Справа № 2270/6157/12
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року м. Київ
К/9991/78467/12

К/9991/78686/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головчук С.В.,
Ємельянової В.І., Мойсюка М.І.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України у м.
Хмельницькому, третя особа: Головне
управління Державної казначейської
служби України у Хмельницькій області
про визнання дій неправомірними та
стягнення грошових коштів, за
касаційними скаргами Управління
Пенсійного фонду України у м.
Хмельницькому та Головного управління
Державної казначейської служби
України у Хмельницькій області на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 2 жовтня 2012
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 20 листопада 2012 року, -

у с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року позивач звернувся з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України у м. Хмельницькому (далі - УПФ,
ПФУ), третя особа - Головне управління
Державної казначейської служби
України у Хмельницькій області (далі -
ДКУ) про визнання неправомірними дій та
стягнення 9540,99 грн. сплаченого збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування при відчуженні легкового
автомобіля. В обґрунтування позовних
вимог ОСОБА_4 зазначав, що під час
придбання легкового автомобіля марки
«Wolkswagen Caravelle» ним було сплачено вказану
суму коштів, що суперечить пункту 7
статті 1 Закону України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» від 26 червня 1997 року №
400/97-ВР (далі - Закон № 400/97-ВР), а тому
просив її стягнути з Державного
бюджету України.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від
2 жовтня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 20 листопада
2012 року позовні вимоги задоволено
частково, стягнуто з Державного
бюджету України зазначену суму і
судові витрати, в решті позову
відмовлено.

У касаційній скарзі УПФ та ДКУ,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просять їх
рішення скасувати та відмовити в
позові.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційних скарг, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарг з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суди, на
підставі наявних у справі даних
встановили і правильно виходили із
засад пріоритетності законів над
підзаконними нормативно-правовими
актами, зокрема пункту 7 статті 1 Закону
№ 400/97-ВР, яким визначено, що платником
спірного збору є відчужувач легкового
автомобіля (продавець), над пунктом 12
Порядку сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
окремих видів господарських операцій,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 3 листопада 1998
року № 1740 (далі - Порядок), яким суб'єкт
сплати цього ж збору визнається
покупець транспортного засобу.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
позивач під час придбання у червні 2012
року автомобіля марки «Wolkswagen Caravelle» і
реєстрації його у відділі ДАІ сплатив
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування в розмірі 9540,99 грн. Така
сплата передбачена пунктом 12
зазначеного Порядку.

За правилами частини третьої статті 3
Закону № 400/97-ВР платники збору при
відчуженні легкових автомобілів
сплачують цей збір на рахунки з обліку
коштів спеціального фонду державного
бюджету, відкриті в управліннях
Державного казначейства в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі. Ці кошти в
установленому порядку зараховуються
до спеціального фонду державного
бюджету і використовуються згідно із
законом про Державний бюджет України.

Так, механізм повернення коштів,
помилково зарахованих до державного
бюджету, закріплено у Порядку
повернення коштів, помилково або
надміру зарахованих до державного та
місцевих бюджетів, затвердженому
наказом Державного казначейства
України від 10 грудня 2002 року № 226
(чинному на час виникнення спірних
відносин), пунктами 3, 5 якого
передбачено, що повернення помилково
або надміру зарахованих до бюджету
платежів у національній валюті
здійснюється органами Державного
казначейства України з відповідних
рахунків, відкритих в цих органах, за
поданням органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету або
поданням платника податків, зборів
(обов'язкових платежів)

Постановою Кабінету Міністрів
України «Деякі питання ведення обліку
податків і зборів (обов'язкових
платежів) та інших доходів бюджету» від
16 лютого 2011 року № 106 з огляду на коди
бюджетної класифікації, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 14 січня 2011 року № 11, органом, який
забезпечує здійснення постійного
контролю за правильністю та
своєчасністю надходження до
державного бюджету збору під час
набуття права власності на легкові
автомобілі, а також ведення обліку
таких платежів у розрізі платників з
метою забезпечення повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
державного бюджету, визначено
Пенсійний фонд України.

При цьому частиною другою статті 72
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV
закріплено правило, згідно з яким кошти
Пенсійного фонду України не
включаються до складу Державного
бюджету України та використовуються
відповідно до частини першої статті 73
цього Закону на виплату пенсій, надання
соціальних послуг, передбачених цим
Законом; фінансування
адміністративних витрат, пов'язаних з
виконанням функцій, покладених на
органи Пенсійного фонду України;
оплату послуг з виплати та доставки
пенсій; формування резерву коштів
Пенсійного фонду України.

Враховуючи наведене, суди дійшли
правильного висновку, що збір,
помилково зарахований до спеціального
фонду державного бюджету внаслідок
сплати особою, яка не є суб'єктом цього
збору, не підлягає стягненню із
контролюючого органу - Пенсійного
фонду України, оскільки такий спосіб
відновлення порушеного права
суперечить встановленому
законодавством порядку повернення
помилково сплачених чи зарахованих до
бюджету обов'язкових платежів, і
правомірно стягнув такий збір з
Державного бюджету України.

Виходячи з наведеного, рішення судів
відповідають дійсним обставинам
справи, нормам матеріального і
процесуального права, судовій
практиці. Доводи касаційних скарг їх
висновків не спростовують, такі
ґрунтуються на помилковому
трактуванні правових норм, а тому
підстав для скасування судових рішень
колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Управління
Пенсійного фонду України у
м. Хмельницькому та Головного
управління Державної казначейської
служби України у Хмельницькій області
відхилити, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 2
жовтня 2012 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 20 листопада 2012 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.В. Головчук

В.І. Ємельянова

М.І. Мойсюк