Справа № 2а-43/10
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" липня 2014 р. м. Київ
К/800/15285/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Щвець В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в Казанківському районі
Миколаївської області про перерахунок
пенсії за касаційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
Казанківському районі Миколаївської
області на постанову Новобузького
районного суду Миколаївської області
від 07 жовтня 2010 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просив визнати дії Управління
Пенсійного фонду України в
Казанківському районі Миколаївської
області щодо відмови в призначенні
пенсії за ст. 50-1 Закону України «Про
прокуратуру» неправомірними та
зобов'язати нарахувати пенсію за
вислугою років.

Постановою Новобузького районного
суду Миколаївської області від 07
жовтня 2010 року адміністративний позов
задоволено.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року залишено без змін постанову
Новобузького районного суду
Миколаївської області від 07 жовтня 2010
року.

Управління Пенсійного фонду України в
Казанківському районі Миколаївської
області не погодилась з постановою
Новобузького районного суду
Миколаївської області від 07 жовтня 2010
року та ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року, і звернулось до суду з касаційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення судів попередніх інстанцій та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення норм матеріального права, що
призвело до ухвалення незаконних
судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
прийшов до висновку про залишення
касаційної скарги без задоволення з
таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

01 квітня 2009 року позивач звернувся до
УПФУ в Казанківському районі
Миколаївської області із заявою про
призначення йому пенсії за вислугою
років на підставі Закону України «Про
прокуратуру».

Разом з тим, 01 липня 2009 року Пенсійним
фондом у задоволенні заяви ОСОБА_4 було
відмовлено, у зв'язку з відсутністю 20-ти
річного стажу роботи, що дає право на
призначення пенсії за вислугою років
на підставі Закону України «Про
прокуратуру», з посиланням на те, що у
позивача не достатньо вислуги років
для призначення пенсії.

Не погоджуючись з вказаною відмовою,
ОСОБА_4 звернувся до суду за захистом
своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції, з яким погодився
Одеський апеляційний адміністративний
суд дійшли висновку про те, що
відповідач помилково тлумачив
положення ст. 50-1 Закону України «Про
прокуратуру» та необґрунтовано не
прийняв до уваги при прийнятті рішення
щодо відмови у призначенні пенсії, те
що позивач є учасником бойових дій,
проходив строкову службу в Збройних
Силах України колишнього СРСР, за
рішенням Уряду СРСР проходив службу в
Демократичній Республіці Афганістан,
де на той час велися бойові дії.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції повністю
погоджується з висновками судів, на
підставі наступного.

Відповідно до частини 1 статті 50-1
Закону України «Про прокуратуру»
прокурори і слідчі зі стажем роботи не
менше 20 років, у тому числі зі стажем
роботи на посадах прокурорів і слідчих
прокуратури не менше 10 років, мають
право на пенсійне забезпечення за
вислугу років незалежно від віку.

Частиною 5 статті 50-1 Закону України
«Про прокуратуру» встановлено, що до
20-річного стажу роботи, що дає право на
пенсію за вислугою років,
зараховується час роботи на
прокурорських посадах, перелічених у
статті 56 цього Закону, в тому числі у
військовій прокуратурі, стажистами в
органах прокуратури, слідчими, суддями,
на посадах начальницького складу
органів внутрішніх справ, офіцерських
посадах Служби безпеки України,
посадах державних службовців, які
займають особи з вищою юридичною
освітою, в науково-навчальних закладах
Генеральної прокуратури України
працівникам, яким присвоєно класні
чини, на виборних посадах у державних
органах, на посадах в інших
організаціях, якщо працівники, що мають
класні чини, були направлені туди, а
потім повернулися в прокуратуру,
строкова військова служба, половина
строку навчання у вищих юридичних
навчальних закладах, частково
оплачувана відпустка жінкам по догляду
за дитиною до досягнення нею трьох
років.

Законодавство колишнього СРСР і чинне
законодавство України передбачають
зарахування періоду проходження
військової служби до різних видів
трудового стажу, а також пільгове
(кратне) обчислення цього періоду
військовослужбовцям, які за рішенням
Уряду СРСР проходили військову службу
в державах, де в той час велися бойові
дії, для зарахування до стажу роботи, що
дає право на призначення та отримання
різних видів пенсій і соціальних
виплат.

