Справа № 826/2049/14
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/2049/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Ісаєнко
Ю.А.;

суддів: Епель О.В.,
Федотова І.В.,

за участю секретаря:
Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 та Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів в м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 07 квітня 2014 року у
адміністративній справі за позовом
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів в м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від
22.11.2013 року №, №,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
позовом до Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного управління Міндоходів в м.
Києві про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень від 22.11.2013 року №, №.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 07
квітня 2014 року позов задоволено
частково, визнані протиправними та
скасовані податкові повідомлення -
рішення від 22.11.2013 року № повінстю
та № в частині основного платежу
в сумі 33383,64 грн., штрафних (фінансових)
санкцій 8345,91 грн., всього 41729,55 грн.

Не погоджуючись із вказаною
постановою, позивач подав апеляційну
скаргу з підстав неповного з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 07 квітня 2014 року в
частині відмовлених позовних вимог та
ухвалити в цій частині нове судове
рішення про задоволення позову.

Також, не погоджуючись із вказаною
постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу з підстав порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
в якій просить скасувати постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 07 квітня 2014 року в частині
задоволених позовних вимог та ухвалити
в цій частині нове рішення про відмову
у задоволенні позову.

В судовому засіданні представники
сторін підтримали вимоги апеляційних
скарг та просили їх задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегією
суддів встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
посадовими особами відповідача
проведено документальну планову
виїзну перевірку фінансово -
господарської діяльності позивача з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року; за
наслідками перевірки складено акт від
31 жовтня 2013 року №440/26-52-17-01/НОМЕР_1.

Актом перевірки встановлено порушення
позивач:

- п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 ПК України,
що призвело до заниженення податку на
додану вартість, що підлягає сплаті до
бюджету на загальну суму 41216,00 грн., у
тому числі за квітень 2012 року на 3000,00
грн., червень 2012 року 3583,00 грн., липень 2012
року - 1408,00 грн., серпень 2012 року - 983,00
грн., вересень 2012 року - 6022,00 грн.,
жовтень 2012 року - 10741,00 грн., листопад 2012
року - 6049,00 грн., грудень 2012 року - 9430,00
грн.;

- п. 167.1 ст. 167, пп. "а" п. 176.1 ст. 176, п.
177.2 ст. 177 ПК України, що призвело до
заниження валового доходу на загальну
суму 67449,78 грн., в тому числі за період з
01.04.2011 року по 31.12.2011 року у розмірі 34066,14
грн., за 2012 рік у розмірі 33383,64 грн.

22.11.2013 року відповідачем винесені
податкові повідомлення - рішення:

- №, яким на підставі акту
перевірки за виявлені порушення
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 51520,00 грн., у
тому числі за основним платежем 41216,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями 10304,00 грн.;

- №, яким на підставі акту
перевірки за виявлені порушення
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на загальну суму 84312,32
грн., у тому числі за основними платежем
67449,78 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями 16862,45 грн.

Переглядаючи оскаржувану постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва в частині відмовлених позовних
вимог про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення від 22.11.2013 року № в
частині збільшеного грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на загальну суму 42582,68
грн., у тому числі за основним платежем
34066,14 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями 8516,54 грн., колегією суддів
встановлено наступне.

Згідно акту перевірки, відповідно до
наданих на перевірку банківських
виписок за період з 01.04.2011 року по 31.12.2011
року грошові надходження позивача від
підприємницької діяльності у сфері
поліграфії складають 1131039,18 грн. (без
ПДВ), в той час як згідно податкової
декларації про майновий стан і доходи
за відповідний період валовий дохід
складає 1070371,97 грн., що на думку
відповідача є порушенням пп. «а» п. 176.1
ст. 176 ПК України та призвело до
заниження валового доходу на 60667,21 грн.
У зв'язку із наведеним відповідач
прийшов до висновку, що позивачем не
перераховано до бюджету податку з
доходів фізичних осіб в сумі 34066,14 грн.

Згідно підпункту «а» пункту 176.1 статті
176 ПК України платники податку
зобов'язані вести облік доходів і
витрат в обсягах, необхідних для
визначення суми загального річного
оподатковуваного доходу, у разі якщо
такий платник податку зобов'язаний
відповідно до цього розділу подавати
декларацію або має право на таке
подання з метою повернення надміру
сплачених податків, у тому числі при
застосуванні права на податкову
знижку.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК
України об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Згідно акту, під час проведення
перевірки відображення позивачем
валового доходу за 2011 рік (за період з
01.04.2011 року по 31.12.2011 року) встановлено,
що такий дохід складає за даними
платника - 1070371,97 грн. (валовий дохід
згідно податкового декларації про
майновий стан і доходи); за даними
перевірки 1131039,18 грн. (валовий дохід
сформовано по надходженню коштів у
безготівковій формі від діяльності у
сфері поліграфічної діяльності,
відповідно до банківських виписок,
книги обліку і витрат, а також з
урахуванням відомостей із центральної
бази даних Державного реєстру фізичних
осіб Міндоходів України про суми
виплачених доходів за формою №1-ДФ).

Проте, будь - яких доказів на
спростування зазначеного порушення
позивачем як під час розгляду справи в
суді першої так і апеляційної
інстанції не було надано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив у задоволенні позову в цій
частині, відповідно, апеляційна скарга
позивача не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції в цій частині
ухвалена з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
з повним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції, у
зв'язку з чим підстави для скасування
або зміни постанови суду першої
інстанції відсутні.

Перевіряючи оскаржувану постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва в частині задоволених позовних
вимог, колегія суддів виходить з
наступного.

Згідно акту перевірки позивачем
порушено п. 167.1 ст. 167, п. 177.2 ст. 177 ПК
України, що призвело до заниження
оподаткованого (чистого) доходу у
періоді, що перевірявся з 01.01.2012 року по
31.12.2012 року на суму 206077,60 грн., у зв'язку
із чим позивачем не перераховано до
бюджету податку з доходів фізичних
осіб від підприємницької діяльності на
33383,64 грн. Також, згідно акту перевірки,
позивачем порушено п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст.
200 ПК України, що призвело до заниження
податку на додану вартість на загальну
суму 41216,00 грн.

В обґрунтування вказаних порушень
контролюючий орган посилається на не
підтвердження реальності здійснення
господарських відносин із ТОВ «Віканта
Груп», ТОВ «УВП Груп», ПП «Капітал і СТ»,
ТОВ «Голден Бридж», оскільки згідно
актів про неможливість проведення
зустрічних звірок, у останніх відсутні
факти реального здійснення
господарських операцій з придбання
товарів (робіт, послуг) у підприємств -
постачальників та продажу
підприємствам - покупцям.

Задовольняючи позов в цій частині
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що надані позивачем документи
підтверджують фактичне здійснення
господарських операцій, а висновки
акту перевірки не знайшли свого
підтвердження, тому останнім
правомірно сформовані дані
податкового обліку по господарських
операціях з зазначеними вище
контрагентами.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського
кодексу України, під господарською
діяльністю розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Частиною 2 ст. 3 цього Кодексу
передбачено, що господарська
діяльність, яка здійснюється для
досягнення економічних і соціальних
результатів та з метою одержання
прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може
здійснюватись і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська
діяльність).

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податку.

Водночас за відсутністю факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

При цьому, під час розгляду зазначеної
категорії справ необхідно звертати
особливу увагу на дослідження
реальності здійснення господарських
операцій платника податку, на підставі
яких таким платником були сформовані
дані податкового обліку та приймати на
підтвердження даних податкового
обліку лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Розглядаючи реальність господарських
операцій позивача з ТОВ «Віканта Груп»,
ТОВ «УВП Груп», ПП «Капітал і СТ», ТОВ
«Голден Бридж», на підставі яких
позивачем було сформовано дані
податкового обліку, колегія суддів
зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
між позивачем (замовник) та ТОВ «УВГ
Груп» (виконавець) укладено договір про
надання послуг від 10 квітня 2012 року
№10-04/2012, відповідно до якого останній
зобов'язується за завданням замовника
надати послуги з додрукарської
підготовки та послуги в розширенні
ринку збуту продукції.

На підтвердження виконання умов
договору позивачем надані акти здачі -
прийняття послуг, податкові накладні,
виписку по рахунку у банку, обротно -
сальдову відомість по рахунку 631.

03 вересня 2012 року між позивачем
(замовник) та ТОВ «Голден Брідж»
(виконавець) укладено договір про
надання послуг №03-09/2012, відповідно до
якого останній надає послуги по
додрукарській підготовці.

На підтвердження виконання умов
договору позивачем надані акти здачі -
приймання послуг, податкові накладні,
оборотно - сальдова відомість по
рахунку 631.

Також, аналогічного змісту договори
були укладені з ТОВ «Віканта Груп» від
30 листопада 2012 року №30-11/2012, та з ПП
«Капітал І СТ» від 12 липня 2012 року
№12-07/2012, відповідно до яких останні
зобов'язуються надати додрукарські
послуги.

На підтвердження виконання умов
договору позивачем надані акти - здачі
прийняття послуг, податкові накладні,
виписки по рахунку у банку, акти
надання послуг.

На підтвердження подальшої реалізації
отриманих послуг позивачем надані акти
здачі - прийняття робіт (надання
послуг), видаткові накладні, податкові
накладні, відповідно до яких позивач
надав контрагентам послуги, зокрема,
додрукарська підготовка етикетки «Olivio
Lux», Camomil, Milk Protein, Cucumber, Camomile, Rosarium,
Висічна форма, додрукарська підготовка
етикетки: Salon SPA, БІО, дом. Доктор, масло
настоящее, висічна форма: парафін,
апельсин, мед, стікери, виготовлення
кліше: ДД Масло реп'яхове, шампунь
реп'яховий Бьюти Скін, тощо.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(частина 2 статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні»).

Відповідно до пункту 2.4 статті 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року N 88, первинні
документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

За змістом вищезазначених приписів,
надані позивачем акти здачі - приймання
послуг, акти надання послуг, податкові
накладні не містять зміст
господарської операції, оскільки в них
не зазначено які саме послуги надані, в
вказаних документах зазначена
загальна інформація - додрукарська
підготовка, в той час як в первинних
документах, що надані на підтвердження
використання придбаних послуг у
власній господарській діяльність,
конкретизовані надані послуги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позивачем не доведено реальність
здійснення господарських операцій з
вищенаведеними контрагентами, на
підставі яких були сформовані дані
податкового обліку, відповідно надані
первинні документи не є підтвердженням
даних податкового обліку.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Колегія суддів зазначає, що наявність у
покупця належно оформлених документів,
які відповідно до Податкового кодексу
України необхідні для віднесення
певних сум до податкового кредиту,
зокрема, виданих виконавцем податкових
накладних, не є безумовною підставою
для формування податкового кредиту,
якщо податковий орган доведе, що
відомості в таких документах не
відповідають дійсності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
контролюючим органом як суб'єктом
владних повноважень доведено, що
зазначені вище правочини не спрямовані
на реальне настання правових
наслідків.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що оскільки
фактичного здійснення господарських
операцій не було, тому позивачем
неправомірно сформовані дані
податкового обліку по господарським
операціям з ТОВ «Віканта Груп», ТОВ
«УВП Груп», ПП «Капітал і СТ», ТОВ
«Голден Бридж», відповідно, позовні
вимоги в цій частині не підлягають
задоволенню.

Тому апеляційна скарга органу
державної податкової служби підлягає
задоволенню.

Підставою для скасування судового
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення, відповідно
до пункту 1 та 4 статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції при
ухваленні постанови неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, порушено норми матеріального
права, в зв'язку з чим постанова суду
першої інстанції в частині задоволених
позовних вимог підлягає скасуванню з
ухваленням нової постанови про відмову
у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів в м. Києві задовольнити.

Скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 07
квітня 2014 року в частині задоволених
позовних вимог про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від
22.11.2013 року № повністю та № в
частині збільшеного грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на загальну суму 41729,55
грн., у тому числі за основним платежем
33383,64 грн., штрафними (фінансовими)
санкціями 8345,91 грн. та ухвалити в цій
частині нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовити.

В іншій частині постанову залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

(Постанову у повному обсязі
складено 21.07.2014 року)

Головуючий суддя:
Ю.А. Ісаєнко

Суддя:
О.В. Епель

Суддя:
І.В. Федотов

Головуючий суддя

Ісаєнко Ю.А.

Судді:

Епель О.В.

Федотов І.В.