідної суми податку на доходи
фізичних осіб від суми такого доходу.
За результатами проведеної
документальної перевірки ОСОБА_1
донараховано податкове зобов'язання по
податку на доходи фізичних осіб в сумі
339 702, 50 грн. (тобто, 6 794 050, 00 * 5%).
29 січня 2014 року ДПІ у Голосіївському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві на
підставі Акта від 21.01.2014р. № 3/1701/НОМЕР_2
та розрахунку фінансових (штрафних)
санкцій (копія якого міститься у
матеріалах справи) прийняла спірне у
даній справі податкове
згідно із пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 52 Податкового
кодексу України та відповідно до п. 120.1
ст. 120, п. 123.1 ст. 123 цього Кодексу, за
порушення вимог п. 164.2.4 п. 164.2 ст. 164, п.
172.2, п. 172.5 ст. 172, п. 179.1 ст. 179 Податкового
кодексу України, збільшила ОСОБА_1
грошове зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб (код платежу
НОМЕР_3) на суму 424 798, 12 грн., в т.ч. 339 702, 50
грн. - за основним платежем, 85 095, 62 грн. -
штрафні (фінансові) санкції. Під час
огляду змісту цього податкового
повідомлення-рішення від 29.01.2014р. судом
виявлено допущення відповідачем
описки при складанні такого
податкового повідомлення-рішення, а
саме: в рядку «загальна сума» прописом
зазначено суму грошового зобов'язання
(103 287, 47 грн.), що не відповідає загальній
сумі додавання сум грошового
зобов'язання за основним платежем (339 702,
50 грн.) та за штрафними (фінансовими)
санкціями (85 095, 62 грн.).
При вирішення даного спору суд
виходить з наступного.
В силу норм ст. 67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.
Згідно пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового
кодексу України (далі по тексту - ПК
України) платник податків зобов'язаний
сплачувати податки та збори в строки та
у розмірах, встановлених цим Кодексом
та законами з питань митної справи.
У відповідності до п. 163.1 ст. 163 ПК
України об'єктом оподаткування
податком на доходи фізичних осіб для
платника податків - фізичної
особи-резидента є: загальний місячний
(річний) оподатковуваний дохід; доходи
з джерела їх походження в Україні, які
остаточно оподатковуються під час їх
нарахування (виплати, надання);
іноземні доходи - доходи (прибуток),
отримані з джерел за межами України.
Пунктом 164.1 ст. 164 цього Кодексу
передбачено, що базою оподаткування є
загальний оподатковуваний дохід, з
урахуванням особливостей, визначених
цим розділом. Зокрема, загальний
оподатковуваний дохід - будь-який
дохід, який підлягає оподаткуванню,
нарахований (виплачений, наданий) на
користь платника податку протягом
звітного податкового періоду.
Нормою пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164 ПК України
визначено, що такий загальний
оподатковуваний дохід складається з
доходів, які остаточно оподатковуються
під час їх нарахування (виплати,
надання), доходів, які оподатковуються
у складі загального річного
оподатковуваного доходу, та доходів,
які оподатковуються за іншими
правилами, визначеними цим Кодексом.
Згідно із пп. 164.2.4 п. 164.2 ст. 164 ПК України
до загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включаються частина доходів
від операцій з майном, розмір якої
визначається згідно з положеннями
статей 172 - 173 цього Кодексу.
Так, у відповідності до норм абз. 1 п. 172.1
ст. 172 ПК України дохід, отриманий
платником податку від продажу (обміну)
не частіше одного разу протягом
звітного податкового року житлового
будинку, квартири або їх частини,
кімнати, садового (дачного) будинку
(включаючи земельну ділянку, на якій
розташовані такі об'єкти, а також
господарсько-побутові споруди та
будівлі, розташовані на такій
земельній ділянці), а також земельної
ділянки, що не перевищує норми
безоплатної передачі, визначеної
статтею 121 Земельного кодексу України
залежно від її призначення, та за умови
перебування такого майна у власності
платника податку понад три роки, не
Аналізуючи зміст наведеної норми абз. 1
п. 172.1 ст. 172 ПК України суд приходить до
висновку, що законодавець надає пільги
при оподаткуванні доходу, отриманого
фізичною особою від відчуження власної
земельної ділянки за певних умови, а
- відчужуване майно повинно перебувати
у власності фізичної особи в термін
- розмір відчужуваної земельної
ділянки повинен бути в межах,
визначених нормами безоплатної
передачі земельної ділянки, які в свою
чергу визначеної у ст. 121 Земельного
кодексу України залежно від
призначення такої земельної.
Одночасно, п. 172.2 ст. 172 ПК України
встановлено, що дохід, отриманий
платником податку від продажу протягом
звітного податкового року більш як
одного з об'єктів нерухомості,
зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або
від продажу об'єкта нерухомості, не
зазначеного в пункті 172.1 цієї статті,
підлягає оподаткуванню за ставкою,
визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього
Кодексу (а саме - за ставкою податку у
розмірі 5 відсотків бази оподаткування
Крім того, пп. 164.5.40 п. 164.5 ст. 164 ПК
України передбачено, що сума доходу,
отриманого таким платником податку,
зокрема, внаслідок відчуження
сільськогосподарського призначення,
земельних часток (паїв) за нормами
безоплатної передачі, визначеними
статтею 121 Земельного кодексу України
залежно від їх призначення, та майнових
паїв, безпосередньо отриманих ним у
власність у процесі приватизації.
Дохід від продажу об'єкта нерухомості
визначається виходячи з ціни,
зазначеної в договорі купівлі-продажу,
але не нижче оціночної вартості такого
об'єкта, розрахованої органом,
уповноваженим здійснювати таку оцінку
відповідно до закону (абз. 1 п. 172.3 ст. 172
Під час проведення операцій з продажу
(обміну) об'єктів нерухомості між
фізичними особами нотаріус посвідчує
відповідний договір за наявності
оціночної вартості такого нерухомого
майна та документа про сплату податку
до бюджету стороною (сторонами)
договору та щокварталу подає до
контролюючого органу за місцем
розташування державної нотаріальної
контори або робочого місця приватного
нотаріуса інформацію про такий
договір, включаючи інформацію про його
вартість та суму сплаченого податку в
порядку, встановленому цим розділом
для податкового розрахунку (п. 172.4 ст. 172
Відповідно до п. 172.5 ст. 172 ПК України
сума податку має визначатися та
самостійно сплачуватися через
банківські установи: а) особою, яка
продає або обмінює з іншою фізичною
особою нерухомість, - до нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу,
міни; б) особою, у власності якої
перебував об'єкт нерухомості,
відчужений за рішенням суду про зміну
власника та перехід права власності на
Як вбачається з наявних матеріалів
справи, та не спростовано відповідачем,
позивачем в 4-му кварталі 2012 року був
отриманий дохід від відчуження
земельної ділянки, отриманої в 2006 році
у право приватної власності в порядку
відмінному від безоплатної
приватизації, а саме - на підставі
договору купівлі-продажу.
З тексту Акта перевірки позивача видно,
що відповідач врахував, що за даними
документів, наданих ОСОБА_1 до
перевірки (а саме - державного акта на
права власності на земельну ділянку),
відчужена земельна ділянка за своїм
цільовим призначенням відносилася до
земель житлової та громадської
забудови, що дослівно не відповідало
найменуванням призначень земельної
ділянки, які наведені у ст. 121
Земельного кодексу України, а тому
прийшов до висновку про необхідність
оподаткування отриманого позивачкою
доходу в сумі 6 794 050, 00 грн. на підставі
норми п. 172.2 ст. 172 ПК України в повному
обсязі за ставкою 5%.
Разом з тим, суд не погоджується з
правомірність та обґрунтованістю
таких висновків податкової інспекції,
оскільки, згідно ч. 1 ст. 121 Земельного
кодексу України законодавцем
встановлені наступні норми
безоплатної передачі земельних
ділянок громадянам із земель державної
або комунальної власності в залежності
від їх призначення: а) для ведення
фермерського господарства - в розмірі
земельної частки (паю), визначеної для
членів сільськогосподарських
підприємств, розташованих на території
сільської, селищної, міської ради, де
знаходиться фермерське господарство.
Якщо на території сільської, селищної,
міської ради розташовано декілька
сільськогосподарських підприємств,
розмір земельної частки (паю)
визначається як середній по цих
підприємствах. У разі відсутності
сільськогосподарських підприємств на
території відповідної ради розмір
земельної частки (паю) визначається як
середній по району; б) для ведення
особистого селянського господарства -
не більше 2,0 гектара; в) для ведення
садівництва - не більше 0,12 гектара; г)
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибна ділянка) у селах -
не більше 0,25 гектара, в селищах - не
більше 0,15 гектара, в містах - не більше
0,10 гектара; ґ) для індивідуального
дачного будівництва - не більше 0,10
гектара; д) для будівництва
індивідуальних гаражів - не більше 0,01
Одночасно нормами Земельного кодексу
України (далі - ЗК України) передбачений
правовий інститут цільового
призначення земельних ділянок.
Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 18 ЗК України до
земель України належать усі землі в
межах її території, в тому числі
острови та землі, зайняті водними
об'єктами, які за основним цільовим
призначенням поділяються на категорії.
Категорії земель України мають
особливий правовий режим.
Частиною 1 ст. 19 цього Кодексу
визначено, що землі України за основним
цільовим призначенням поділяються на
такі категорії: а) землі
сільськогосподарського призначення; б)
землі житлової та громадської
забудови; в) землі природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення; г) землі оздоровчого
призначення; ґ) землі рекреаційного
призначення; д) землі
історико-культурного призначення; е)
землі лісогосподарського призначення;
є) землі водного фонду; ж) землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
Згідно ч. 1 ст. 20 ЗК України віднесення
земель до тієї чи іншої категорії
здійснюється на підставі рішень
органів державної влади, Верховної
Ради Автономної Республіки Крим, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим
та органів місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень. Зміна
цільового призначення земельних
ділянок здійснюється за проектами
землеустрою щодо їх відведення.
На виконання норм зазначеного Кодексу
та інших нормативно-правових актів
була розроблена та затверджена Наказом
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 23.07.2010р. № 548
(зареєстрований в Міністерстві юстиції
Класифікація видів цільового
призначення земель (далі -
Відповідно до п. 1.2 - 1.4 Класифікації код
та цільове призначення земель
застосовуються для забезпечення
обліку земельних ділянок за видами
цільового призначення у державному
земельному кадастрі.
Класифікація видів цільового
призначення земель (КВЦПЗ)
застосовується для використання
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування,
організаціями, підприємствами,
установами для ведення обліку земель
та формування звітності із земельних
ресурсів. Також КВЦПЗ визначає поділ
земель на окремі види цільового
призначення земель, які
характеризуються власним правовим
режимом, екосистемними функціями,
видом господарської діяльності, типами
забудови, типами особливо цінних
Зокрема, вид цільового призначення
земельної ділянки «землі житлової та
громадської забудови» включає в себе
підвиди: 1) землі житлової забудови
(землі, які використовуються для
розміщення житлової забудови (житлові
будинки, гуртожитки, господарські
будівлі та інше); землі, які
використовуються для розміщення
гаражного будівництва), що, за своїм
призначенням поділяються на певні
підрозділи; 2) землі громадської
забудови (землі, які використовуються
для розміщення громадських будівель і
споруд (готелів, офісних будівель,
торговельних будівель, для публічних
виступів, для музеїв та бібліотек, для
навчальних та дослідних закладів, для
лікарень та оздоровчих закладів), інших
об'єктів загального користування), що
так само за своїм призначенням
поділяються на певні підрозділи.
В розумінні пп. 14.1.261 п. 14.1 ст. 14 ПК
України «цільове призначення
земельної ділянки» - використання
земельної ділянки за призначенням,
визначеним на підставі документації із
землеустрою у встановленому
законодавством порядку.