Зокрема, Законом СРСР «Про загальний
військовий обов'язок» від 12 липня 1967
року № 1950-VII і Положенням про пільги для
військовослужбовців,
військовозобов'язаних, осіб,
звільнених з військової служби у
відставку, та їх сімей, затвердженим
постановою Ради Міністрів СРСР від 17
лютого 1981 року № 193, було передбачено
зарахування часу перебування громадян
на дійсній військовій службі у
Збройних Силах СРСР до загального
трудового стажу, безперервного
трудового стажу та стажу роботи за
спеціальністю.

Спільною постановою Центрального
Комітету КПРС та Ради Міністрів СРСР
«Про пільги військовослужбовцям,
робітникам та службовцям, що
знаходяться у складі обмеженого
контингенту радянських військ на
території Демократичної Республіки
Афганістан, та їхнім сім'ям» від 17 січня
1983 року № 59-27 було передбачено
зарахування до вислуги років для
призначення пенсії, один місяць служби
за три місяці часу служби на території
Демократичної Республіки Афганістан
військовослужбовцям, що прослужили
встановлений строк служби в цій країні,
а тим, хто отримав поранення, контузії,
каліцтво або захворювання - незалежно
від строку служби, і часу безперервного
перебування у зв'язку з цим на
лікуванні в лікувальних закладах.

Постановою Верховної Ради України «Про
порядок тимчасової дії на території
України окремих актів законодавства
Союзу РСР» від 12 вересня 1991 року №
1545-ХІІ встановлено, що до прийняття
відповідних актів законодавства
України на території республіки
застосовуються акти законодавства
Союзу РСР з питань, які не врегульовані
законодавством України, за умови, що
вони не суперечать Конституції і
законам України.

У частині 1 статті 2 Закону України «Про
військовий обов'язок і військову
службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII
зазначено, що час проходження
військової служби зараховується
громадянам України до їх страхового
стажу, стажу роботи, стажу роботи за
спеціальністю, а також до стажу
державної служби.

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 5 листопада 1991 року №
1788-XII передбачено, що військова служба
у складі діючої армії у період бойових
дій, у тому числі при виконанні
інтернаціонального обов'язку, а також
перебування в партизанських загонах і
з'єднаннях зараховується до стажу
роботи на пільгових умовах у порядку,
встановленому для обчислення строків
цієї служби при призначенні пенсій за
вислугу років військовослужбовцям.

Згідно зі статтею 17-1 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року
№ 2262-XII порядок обчислення вислуги
років та визначення пільгових умов
призначення пенсій особам, які мають
право на пенсію за цим Законом,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 6
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII
учасниками бойових дій визнаються:
військовослужбовці Радянської Армії,
Військово-Морського Флоту, Комітету
державної безпеки, особи рядового,
начальницького складу і
військовослужбовці Міністерства
внутрішніх справ колишнього Союзу РСР
(включаючи військових та технічних
спеціалістів і радників), працівники
відповідних категорій, які за рішенням
Уряду колишнього Союзу РСР проходили
службу, працювали чи перебували у
відрядженні в державах, де в цей період
велися бойові дії, і брали участь у
бойових діях чи забезпеченні бойової
діяльності військ (флотів). Перелік
таких держав, періоди бойових дій у них
та категорії працівників визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Як зазначено у пункті 2 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
організаційні заходи щодо
застосування Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 8 лютого 1994
року № 63 та затвердженому нею Переліку
держав і періодів бойових дій на їх
території, бойові дії в Афганістані,
під час яких йому надавалася допомога
за участю військовослужбовців
Радянської Армії, Військово-Морського
Флоту, Комітету державної безпеки та
осіб рядового, начальницького складу і
військовослужбовців Міністерства
внутрішніх справ колишнього Союзу РСР,
військовослужбовців Збройних Сил,
Служби безпеки, Служби зовнішньої
розвідки, інших військових формувань,
осіб рядового та начальницького складу
органів внутрішніх справ проходили в
період із квітня 1978 року по грудень 1989
року.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету
Міністрів України «Про порядок
обчислення вислуги років, призначення
та виплати пенсій і грошової допомоги
особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей» від 17
липня 1992 року № 393 до вислуги років
зараховується, зокрема, дійсна
військова служба у Радянській Армії та
Військово-Морському Флоті,
прикордонних, внутрішніх, залізничних
військах, в органах державної безпеки
та інших військових формуваннях
колишнього СРСР, а також служба в
органах внутрішніх справ колишнього
СРСР та інші види служби і періоди
роботи, які відповідно до
законодавства колишнього СРСР
зараховувалися до вислуги років для
призначення пенсій
військовослужбовцям, а також особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ. Вислуга
років (у тому числі на пільгових умовах)
у цьому випадку обчислюється у порядку,
встановленому законодавством
колишнього СРСР, якщо цією постановою
не передбачено більш пільгових умов
зарахування до вислуги років часу
служби для призначення пенсій
військовослужбовцям та особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ.

