Справа № 826/8716/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 липня 2014 року № 826/8716/14
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Гарник К.Ю.
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції м.Києва
про визнання протиправними дій,
скасування постанови
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у місті Києві (далі по тексту -
відповідач) в якому просить суд:
визнати протиправним дії відповідача,
старшого державного виконавця
Дніпровського районного управління
юстиції м. Києва Рябця В.А. по винесенню
постанови про арешт боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, щодо майна, належного
ОСОБА_1 від 30 квітня 2014 року; постанову
про арешт боржника та оголошення
заборони на його відчуження, щодо
майна, належного ОСОБА_1 від 30 квітня 2014
року визнати недійсною та скасувати;
закрити виконавчі провадження,
винесені відносно ОСОБА_1 по
примусовому виконанні постанови № АА2
297900, виданої 18 січня 2014 року
Державтоінспекцією України.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 07 липня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, закінчено
підготовче провадження та призначено
до розгляду у судовому засіданні на 14
Вирішуючи питання дотримання строків
звернення із адміністративним позовом,
судом встановлено, що у відповідь на
запит від 21 травня 2014 року позивачем
2014 року лист Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у м. Києві
від про наявність постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 30 квітня 2014 року.
відтак, суд погоджується, що перебіг
строку звернення до суду починається 04
червня 2014 року та відповідно
закінчується 14 червня 2014 року.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Відділу державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві про визнання
протиправною та скасування постанови
нро арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 30
квітня 2014 року була здана на пошту 16
червня 2014 року, в понеділок, що є першим
робочим днем після останнього дня
строку, 14 червня 2014 року. Таким чином,
адміністративний позов ОСОБА_1 подано в
межах десятиденного строку,
встановленого статтею 181 Кодексу
адміністративного судочинства
У судовому засіданні 14 червня 2014 року
позивач підтримала позовні вимоги в
повному обсязі, просила суд
задовольнити адміністративний позов в
повному обсязі. Представник
відповідача заперечив проти
адміністративного позову, на вимогу
суду надав завірені належним чином
копії матеріалів спірного виконавчого
Керуючись приписами частини 4 статті 122
та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши можливість присутнім
учасникам судового розгляду у повній
мірі реалізувати свої процесуальні
права, та враховуючи відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
суд завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.
Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.
На виконанні у Відділі державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у місті
Києві знаходиться постанова ДАІ №
АА2297900 від 18 січня 2014 року про стягнення
з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 510,00 грн.
Відповідно, постановою Відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у місті Києві від 11 березня 2014
року відкрито виконавче провадження
№ 42450250 по примусовому виконанню
постанови ДАІ № АА2297900 від 18 січня 2014
Вищезазначеною постановою Боржнику -
ОСОБА_1 надано семиденний строк з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження для
добровільного виконання рішення, а
саме надання підтвердження про сплату
штрафу до ВДВС Дніпровського РУБ у
У подальшому, постановою Відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у місті Києві від 30 квітня 2014
року накладено арешт на все майно
Боржника - ОСОБА_1 в межах суми 510,00 грн.
та заборонено здійснювати відчуження
Не погоджуючись саме із вищевказаною
постановою Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у місті
Києві від 30 квітня 2014 року про арешт
майна та заборону його відчуження,
позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва.
Відповідно до статті 25 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.
Відповідно до статті 57 Закону України
«Про виконавче провадження» арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Аналіз статей 25 та 57 Закону України
«Про виконавче провадження» дає
підстави вважати, що державний
виконавець наділений повноваженнями
виносити постанову про арешт майна, з
метою забезпечення реального
виконання рішення, після закінчення
строку, встановленого для
добровільного виконання виконавчого
документу, та початку примусового
виконання цього рішення із стягненням
з боржника виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій,
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження», а також, за
заявою стягувача державний виконавець
одночасно з винесенням постанови про
відкриття виконавчого провадження
може накласти арешт на майно та кошти
боржника, про що виноситься відповідна
постанова.

В даному випаду, в матеріалах
виконавчого провадження № 42450250
відсутня заява стягувача про
накладення арешту на майно та кошти
боржника.

Зі змісту спірної постанови від 30
квітня 2014 року вбачається, що підставою
для арешту майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
є невиконання позивачем постанови ДАІ
у встановлений строку.

Відповідно до статті 25 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Відповідно до статті 31 Закону України
«Про виконавче провадження» копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження
(далі - документи виконавчого
провадження), що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Таким чином, в даному випадку, суду
належить встановити чи направлено
Боржник у встановленому порядку
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

Пунктом 4.1.1. Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 15 грудня
1999 року № 74/5, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України
15 грудня 1999 року за № 865/4158 (далі по
тексту - Інструкції № 74/5) встановлено,
що державний виконавець, починаючи
виконувати рішення, повинен
пересвідчитись, чи отримана боржником
копія постанови про відкриття
виконавчого провадження і чи здійснені
ним дії, спрямовані на добровільне
виконання рішення у встановлений
постановою строк.

Абзацом 27 пункту 2 Правил надання
послуг поштового зв'язку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 5 березня 2009 року №270, визначено, що
документом, який підтверджує надання
послуг поштового зв'язку, є
розрахунковий документ встановленої
відповідно до Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" форми та змісту (касовий чек,
розрахункова квитанція тощо).

З аналізу зазначеної норми вбачається,
що розрахунковий документ, виданий
поштовим відділенням, є доказом
надання (оплати) послуг поштового
зв'язку, проте він не дає можливості
суду перевірити вміст поштового
відправлення і не містить повної
адреси одержувача.

Вміст поштового відправлення містить
бланк опису вкладення, який згідно з
пунктом 61 Правил надання послуг
поштового зв'язку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 5 березня 2009 року №270, заповнюється
відправником у двох примірниках.
Працівник поштового зв'язку повинен
перевірити відповідність вкладення
опису, розписатися на обох його
примірниках і проставити відбиток
календарного штемпеля. Один примірник
опису вкладається до поштового
відправлення, другий видається
відправникові.

Відповідно до підпункту 3.1.2.2 Порядку
пересилання поштових відправлень,
затвердженого наказом Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" від 12 травня 2006 року
№ 211, визначено, що про прийняте для
пересилання рекомендоване поштове
відправлення відправнику видається
касовий чек або розрахункова
квитанція.

У розрахунковій квитанції
зазначається: порядковий номер
розрахункової квитанції; номер
поштового відправлення (через дріб
після номера квитанції), вид поштового
відправлення, особлива відмітка, якщо
рекомендоване відправлення подається
з повідомленням про вручення, з
відміткою "Судова повістка", "Вручити
особисто"; місце призначення; його маса;
сума плати за пересилання тощо. У
визначеному місці розрахункової
квитанції проставляється відбиток
календарного штемпеля. Касовий чек
повинен містити таку саму інформацію,
за виключенням номера розрахункової
квитанції.

З урахуванням викладеного, постанова
про відкриття виконавчого провадження
повинна направлялись на адресу
Боржника рекомендованим листом із
повідомленням про вручення не пізніше
наступного дня після відкриття
виконавчого провадження.

При цьому, належним доказом
направлення/отримання боржником
постанови про відкриття виконавчого
провадження є повідомлення про
вручення поштового відправлення,
квитанція про направлення та/або
конверт, що повернувся відправнику із
зазначенням причини повернення.

В даному випадку, відповідачем не
надано жодного доказу на підтвердження
направлення позивачу постанови про
відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, супровідний лист про
направлення постанови про арешт майна
боржника без пред'явлення фіскального
чеку, повідомлення про вручення
поштового відправлення або конверту,
що повернувся відправнику із
зазначенням причини повернення, не
можуть прийматись судом як належний
доказ повідомлення позивача про
відкриття виконавчого провадження.

За загальним правилом перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок, незалежно від того, який день
наступатиме після визначеної дати або
настання події - робочий, вихідний,
святковий чи інший неробочий день.
Строк, що визначається роками,
закінчується у відповідні місяць і
число останнього року цього строку.

Таким чином, строк на добровільне
виконання постанови ДАІ від 18 січня 2014
року № АА2297900 починається з
наступного дня після отримання
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

Враховуючи, що відповідачем не
доведено направлення на адресу
позивача постанови про відкриття
виконавчого провадження, твердження
про невиконання Боржником - ОСОБА_1
постанови ДАІ від 18 січня 2014 року №
АА2297900 у семиденний строк з моменту
отримання постанови про відкриття
виконавчого провадження є
неправомірним.

Відтак, враховуючи спростування
доводів, зазначених у спірній
постанові, позовна вимога про
скасування постанови Відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у місті Києві від 30 квітня 2014
року підлягає задоволенню.

При цьому, вимога про визнання
протиправними дій відповідача, на
думку суду, є необґрунтованою, оскільки
відповідача, в тому числі посадових
осіб органів виконавчої служби,
наділено повноваженнями щодо
накладення арешту на майно боржника та
заборони його відчуження. Тому,
посилання на неправомірність дій
старшого державного виконавця
Дніпровського районного управління
юстиції м. Києва Рябця В.А. по винесенню
постанови про арешт боржника та
оголошення заборони на його відчуження
є необґрунтованими.

Слід зазначити, що встановлення
підстав для скасування рішення органів
виконавчої служби, в даному випадку,
постанови про арешт майна боржника та
заборони його відчуження від 30 квітня
2014 року ВП № 42450250 не констатує
неправомірність дій державного
виконавця, тому адміністративний позов
в цій частині задоволенню не підлягає.

Разом з тим, вимога про закриття
виконавчого провадження ВП № 42450250 по
примусовому виконанню постанови № АА2
297900 від 18 січня 2014 року є безпідставною,
оскільки в цій частині право позивача
не порушене, позаяк відповідачем
питання про закриття виконавчого
провадження ще не вирішувалось, тому
дана вимога заявлена передчасно.

Як встановлено частиною 1 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Тобто, спірним правовідносинам, що
можуть бути предметом розгляду в
адміністративних справах, повинні бути
притаманні такі ознаки як порушення
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
що вчинені обов'язково у сфері
публічно-правових відносин.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
під поняттям адміністративний позов
визначено - звернення до
адміністративного суду про захист
прав, свобод та інтересів або на
виконання повноважень у
публічно-правових відносинах.

З огляду на приписи пункту 6 частини 1
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України, з урахуванням
частини 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, що відносяться до сфери
публічно-правових відносин та
порушують права, свободи та інтереси
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, крім випадків, коли
щодо таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Слід зазначити, що право на оскарження
в суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб гарантується кожному (в
тому числі юридичним особам) статтею 55
Конституції України.

Кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань.
Відповідно до частини 2 статті 124
Конституції України, юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Згідно зі статті 2 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" суд
здійснює правосуддя на засадах
верховенства права, забезпечує захист
гарантованих Конституцією України та
законами прав і законних інтересів
юридичних осіб. Частиною 3 статті 3
вказаного Закону встановлено, що
судова система забезпечує доступність
правосуддя для кожної особи в порядку,
встановленому Конституцією України та
законами.

Відповідно до частини 1 статті 6 цього ж
Закону усім суб'єктам правовідносин
гарантується захист їх прав і законних
інтересів незалежним і неупередженим
судом.

Зазначений принцип полягає у захисті
порушеного права від порушення, що вже
відбулося, тобто в наявності
матеріально - правового інтересу
позивача відносно дій (бездіяльності)
суб'єкта владних повноважень.

Матеріали виконавчого провадження не
містять підтвердження сплати штрафу в
сумі 510,00 грн. згідно постанови
ДАІ № АА2297900 від 18 січня 2014 року, що
слугувало б підставою для закриття
виконавчого провадження.

Також, позивачем не надано доказів
звернення до Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у місті
Києві із заявою про закриття
виконавчого провадження із
обґрунтуванням позиції, яка зазначена
у позові, та отримання відмови у його
закритті. Відтак, позивачем не доведено
порушення його прав чи інтересів у
сфері публічно-правових відносин, а
тому вимога про закриття виконавчого
провадження не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, відповідачем не
доведено правомірність винесення
оскаржуваної постанови з урахуванням
вимог, встановлених частиною другою
статті 19 Конституції України та
частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

2.Визнати протиправною та скасувати
постанову Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у місті
Києві про арешт майна боржника та
заборону його відчуження від 30 квітня
2014 року ВП № 42450250.

3.В решті вимог відмовити.

4.Судові витрати в сумі 24,36 грн.
присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок
Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленими статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник