Справа № 826/5821/14
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/5821/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Ісаєнко
Ю.А.;

суддів: Епель О.В.,
Федотова І.В.,

за участю секретаря:
Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 06 червня 2014 року у
адміністративній справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Віп Гард Плюс» до
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкового повідомлення -
рішення від 28 січня 2014 року №,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
позовом до Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про скасування податкового
повідомлення - рішення від 28 січня 2014
року №.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 06
червня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаною
постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу з підстав порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
в якій просить скасувати постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 06 червня 2014 року та ухвалити
нове судове рішення про відмову у
задоволенні позову.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив їх
задовольнити.

Представник позивача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги
посилаючись на те, що судом першої
інстанції було ухвалене законне та
обґрунтоване рішення, а підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено колегією суддів, посадовою
особою відповідача проведено
позапланову виїзну перевірку ТОВ «Віп
Гард Плюс» з питань правильності
нарахування, повноти сплати та
своєчасності внесення до бюджету
податку на додану вартість за серпень
2013 року по взаємовідносинах з ТОВ
«Перітус Альянс»; за наслідками
перевірки складено акт від 08.01.2014 року
№6/26-53-22-04-21/38307626.

Актом перевірки встановлено порушення
позивачем, зокрема, п. 198.6, п. 201.1, п. 201.2, п.
201.6, п. 201.7 ст. 201 ПК України, що призвело
до заниження податку на додану
вартість, що підлягає сплаті в бюджет
за серпень 2013 року на загальну суму
103633,00 грн.

В обґрунтування заниження податку на
додану вартість контролюючий орган
посилається на не підтвердження
реальності здійснення господарських
відносин із ТОВ «Перітус Альянс»,
оскільки актом ДПІ у Шевченківському
районі ГУ Міндоходів м. Києва «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Перітус Альянс» за період з
01.08.2013 року по 31.08.2013 року" встановлено
відсутність у вказаного контрагента у
серпні 2013 року господарської
діяльності, відсутність необхідних
умов для досягнення результатів
відповідної підприємницької,
економічної діяльності, в силу
відсутності управлінського або
технічного персоналу, оборотних
коштів, виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів при
значних обсягах реалізації товарів
(робіт, послуг) та встановлено
укладення нікчемних (недійсних)
цивільно - правових відносин та
проведення безтоварних операцій,
спрямованих на надання податкової
вигоди для третіх осіб з метою штучного
формування валових доходів, валових
витрат, податкового зобов'язання та
податкового кредиту.

28 січня 2014 року відповідачем винесено
податкове повідомлення - рішення
№, яким на підставі акту
перевірки за виявлені порушення
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 155450,00 грн., у
тому числі за основним платежем 103633,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями 51817,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що надані
позивачем документи підтверджують
фактичне здійснення господарських
операцій, а висновки акту перевірки не
знайшли свого підтвердження, тому
останнім правомірно сформовані дані
податкового обліку по господарських
операціях з зазначеним вище
контрагенту.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського
кодексу України, під господарською
діяльністю розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Частиною 2 ст. 3 цього Кодексу
передбачено, що господарська
діяльність, яка здійснюється для
досягнення економічних і соціальних
результатів та з метою одержання
прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може
здійснюватись і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська
діяльність).

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податку.

Водночас за відсутністю факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

При цьому, під час розгляду зазначеної
категорії справ необхідно звертати
особливу увагу на дослідження
реальності здійснення господарських
операцій платника податку, на підставі
яких таким платником були сформовані
дані податкового обліку та приймати на
підтвердження даних податкового
обліку лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Розглядаючи реальність господарських
операцій позивача з ТОВ «Перітус
Альянс», на підставі яких позивачем
було сформовано дані податкового
обліку, колегія суддів зазначає
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
між позивачем (замовник) та ТОВ
«Перітус Альянс» (виконавець) укладено
договір про надання послуг від 01 серпня
2013 року №08/2013-4, відповідно до якого
останній приймає на себе зобов'язання
по проведенню рекламної кампанії,
надання звіту і виконанню комплексу
робіт по розміщенню рекламних
зображень замовника (рекламних
плакатів) на спеціальних конструкціях
(щити 3х6 м), розташованих згідно
адресної програми і в строки, що
визначаються додатками. В додатках до
цього договору вказуються строки і
вартість робіт, період рекламної
кампанії та адреси розміщення
рекламних зображень.

Відповідно до п. 3.1.5 договору
виконавець зобов'язується протягом
п'яти робочих днів з дати початку
рекламної кампанії надати замовнику
фото - звіт про закінчення робіт по
розміщенню рекламних зображень. У
випадку недотримання виконавцем
строків надання фото - звіту датою
початку кампанії буде вважатися дата
надання виконавцем фото - звіту про
початок рекламної компанії.

Того ж дня між сторонами було укладено
додаток №1 до договору, в якому
визначено строки і вартість робіт,
період рекламної кампанії та адреси
розміщення рекламних зображень.

На підтвердження виконання вказаного
договору позивачем надано рахунки на
оплату, акти надання послуг та
податкові накладні, відповідно до яких
позивач отримав послуги реклами у
серпні 2013 року.

Проте, позивачем не надано на
підтвердження реальності отриманих
рекламних послуг фото - звіт про
закінчення робіт по розміщенню
рекламних зображень та фото - звіт про
початок рекламної кампанії, що не
уможливлює встановити початок
рекламної кампанії.

Окрім цього, позивачем також не
доведено зв'язок отриманих послуг з
власною господарською діяльністю.

Також, з наданих документів не можна
встановити який товар, послуги тощо
було предметом реклами, в актах надання
послуг та податкових накладних вказано
лише про послуги з реклами за серпень
2013 року.

Будь - яких інших доказів на
підтвердження реальності отриманих
послуг позивачем не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позивачем не доведено реальність
здійснення господарських операцій з
вищенаведеним контрагентом, на
підставі яких були сформовані дані
податкового обліку, відповідно надані
первинні документи не є належними
доказами у справі.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Колегія суддів зазначає, що наявність у
покупця належно оформлених документів,
які відповідно до Податкового кодексу
України необхідні для віднесення
певних сум до податкового кредиту,
зокрема, виданих виконавцем податкових
накладних, не є безумовною підставою
для формування податкового кредиту,
якщо податковий орган доведе, що
відомості в таких документах не
відповідають дійсності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що оскільки
фактичного здійснення господарських
операцій не було, тому позивачем
неправомірно сформовані дані
податкового обліку по господарським
операціям з ТОВ «Перітус Альянс».

Таким чином, колегія суддів вважає, що
контролюючим органом як суб'єктом
владних повноважень доведено, що
зазначений вище правочин не є реальним.

Тому, не підлягають задоволенню
позовні вимоги про скасування
податкового повідомлення - рішення від
28 січня 2014 року №.

Підставою для скасування судового
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення, відповідно
до пункту 1 та 4 статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції при
ухваленні постанови неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, порушено норми матеріального
права, в зв'язку з чим постанова суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нової постанови про відмову
у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві задовольнити.

Скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 06
червня 2014 року та ухвалити нову
постанову, якою у задоволенні позову
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

(Постанову у повному обсязі
складено 28.07.2014 року)

Головуючий суддя:
Ю.А. Ісаєнко

Суддя:
О.В. Епель

Суддя:
І.В. Федотов

Головуючий суддя

Ісаєнко Ю.А.

Судді:

Епель О.В.

Федотов І.В.