Справа № 813/3868/14
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/3868/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого - судді Сидор Н.Т.,
за участі секретаря судового засідання
представника позивача Ковби В.А.,
представника відповідача Іванського
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю Науково -
виробнича фірма «Орус» до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення,
Товариство з обмеженою
відповідальністю Науково - виробнича
фірма «Орус» звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
Позов мотивований, ти що прийняте
відповідачем податкове
повідомлення-рішення є протиправне з
тих причин, що податковий орган
поверхнево провівши перевірку
податкової звітності позивача, а саме
декларації з податку на додану
вартість, необґрунтовано зробив
висновок про завищення податкового
кредиту, в той час як з додатку
долученого до поданої декларації
вбачалось протилежне.
В судовому засідання представник
позивача проти позову заперечив,
покладаючись на підстави зазначені в
позові, просив такий задовольнити
Представник відповідача проти позову
заперечив, подав суду письмові
заперечення, в котрих зазначає, що
рішення прийнято правомірно, підстав
для скасування такого немає, оскільки
при перевірці поданої позивачем
декларації вбачалось завищення сум
податкового кредиту, а відтак
донарахування податкового
зобов'язання є правомірне.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представників сторін, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги є обґрунтованими та підлягають
до задоволення з таких підстав.

ТзОВ «Орус» зареєстровано як юридичну
особу у встановлену законом порядку
15.11.2005 року та присвоєно
ідентифікаційний код 19339942.

20.01.2014 року позивач за допомогою
засобів ІТ було подано податкову
декларацію з податку на додану
вартість за грудень 2013 року з
додатками.

20.02.2014 року ДПІ у Шевченківському
районі м. Львова проведено камеральну
перевірку податкової звітності з
податку на додану вартість за грудень
2013 року результат проведення котрої
оформлено актом від 20.02.2014 року
№45/13/-07-22-10/19339942, в котрому встановлено
порушення п.п.200.1, 200.2 ст.200 та п.199.4, ст.199
ПК України п.4.1 розділу 5 Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
25.11.2011 року №1492 , що призвело до
заниження податкового зобов'язання по
ПДВ за грудень 2013 року у сумі 42546 грн.

Проведеною перевіркою встановлено, що
в рядку 16.4 «коригування податкового
кредиту у зв'язку з перерахунком частки
використання товарів/послуг,
необоротних активів в оподатковуваних
операціях» декларації з податку на
додану вартість за грудень 2013 року
позивач переніс суму коригувань
податкового кредиту в розмірі 21297 грн
зі знаком «+»(плюс), в той час як в
додатку №7 «Перерахунок частки
використання товарів/послуг та
необоротних активів в оподатковуваних
операціях» до декларації з податку на
додану вартість за грудень 2013 року
відображено коригування сум
податкового кредиту за грудень 2013 року
в сумі 21297 грн, зі знаком «-» (мінус).

А відтак, податковий орган дійшов до
висновку, що збільшується сума за
результатом звітного періоду, що
підлягає сплаті платником податку до
бюджету у розмірі 42546 грн.

На підставі акту перевірки від 20.02.2014
року №45/13/-07-22-10/19339942 податковим органом
винесено оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, котрим позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з ПДВ на загальну суму 63819 грн, в тому
числі за основним платежем - 42546 грн, за
штрафними (фінансовими)санкціями - 21273
грн.

Позивачем було реалізовано право
адміністративної процедури оскарження
винесеного податкового
повідомлення-рішення, проте
позитивного результату для нього не
настало, оскаржуване рішення
податковим органом залишено в силі.

Не погоджуючись з прийнятим ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова
податковим повідомленням-рішенням
позивач оскаржив його до суду.

Вирішуючи спір суд виходить з
наступного.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПК України
податкова декларація, розрахунок (далі
- податкова декларація) - документ, що
подається платником податків (у тому
числі відокремленим підрозділом у
випадках, визначених цим Кодексом)
контролюючому органу у строки,
встановлені законом, на підставі якого
здійснюється нарахування та/або сплата
податкового зобов'язання, чи документ,
що свідчить про суми доходу,
нарахованого (виплаченого) на користь
платників податків - фізичних осіб,
суми утриманого та/або сплаченого
податку.

Згідно пп. 203.1, 203.2 ст. 203 ПК України
податкова декларація подається за
базовий звітний (податковий) період, що
дорівнює календарному місяцю, протягом
20 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця. Платник податку
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого
пунктом 203.1 цієї статті для подання
податкової декларації.

Судом встановлено, що позивач подав
декларацію з податку на додану
вартість за грудень 2013 року 20.01.2014 року,
тобто в строки визначені зазначеними
вище нормами.

У відповідності до абзацу 3 п.46.1 ст.46 ПК
України додатки до податкової
декларації є її невід'ємною частиною.

Складення та подання декларації
здійснюється згідно Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
25.11.2011 року №1492 (надалі-Порядок №1492 ).

Так, у відповідності з абзацом 3 п. 13
Порядку №1492, передбачено, що у складі
декларації подаються передбачені цим
Порядком додатки (у разі заповнення
даних у відповідних рядках декларації)
та копії записів у реєстрах виданих та
отриманих податкових накладних.

Згідно п.п. 14.7 п. 14 Порядку №1492
додатками до декларації зокрема, є
розрахунок (перерахунок) частки
використання товарів/послуг,
необоротних активів в оподатковуваних
операціях (Д7) (додаток 7).

Пунктом 15 передбачено, що додатки,
зокрема додаток 7, подаються до
декларацій 0110/0121 - 123/0130/0140 за наявності
подій, які підлягають відображенню у
таких додатках.

З поданої позивачем декларації
вбачається, що така є декларацією
загальною, про що свідчить відмітка
проставлена в рядку 0110.

Судом також встановлено, що і не
заперечується відповідачем, що до
поданої декларації з податку на додану
вартість за грудень 2013 року позивач
окрім реєстру виданих та отриманих
податкових накладних від 20.01.2014 року №
90829, долучив також і розрахунок
(перерахунок) частки використання
товарів/послуг, необоротних активів в
оподатковуваних операціях (Д7) (додаток
7) від 20.01.2014 року № 956.

Пункт 192.1. ст. 192 ПК України говорить, що
якщо після постачання товарів/послуг
здійснюється будь-яка зміна суми
компенсації їх вартості, включаючи
наступний за постачанням перегляд цін,
перерахунок у випадках повернення
товарів/послуг особі, яка їх надала, або
при поверненні постачальником суми
попередньої оплати товарів/послуг,
суми податкових зобов'язань та
податкового кредиту постачальника та
отримувача підлягають відповідному
коригуванню.

Відповідно до пп. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192 ПК
України, якщо внаслідок такого
перерахунку відбувається зменшення
суми компенсації на користь платника
податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує
суму (загальну суму податку на додану
вартість) податкових зобов'язань за
результатами податкового періоду,
протягом якого був проведений такий
перерахунок, та надсилає отримувачу
розрахунок коригування податку;

б) отримувач відповідно зменшує суму
податкового кредиту за результатами
такого податкового періоду в разі, якщо
він зареєстрований як платник податку
на дату проведення коригування, а також
збільшив податковий кредит у зв'язку з
отриманням таких товарів/послуг.

Згідно п. 192.3 ст. 193 ПК України результат
перерахунку податкових зобов'язань і
податкового кредиту постачальника та
отримувача відображається у складі
податкової декларації за звітний
податковий період у порядку,
визначеному центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує, державну
податкову і митну політику.

Відповідно до п. 4.5 Порядку №1492
коригування податкового кредиту
відображається у рядку 16.

Згідно пп. 4.5.4. Порядку у рядку 16.4
відображається коригування
податкового кредиту у зв'язку з
перерахунком частки використання
товарів/послуг, необоротних активів в
оподатковуваних операціях виходячи з
фактичних обсягів проведених протягом
року оподатковуваних та
неоподатковуваних операцій.

Такий перерахунок здійснюється
платником податку за підсумками
календарного року. У разі зняття з
обліку платника податку, у тому числі
за рішенням суду, перерахунок частки
здійснюється виходячи з фактичних
обсягів оподатковуваних та
неоподатковуваних операцій,
проведених з початку поточного року до
дати зняття з обліку.

Перерахунок частки використання
товарів/послуг в оподатковуваних
операціях виходячи з фактичних обсягів
проведених протягом року
оподатковуваних та неоподатковуваних
операцій здійснюється у порядку та за
формою згідно з таблицею 2 "Перерахунок
частки використання товарів/послуг та
необоротних активів в оподатковуваних
операціях" (Д7) (додаток 7).

Результати перерахунку сум
податкового кредиту відображаються у
податковій декларації за останній
звітний (податковий) період року. У разі
зняття з обліку платника податку, у
тому числі за рішенням суду,
коригування відображається платником
податку у податковій декларації
останнього податкового періоду, коли
відбулося зняття з обліку.

Перерахунок частки використання
необоротних активів в оподатковуваних
операціях здійснюється за підсумками
одного, двох і трьох календарних років,
що настають за роком, в якому вони
почали використовуватись (введені в
експлуатацію), у порядку і за формою
відповідно до таблиці 3 "Перерахунок
частки використання необоротних
активів в оподатковуваних операціях"
(Д7) (додаток 7).

Результати перерахунку сум
податкового кредиту відображаються у
податковій декларації за останній
звітний (податковий) період року. У разі
зняття з обліку платника податку, у
тому числі за рішенням суду,
коригування відображається платником
податку у податковій декларації
останнього податкового періоду, коли
відбулося зняття з обліку.

Згідно пп. 4.5.5. Порядку №1492 суми
податку, сплачені (нараховані) у
вартості товарів/послуг, необоротних
активів, що не були включені до складу
податкового кредиту, та/або з яких були
визначені податкові зобов'язання
відповідно до пункту 198.5 статті 198
розділу V Кодексу, у разі якщо такі
товари/послуги, необоротні активи
починають використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності, у тому числі
переведення невиробничих необоротних
активів до складу виробничих
необоротних активів, можуть бути
включені до податкового кредиту на
підставі бухгалтерської довідки.

Така довідка має бути складена згідно
із податковими накладними, митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
розділу V Кодексу, які є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту, з
урахуванням норм пункту 198.6 статті 198
розділу V Кодексу, та містити вичерпний
їх перелік.

Як вбачається з додатку №7 розрахунок
(перерахунок) частки використання
товарів/послуг, необоротних активів в
оподатковуваних операціях від 20.01.2014
року № 956 до декларації по ПДВ за
грудень 2013 року, то у ньому відображено
корегування податкового кредиту за
грудень 2013 року в сумі 21297 грн з знаком
«-» мінус.

З рядка 16.4 декларації за грудень 2013
року з ПДВ сума коригування позивачем
відображена зі знаком «+» сумі 21297 грн.

З тих мотивів що у рядку 16.4 поданої
позивачем декларації зазначено суму
21297 грн, без знаку мінус відповідач
прийняв оскаржуване рішення.

Суд з таким підходом відповідача не
може погодитись з наступних мотивів.

Відповідно до п.п. 4.1.4. п. 4.1 ст. 4 ПК
України діє презумпція правомірності
рішень платника податку у випадку, якщо
норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків або
контролюючих органів, внаслідок чого є
можливість прийняти рішення на користь
як платника податків, так і
контролюючого органу.

Так дійсно у рядку 16.4 декларації
проставлено суму 21297 грн, без знаку
мінус, що може свідчити про завишення
податкового кредиту, оскільки саме в
цьому рядку відображаються результати
перерахунку сум податкового кредиту,
однак долучення додатку №7
відбувається у випадку настання події
які підлягають відображенню у таких
додатках, а й відповідно факт долучення
Д7 до декларації з ПДВ є абсолютним
очевидним фактом того, що відбулось
коригування податкового кредиту, а й
більше того як це вбачається з змісту
додатку №7 то позивач зменшив суму
податкового кредиту, а також те що
такий додаток в цій ситуації
відповідно до статті 46 ПК України є
невід'ємною частиною податкової
декларації, котра в сукупності з ним
повинна бути досліджена як одне ціле, і
за таких обставин відповідач повинен
був прийняти рішення на користь
платника, адже з Д7 однозначно
вбачалось що завишення податкового
кредиту не мало місця, оскільки в
такому відображена сума 21297 грн. зі
знаком мінус «-», однак відповідач по
при це виходив лише з даних рядка 16.4
декларації, не досліджуючи даних
зазначених у додатку 7.

А отже, оскільки як факт долучення так і
зі зміст Д7 свідчить про те, що
відбулось коригування податкового
кредиту, а й більш за це позивач не
збільшив сум податкового кредиту, а
навпаки, так як в ньому було
відображено його зменшення, але аж ніяк
не збільшення на таку суму, та такий
додаток є невід'ємною частиною
декларації, а відтак, не взяття його до
уваги є неможливе, чого не зроблено
відповідачем, дають суду підстави
вважати, що при прийнятті
оскаржуваного рішення відповідачем
проявлено поверхневий, однобічний,
одностайний без з'ясування усіх
істотних обставин підхід, оскільки за
обставин, що склались відповідач
повинен був згідно ст. 4 ПК України
прийняти рішення на користь платника
податку, а це у сукупності в свою чергу
дає змогу суду рішення відповідача
вважати протиправним.

Більше того, п. 3 Порядку №1492
передбачено подання копії записів у
реєстрах виданих та отриманих
податкових накладних в електронному
вигляді, оскільки це вимагається
пунктом 201.15 статті 201 розділу V Кодексу.
І як свідчить наявність оскаржуваного
рішення, то при дослідженні декларації
позивача такі взяті до уваги не були,
хоча вони і були додатковим основним
аргументом відображеного в додатку № 7
корегування податкового кредиту, а
саме свідчили про заниження, а не про
збільшення сум такого.

З декларації з ПДВ за грудень 2013 року
вбачається, що позивач вирахував суму
податкового кредиту у розмірі 158 435 грн,
та сплатив ПДВ до бюджету на суму 65738
грн, що підтверджується платіжним
дорученням №102 від 30.01.2014 року, що у свою
чергу є свідченням того, що збільшення
податкового кредиту, а й відповідно
заниження податкового зобов'язання не
мало місця, так як сплачена сума
випливала з даних скорегованого
податкового кредиту та відображена
була як сума, котра підлягала сплаті до
бюджету.

Посилання відповідача, що дана сума
сплачена на інший розрахунковий
рахунок не береться судом до уваги,
оскільки проведеною перевіркою
податкової звітності з ПДВ за грудень
2013 року відповідач не встановив не
сплати зазначеного податку, так як саме
правомірність нарахування та сплати
позивачем була предметом перевірки по
зазначеному податку, дане питання
відповідача підняте лише під час
судового розгляду, та не може бути
предметом дослідження в даному спорі, а
більше того, й ставитись у вину
позивачу.

При вирішенні даного спору, суд вважає
за доцільне дати оцінку спірного
рішення, виходячи з принципу
пропорційності, який є
загальноправовим принципом,
спрямованим на забезпечення у
правовому регулюванні розумного
балансу приватних і публічних
інтересів, відповідно до якого цілі
обмежень прав мають бути істотними, а
засоби їх досягнення обґрунтованими і
мінімально обтяжливими для осіб, чиї
права обмежуються, та дозволяє досягти
розумного співвідношення між цілями
державного впливу та засобами їх
досягнення.

Отже, принцип пропорційності являє
собою загальний, універсальний принцип
права, який вимагає співрозмірного
обмеження прав та свобод людини для
досягнення публічних цілей.

17 липня 1997 року Верховна Рада України
ратифікувала Європейську конвенцію
про захист прав людини та основних
свобод (далі - Конвенція).

Європейський суд з прав людини
перевірку та забезпечення
справедливої збалансованості
інтересів людини з інтересами
(потребами) суспільства вважає одним з
основних засобів забезпечення
правомірності відносин «людина -
держава».

Аналіз практики Європейського суду з
прав людини свідчить про те, що цей
принцип пов'язаний насамперед із
проблемою правомірностей обмежень
прав людини.

Завдяки діяльності суду в праві
Конвенції щодо кожного з прав людини
склалися критерії припустимого
втручання держави, засновані на
принципі пропорційності, унаслідок
чого він набуває універсального
значення. При цьому такі критерії
стосуються як нормативно-правових, так
і індивідуально-правових заходів.

При встановлені обмежень має
зберігатися сутність суб'єктивного
громадянського права, що здійснюється
на розсуд особи, якщо це не йде у розріз
з важливими суспільними інтересами та
правами інших уповноважених осіб.

Вимога мінімальності
державно-правового впливу на суспільні
відносини означає, що засоби повинні
бути якнайменш обтяжливими для
суб'єктів права. В умовах правової
держави заборона надмірного
державного втручання у свободу особи
розглядається як аксіоматична вимога:
держава має право обмежувати право
людини тільки тоді, коли це дійсно
необхідно, і тільки в такому обсязі, в
якому її заходи будуть співмірними з
поставленою метою. Іншими словами, у
цій сфері проголошується і діє принцип
пропорційності (розмірності,
адекватності).

Даючи оцінку оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
через призму принципу пропорційності,
суд дійшов висновку, що відповідач
використав надані йому повноваження
щодо видачі оскаржуваного рішення без
дотримання балансу між суспільними
інтересами та правом позивача. За
відсутності об'єктивних підстав для
винесення оскаржуваного рішення, за
відсутності однозначних аргументів
заниження ПДП та за наявності
достатніх доказів протилежного
висновкам відповідача, а відтак
податкове повідомлення-рішення такого
змісту є неспіврозмірним з метою,
котрої мав намір досягнути відповідач
та шкодою, котра може бути завдану
позивачу.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно до ч. 3 ст. 86 КАС України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Положення ст. 9 КАС України передбачає,
що суди при вирішенні справи керуються
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього
Кодексу. В адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації.

Всупереч наведеним вимогам
відповідач не довів правомірності
прийнятого ним спірного рішення з
урахуванням всіх встановлених
фактичних обставин та вимог
законодавства.

Сукупність вищенаведених
встановлених обставин справи дає суду
підстави визнати позовні вимоги
обґрунтованими, доведеними
матеріалами справи, і такими, що
підлягають до задоволення.

Щодо понесених позивачем судових
витрат, то відповідно до вимог ст. 94 КАС
України такі присуджуються йому з
державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с
т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення прийняте,
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області, від 06.03.2014 року №
/3250.

Стягнути з державного бюджету
України на користь товариства з
обмеженою відповідальністю Науково -
виробнича фірма «Орус» (79069, м. Львів,
вул. Шевченка, 317,Б, )
судові витрати у розмірі 182,70 грн. (сто
вісімдесят дві грн. 70 коп.)

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.
Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання повного
тексту постанови.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано.

Повний текст постанови складено
та підписано 24.07.2014 року.

Суддя
Сидор Н.Т.