Справа № 804/8444/14
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

18 червня 2014 р. Справа № 804/8444/14

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Неклеса О.М.

при секретарі судового засідання
Максименко Е.М.,

за участю:

представника заявника
Книжник Т.М.,

представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
подання Державної податкової
інспекції у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 про підтвердження
обгрунтованості застосування арешту,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області (далі - ДПІ у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська, заявник)
звернулась до суду з поданням до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі
- ФОП ОСОБА_3, відповідач), в якому
заявник просить підтвердити
обґрунтованість застосування
адміністративного арешту майна ФОП
ОСОБА_3

В обґрунтування подання зазначено, що
внаслідок фактичної відмови ФОП
ОСОБА_3 від проведення перевірки шляхом
ненадання первинних документів, що
підтверджують дані, наведені у
деклараціях, начальником ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська 16.06.2014 р. прийнято
рішення про застосування до ФОП ОСОБА_3
умовного адміністративного арешту
майна на підставі п.п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94
Податкового кодексу України (далі - ПК
України). Заявник звертається до суду з
поданням про підтвердження
зазначеного рішення від 16.06.2014 р.
Представник заявника в судовому
засіданні вимоги подання підтримала,
просила подання задовольнити.

Представником відповідача подані до
суду письмові заперечення проти
подання, в яких зазначено про
відсутність законних підстав для
проведення документальної планової
виїзної перевірки відповідача.
Представник відповідача в судовому
засіданні наголошувала, що ФОП ОСОБА_3
не був обізнаний про проведення
перевірки до 17.06.2014 р., наказ про
проведення перевірки не отримував;
вважає, що акти працівників
контролюючого органу від 10.06.2014 р. та
16.06.2014 р. про здійснення виходу за
юридичною адресою з метою вручення
направлень щодо здійснення перевірки
та акт від 13.06.2014 р. про відмову від
підпису у направленні на перевірку не
можуть бути належними доказами в даній
справі. Представник відповідача
зазначила про відсутність законних
підстав для проведення перевірки ФОП
ОСОБА_3, просила відмовити в
задоволенні подання.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали подання,
проаналізувавши чинне законодавство,
суд доходить висновку, що провадження у
справі за поданням підлягає закриттю.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що на підставі п.
77.1 ст. 77 Податкового кодексу
України (далі - ПК України), ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська видано Наказ № 741 від
23.05.2014 р. «Про організацію здійснення
документальної планової виїзної
перевірки ФОП ОСОБА_3». На адресу
відповідача направлено Наказ № 741 про
проведення перевірки та повідомлення
№ 275/10/17-334 від 23.05.2014 р. 10.06.2014 р.
заявником виписано направлення на
перевірку № 754, № 755 та № 756.

З метою проведення документальної
планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3
та з метою вручення направлень на
перевірку посадовими особами ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська здійснено виїзд за
податковою адресою відповідача, за
результатами якого складено акт від
10.06.2014 р. № 696/173-, в якому
зафіксовано, що за податковою адресою
ФОП ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) в час здійснення
виїзду (10.06.2014 р. о 14 год. 30 хв.)
відповідач не знаходився, внаслідок
чого здійснити планову виїзну
перевірку не є можливим.

В матеріалах подання міститься акт від
13.06.2014 р. № 701/173-, в якому зазначено,
що 13.06.2014 р. ФОП ОСОБА_3 з'явився до ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська, у присутності
інспекторів йому запропоновано
отримати направлення на проведення
перевірки, проте відповідач відмовився
отримувати зазначені документи,
мотивуючи відмову тим, що наказ та
повідомлення про початок перевірки він
не отримав.

16.06.2014 р. з метою вручення направлень
від 10.06.2014 р. № 754, № 755 та № 756 заявником
повторно здійснено виїзд за податковою
адресою відповідача, за результатами
якого складено акт від 16.06.2014 р. №
702/173-, в якому зафіксовано, що за
податковою адресою ФОП ОСОБА_3 (АДРЕСА_1)
в час здійснення виїзду (16.06.2014 р. о 15
год. 30 хв.) відповідач не знаходився,
внаслідок чого здійснити планову
виїзну перевірку не є можливим.

На підставі відмови ФОП ОСОБА_3 від
проведення перевірки, 16.06.2014 р.
начальником ДПІ у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська на підставі
пп. 94 п. 2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України
прийнято рішення № 16713 про
застосування адміністративного арешту
майна платника податків, яким
застосовано умовний адміністративний
арешт майна платника податків ФОП
ОСОБА_3

З метою підтвердження обгрунтованості
застосування арешту заявник звернувся
до суду.

Відповідно до п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК
України контролюючі органи мають право
проводити відповідно до законодавства
перевірки і звірки платників податків
(крім Національного банку України), у
тому числі після проведення процедур
митного контролю та/або митного
оформлення.

У відповідності до п. 75.1 ст. 75 ПК України
контролюючі органи мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Порядок проведення документальних
планових перевірок регламентовано
статтею 77 ПК України.

Згідно п. 77.1 ст. 77 ПК України,
документальна планова перевірка
повинна бути передбачена у
плані-графіку проведення планових
документальних перевірок.

Пунктом п. 77.4 ст. 77 ПК України
передбачено, що про проведення
документальної планової перевірки
керівником контролюючого органу
приймається рішення, яке оформлюється
наказом.

Право на проведення документальної
планової перевірки платника податків
надається лише у випадку, коли йому не
пізніше ніж за 10 календарних днів до
дня проведення зазначеної перевірки
вручено під розписку або надіслано
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення копію наказу про
проведення документальної планової
перевірки та письмове повідомлення із
зазначенням дати початку проведення
такої перевірки.

У відповідності до положень п. 77.6 ст. 77
ПК України, допуск посадових осіб
контролюючих органів до проведення
документальної планової виїзної
перевірки здійснюється згідно із
статтею 81 цього Кодексу. Документальна
планова невиїзна перевірка
здійснюється у порядку, передбаченому
статтею 79 цього Кодексу.

Пунктом 81.1 ст. 81 ПК України визначено,
що посадові особи контролюючого органу
мають право приступити до проведення
документальної виїзної перевірки,
фактичної перевірки за наявності
підстав для їх проведення, визначених
цим Кодексом, та за умови пред'явлення
або надіслання у випадках, визначених
цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення
такої перевірки, в якому зазначаються
дата видачі, найменування
контролюючого органу, реквізити наказу
про проведення відповідної перевірки,
найменування та реквізити суб'єкта
(прізвище, ім'я, по батькові фізичної
особи - платника податку, який
перевіряється) або об'єкта, перевірка
якого проводиться, мета, вид
(документальна планова/позапланова або
фактична), підстави, дата початку та
тривалість перевірки, посада та
прізвище посадової (службової) особи,
яка проводитиме перевірку. Направлення
на перевірку у такому випадку є дійсним
за наявності підпису керівника
контролюючого органу або його
заступника, що скріплений печаткою
контролюючого органу;

- копії наказу про проведення
перевірки;
- службового
посвідчення осіб, які зазначені в
направленні на проведення перевірки.
Непред'явлення або
ненадіслання у випадках, визначених
цим Кодексом, платнику податків (його
посадовим (службовим) особам або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції) цих документів
або пред'явлення зазначених
документів, що оформлені з порушенням
вимог, встановлених цим пунктом, є
підставою для недопущення посадових
(службових) осіб контролюючого органу
до проведення документальної виїзної
або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або
посадових (службових) осіб платника
податків (його представників або осіб,
які фактично проводять розрахункові
операції) від допуску до перевірки на
інших підставах, ніж визначені в абзаці
п'ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред'явленні направлення
платнику податків та/або посадовим
(службовим) особам платника податків
(його представникам або особам, які
фактично проводять розрахункові
операції) такі особи розписуються у
направленні із зазначенням свого
прізвища, імені, по батькові, посади,
дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або
посадових (службових) осіб платника
податків (його представників або осіб,
які фактично проводять розрахункові
операції) розписатися у направленні на
перевірку посадовими (службовими)
особами контролюючого органу
складається акт, який засвідчує факт
відмови. У такому випадку акт про
відмову від підпису у направленні на
перевірку є підставою для початку
проведення такої перевірки.
Згідно п. 81.2. ст. 81 ПК України, у разі
відмови платника податків та/або
посадових (службових) осіб платника
податків (його представників або осіб,
які фактично проводять розрахункові
операції) у допуску посадових
(службових) осіб контролюючого органу
до проведення перевірки складається
акт, який засвідчує факт відмови.

Відповідно до п. 94.1 ст. 94 ПК України
адміністративний арешт майна платника
податків (далі - арешт майна) є
винятковим способом забезпечення
виконання платником податків його
обов'язків, визначених законом.

Згідно п.п 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України
арешт майна може бути застосовано, якщо
з'ясовується одна з таких обставин:
платник податків відмовляється від
проведення документальної перевірки
за наявності законних підстав для її
проведення або від допуску посадових
осіб контролюючого органу.

Пунктом 94.6 ст. 94 ПК України визначено,
що керівник контролюючого органу (його
заступник) за наявності однієї з
обставин, визначених у пункті 94.2 цієї
статті, приймає рішення про
застосування арешту майна платника
податків, яке надсилається: платнику
податків з вимогою тимчасово зупинити
відчуження його майна; іншим особам, у
володінні, розпорядженні або
користуванні яких перебуває майно
такого платника податків, з вимогою
тимчасово зупинити його відчуження.

В п. 94.10 ст. 94 ПК України зазначено, що
арешт на майно може бути накладено
рішенням керівника контролюючого
органу (його заступника),
обґрунтованість якого протягом 96 годин
має бути перевірена судом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 183-3 КАС України
провадження у справах за зверненням
органів доходів і зборів при
здійсненні ними передбачених законом
повноважень здійснюється на підставі
подання таких органів щодо
підтвердження обґрунтованості
адміністративного арешту майна
платника податків.

Відповідно до ч. 5 ст. 183-3 КАС України суд
ухвалою відмовляє у прийнятті подання
у разі, якщо із поданих до суду
матеріалів вбачається спір про право.

Спір про право в контексті
розглядуваної норми має місце в разі,
якщо предметом спору є правовідносини,
існування яких є передумовою
виникнення підстав для застосування
спеціальних заходів, перелічених у ст.
183-3 КАС України.

Зокрема, спір про право наявний у разі,
коли платник податків висловлює
незгоду з рішенням податкового органу,
що було підставою для виникнення
обставин для внесення відповідного
подання. При цьому незгода платника
податків із рішеннями податкових
органів щодо застосування спеціальних
заходів, згаданих у статті - 183-3 КАС
України, може підтверджуватися не лише
зверненням із відповідним
адміністративним позовом. Суд може
встановити наявність спору також із
змісту заперечень платника податків,
стосовно якого внесено подання.
Зокрема, платник податків може
заперечувати розмір податкового боргу,
що стягується, або факт узгодження
податкових зобов'язань, з яких виник
податковий борг; склад майна, щодо
якого застосовується адміністративний
арешт; заперечувати наявність
податкового боргу, у зв'язку з яким
накладено адміністративний арешт, або
законність проведення перевірки,
недопущення до якої призвело до
застосування адміністративного
арешту, тощо.

Зазначена правова позиція викладена в
Листі Вищого адміністративного суду
України від 02.02.11 № 149/11/13-11.

В судовому засіданні представником
відповідача заперечувалась законність
проведення перевірки, призначеної
Наказом ДПІ у Бабушкінському районі
м. Дніпропетровська від
16.06.2014 р. № 16713. Поряд з цим, представник
відповідача зазначала про не отримання
спірного Наказу відповідачем, не
повідомлення відповідача про
проведення перевірки, що виключає
законність її проведення.

В даному випадку наявність спору про
право виявлена судом після відкриття
провадження за поданням, у зв'язку з чим
суд прийшов до висновку про
необхідність закриття провадження у
справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС
України. Оскільки провадження у
справах, порушених за поданням
податкових органів, поданим на
підставі ст. 183-3 КАС України, є окремим
видом судового провадження, відмінним
від загального (позовного), для цієї
категорії справ встановлюється
скорочений термін розгляду, суд не має
змоги всебічно і повно дослідити всі
обставини справи. Між сторонами
наявний спір про право, предметом цього
спору є правовідносини, існування яких
є передумовою виникнення підстав для
застосування спеціальних заходів, а
саме - адміністративного арешту майна
платника податків.

З огляду на вищевикладене, наявний між
сторонами спір про право унеможливлює
розгляд вимог заявника в порядку
звернення до суду з поданням.

Керуючись ст.ст. 157, 158-160, 165, 183-3 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження за поданням Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про
підтвердження обгрунтованості
застосування арешту - закрити.

Роз'яснити Державній податковій
інспекції у Бабушкінському районі
м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області право на
звернення до адміністративного суду з
тими самими вимогами в загальному
порядку.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги відповідно до ст. 186
України.

Повний текст ухвали складено
23.06.2014 р.

Суддя О.М.
Неклеса