Цільове призначення земельних ділянок,
які надані громадянам та юридичним
особам у власність чи постійне
користування, зазначається в державних
актах на право власності на земельну
ділянку та на право постійного
користування земельною ділянкою. З
цією метою до форми бланків зазначених
державних актів введена графа «Цільове
призначення (використання) земельної
ділянки» (форма бланку затверджена
постановою Кабінету Міністрів України
«Про затвердження форм державного акта
на право власності на земельну ділянку
та державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою» від 2
квітня 2002 р. № 449 (діяла на моменту
видачі позивачці Державного акта на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЖ № 680447).
Таким чином, з контексту вищенаведених
норм права випливає, що по своїй суті
цільове призначення земельної ділянки
окреслюється встановленими
законодавством та конкретизовані
відповідними органами влади
допустимими межами використання
земельної ділянки громадянами та
При цьому за результатами аналізу та
співставлення видів цільового
призначення земельної ділянки,
затверджених згідно Класифікації, з
видами призначення земельної ділянки,
передбачених ч. 1 ст. 121 ЗК України,
судом виявлено, що поняття «цільове
призначення земельної ділянки» -
«землі житлової та громадської
забудови» в свою чергу охоплює в собі
декілька підвидів призначення
земельної ділянки для визначення норм
безоплатної приватизації (наприклад,
для будівництва індивідуальних
гаражів, для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка).
З огляду на вищевикладене судом
вбачається, що при визначенні розміру
оподатковуваного доходу позивача за
4-ий квартал 2012 року, отриманого за
відчуження земельної ділянки площею
2,4296 га (цільове призначення земельної
ділянки «землі житлової та громадської
забудови») відповідачем не було
досліджено обставини фактичного
використання ОСОБА_1 вказаної
земельної ділянки за конкретним
цільовим призначенням для з'ясування
питання про наявність/відсутність
правових підстав для застосування
пільги, передбаченої нормою абз. 1
п. 172.1 ст. 172 ПК України.
Доказами в адміністративному
судочинстві, за визначенням ч. 1 ст. 69
Кодексу адміністративного судочинства
України, є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
Відповідно до ч. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
Частиною 1 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
Документальних доказів використання
працівником ДПІ під час проведення
документальної перевірки ОСОБА_1 інших
документів ніж були описані вище
представник відповідача суду не надав.
У зв'язку з чим суд приходить до
висновку, що сума заниженого ОСОБА_1
оподатковуваного доходу за 4-ий квартал
2012 року (6 794 050,00 грн.) та відповідно
розрахунок податкового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб за 2012
рік (339 702, 50 грн.), що визначені
відповідачем лише з урахуванням даних
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 13.12.2012р. та державного акта
на право власності на земельну ділянку,
не відповідає нормам чинного
податкового законодавства, а тому
спірне податкове повідомлення-рішення
ДПІ підлягає скасуванню в цій частині,
з урахуванням застосованих штрафних
(фінансових) санкцій.
Також суд вважає передчасними висновки
акта перевірки про порушення ОСОБА_1
норми п. 120.1 ст. 120 ПК України у зв'язку з
неподанням до контролюючого органу
декларації про майновий стан і доходи
за 2012 рік. Оскільки в ході судового
розгляду даної справи відповідачем не
було надано суду належних доказів на
підтвердження визначення ним
конкретного розміру суми
оподатковуваного доходу позивача, що
підлягала декларуванню у податковій
звітності за 2012 рік, та відповідно
врахуванні при обчисленні податку.
В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
За таких обставин, виходячи з
системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд дійшов висновку
про обґрунтованість позовних вимог
ОСОБА_1 та вважає за необхідне на
підставі ч. 2 ст. 11, п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
визнати протиправним і скасувати
спірне по справі податкове
повідомлення-рішення від 29.01.2014р. №
Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. 11, ст. ст. 69 - 71,
ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими в ст.ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України відповідно.

Суддя
О.В. Дегтярьова