У пункті 3 цієї постанови передбачено,
що до вислуги років для призначення
пенсій особам, зазначеним в абзаці
першому пункту 1 цієї постанови,
зараховується на пільгових умовах -
один місяць служби за три місяці:
участь у бойових діях у воєнний час.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» права
та пільги для ветеранів війни і членів
їх сімей, встановлені раніше
законодавством України і
законодавством колишнього Союзу РСР,
не можуть бути скасовані без їх
рівноцінної заміни.

Аналіз наведених правових норм дає
підстави для висновку, що закони і
нормативно-правові акти України, які
регулюють пільговий порядок
обчислення періоду проходження
військовослужбовцями за рішенням
Уряду колишнього СРСР військової
служби в Демократичній Республіці
Афганістан для зарахування його до
стажу роботи, що дає право на
призначення пенсій та соціальних
виплат, не є рівноцінною заміною
відповідного законодавства колишнього
СРСР.

Вирішуючи питання про можливість
пільгового обчислення періоду
проходження військової служби для
зарахування його до стажу роботи, який
дає право прокурорам і слідчим на
пенсію за вислугою років, суди
попередніх інстанцій вірно виходили з
того, що визначальною підставою у цьому
випадку є наявність законодавчого
регулювання, яке передбачає включення
зазначеного періоду (строку) до стажу
роботи працівників певних категорій
для реалізації цими особами права на
призначення різних видів пенсій,
щомісячного грошового утримання чи
інших соціальних виплат. Основними
актами, на підставі яких здійснюється
таке регулювання є, зокрема, Закон
України «Про військовий обов'язок і
військову службу» та Закон України
«Про прокуратуру».

Можливість пільгового обчислення
періоду проходження військової служби
є похідною від визначальної підстави і
має пов'язуватися не з категорією
працівників, що реалізують право на
пенсію за вислугою років, а зі
спеціальним статусом, якого особи
набули в результаті проходження
військової служби в певний, визначений
у законодавчому порядку період часу.
Така можливість передбачена, зокрема:
спільною постановою Центрального
Комітету КПРС і Ради Міністрів СРСР
«Про пільги військовослужбовцям,
робітникам та службовцям, що
знаходяться у складі обмеженого
контингенту радянських військ на
території Демократичної Республіки
Афганістан, та їхнім сім'ям», Законом
України «Про пенсійне забезпечення»,
постановою Кабінету Міністрів України
«Про порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей» (для
призначення пенсій за вислугу років
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб»), Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» тощо.

Таким чином, до актів правового
регулювання умов та порядку
призначення прокурорам і слідчим
пенсій за вислугою років належать і ті
правові акти, які передбачають
пільгове (кратне) обчислення періоду
проходження військової служби для
зарахування його до стажу роботи, що
дає право на призначення й отримання
різних видів пенсій та соціального
забезпечення.

Оскільки судами попередній інстанцій
встановлений факт участі позивача у
бойових діях на території
Демократичної республіки Афганістан з
19 березня 1987 року по 26 лютого 1988 року,
згідно архівної довідки від 05 серпня 2005
року Центрального прикордонного
архіву ФСБ Росії то суд касаційної
інстанції погоджується з тим, що
позивач має право на призначення
пенсії на підставі статті 50-1 Закону
України «Про прокуратуру».

Виходячи з наведеного колегія суддів
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанції правильно встановили
обставини справи, повно дослідили
докази по справі та ухвалили рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи викладені
в касаційній скарзі не спростовують
висновків суду першої та апеляційної
інстанції, тому підстави для
скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення,
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 222, 224, 231 КАС України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Казанківському районі Миколаївської
області залишити без задоволення, а
постанову Новобузького районного суду
Миколаївської області від 07 жовтня 2010
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі та оскарженню не підлягає.

Судді:
О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець