Справа № 638/20807/13-а
Суддя: Руднєва О. О.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 липня 2014 року
м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова
у складі:

Головуючого, судді РУДНЄВОЇ О.О.

При секретарі КАЛІНОВІЙ А.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дзержинського
районного суду м. Харкова справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Харківської міської ради по скасування
рішення виконавчого комітету
Харківської міської ради від 06.11.2013
року №706 « Про поновлення, належне
утримання і приведення міської
території у придатний для використання
територіальною громадою міста стан» в
частині знесення самовільно
розташованого об»єкту -нежитлової
будівлі (торгівельного павільйону з
логотипом «ІНФОРМАЦІЯ_1») літер «А-1»
,розташованого в АДРЕСА_1 та
визначеному в п. 19 Переліку до рішення
виконкому Харківської міської ради ,-

УСТАНОВИВ:

20.12.2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним
позовом, в якому просить визнати
незаконним та скасувати рішення
виконавчого комітету Харківської
міської ради Харківської області
від06.11.2013 року №706 "Про відновлення,
належне утримання та приведення
міської території у придатний для
використання територіальною громадою
міста стан" в частині п. 19
додатку-переліку до рішення щодо
звільнення території м. Харкова від
нежитлової будівлі (торгівельного
павільйону з логотипом «ІНФОРМАЦІЯ_1» )
літер «А-1» ,розташованого в АДРЕСА_1 ,
що належить позивачу на праві
власності у порядку договору
купівлі-продажу.

Позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що він 25.05.2008 року
придбав за договором купівлі-продажу
нежитлову будівлю (торгівельний
павільйон з логотипом «ІНФОРМАЦІЯ_1» )
літер «А-1» ,розташований в АДРЕСА_1,
попередній власник також набув право
власності на нежитлове приміщення на
законних підставах, а саме: оформивши
договір купівлі-продажу від 06.07.2000 року.
Вважає, що спірне рішення виконавчого
комітету Харківської міської ради від
06.11.2013 року №706 « Про поновлення,
належне утримання і приведення міської
території у придатний для використання
територіальною громадою міста стан»
порушує його право власності , бо
знести його власність без повного
руйнування не є можливим. Позовні
вимоги уточнив, усунувши недоліки
17.01.2014 року.

В судовому засіданні позивач
та його уповноважений представник
позивача ОСОБА_2 що діє від імені
позивача на підставі нотаріально
посвідченої довіреності, підтримав
позовні вимоги свого довірителя,
просив позов задовольнити.

Представник відповідача -
Харківської міської ради, Лук»янчук
І.В. що діє на підставі довіреності, в
судовому засіданні не визнав позовні
вимоги позивача, просив відмовити в
задоволенні позову, в обґрунтування
своїх заперечень зазначив, що
звільнення території м. Харкова від
об'єктів, відбувається у випадку
самовільного розміщення цих об'єктів
без передбаченого чинним
законодавством дозволу та/або без
оформлення у встановленому законом
порядку права власності чи права
користування на земельну ділянку, на
якій розміщено цей об'єкт. В порушення
вимог Земельного Кодексу України,
позивач використовував міську
територію для розміщення
торгівельного павільйону без
правовстановлюючих документів на
землю. Приймаючи оскаржуване рішення
виконавчий комітет Харківської
міської ради діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України.

Суд, заслухавши пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи та
докази, наведені в обґрунтування
позову, вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1. не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

06.11.2013 року виконавчим
комітетом Харківської міської ради
прийнято рішення від № 706 „Про
відновлення, належне утримання та
приведення міської території у
придатний для використання
територіальною громадою міста стан".

В додатку до рішення №706
визначено перелік самовільно
розміщених об'єктів, від яких
звільняється територія м. Харкова з
метою відновлення, належного утримання
та приведення у придатний для
використання територіальною громадою
міста стан, де пунктами 2-15 визначено
звільнення території міста Харкова від
15 нежитлових спору(торгівельних
павільйонів), що розташовані по
АДРЕСА_2,АДРЕСА_1 .

Рішенням Харківської міської ради
Харківської області 33 сесії 5 скликання
від 29.04.2009 року № 114/09( з змінами та
доповненнями ,внесеними 16.11.2011 року
№504/11), з метою впорядкування відносин у
сфері благоустрою м. Харкова, внесено
зміни до Правил благоустрою території
міста Харкова, Розділ 5 доповнений
параграфом 5.10 "Порядок звільнення
території міста Харкова від
безхазяйного майна, самовільно
розміщених об'єктів, малих
архітектурних форм, покинутих
будівельних матеріалів і конструкцій,
транспортних засобів, механізмів".

Відповідно до положень п. 5.10.3 Правил,
звільнення території міста Харкова від
зазначених у п. 5.10.2 цього параграфу
об'єктів відбувається у випадку
самовільного розміщення цих об'єктів
без передбаченого чинним
законодавством дозволу та або без
оформлення у встановленому законом
порядку права власності чи права
користування на земельну ділянку, на
якій розміщено цей об'єкт.

Відповідно до вимог ст.144 Конституції
України та ст. 73 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні",
рішення органів місцевого
самоврядування є обов'язковими для
виконання на відповідній території.

Положеннями ст.. 40 Закону України "Про
благоустрій населених пунктів"
передбачено, що самоврядний контроль у
сфері благоустрою населених пунктів
здійснюється сільськими, селищними,
міськими радами та їх виконавчими
органами.

Як зазначає позивач, в 2008 році він
придбав вищевказаний торгівельний
павільйон, але не зміг протягом певного
часу оформити земельну ділянку, бо йому
було потрібно отримати згоду
попередніх власників приміщення, з
якими він судився певний час, він також
посилається на обіцянку Харківського
міського голови Кернеса Г.А. про
передачу цих земельних ділянок в
користування після проведення
відповідної реконструкції павільйонів
на ній розташованих, що не знайшло
свого підтвердження при розгляді
справи. Земельна ділянка ні позивачу,
ні попередньому власнику виділена не
була.

Даний факт підтверджено письмовими
доказами, які долучено до матеріалів
справи.

30,10.2013 року заступником начальника
відділу з обстеження земельних ділянок
Департаменту земельних відносин
Харківської міської ради, проведено
обстеження земельної ділянки по
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 та встановлено, що
гр.. ОСОБА_1 самовільно зайнято земельну
ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0040 га, яка
використовується для експлуатації та
обслуговування торгівельного
павільйону з логотипом «ІНФОРМАЦІЯ_1»
без документів, що посвідчують право
власності або право користування
земельною ділянкою. За результатами
обстеження складено акт №765/13.

В порушення вимог ст.ст. 12, 125, 126
Земельного кодексу України, власник
торгівельного павільйону з логотипом
«ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 ОСОБА_1. .,
використовує міську територію для
розміщення торгівельного павільйону
без правовстановлюючих документів на
землю.

Даними акту обстеження управління
земельних відносин Харківської
міської ради від 30,10.2013 року №765/13, акту
перевірки законності розміщення
об"єктів, малих архітектурних форм,
покинутих будівельних матеріалів та
конструкцій, транспортних засобів,
механізмів на території м. Харкова від
24.09.2013 року № 3397/13, встановлено, що
громадянином ОСОБА_1., самовільно
зайнято земельну ділянки площами 0,0040
га по АДРЕСА_1 ,яка використовуються
для експлуатації та обслуговування
торгівельного павільйону з логотипом
«ІНФОРМАЦІЯ_1» без документів, що
посвідчують право власності чи право
користування.

Виконавчими органами Харківської
міської ради спільно з комунальними
підприємствами міста 04.11.2013 року, вжито
заходів по звільненню території міста
від торгівельного павільйону з
логотипом «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 ,
та складено припис Департаментом
комунального господарства в особі
інспекції з благоустрою та екології
Харківської міської ради про
звільнення території від 04.11.2013року №
1069.

Відповідно до пунктів 3.1.1., 3.1.2.
„Положення про самоврядний контроль
за використанням та охороною земель у
м. Харкові" посадові особи відділу
самоврядного контролю за
використанням та охороною земель мають
право:

- обстежувати земельні ділянки,
передбачені пунктом 1.2. цього
Положення, щодо дотримання умов їх
використання та охорони відповідно до
чинного законодавства України та
укладених договорів оренди
(тимчасового користування, тимчасового
користування на умовах оренди).

- складати акти обстеження стану та
дотримання умов використання
земельних ділянок та за фактом
виявлення порушень законодавства
подавати матеріали до відповідних
державних органів для вжиття
необхідних заходів та притягнення
винних осіб до відповідальності
відповідно до закону.

Слід зазначити, що наявні в матеріалах
справи докази, не містять
конкретизованих вимог та належних
доказів для захисту свого цивільного
права з боку позивача, щодо порушення
прав та інтересів при прийнятті
виконавчим комітетом міської ради
оскаржуваного рішення та його
виконанні.

Відповідно до положень ст. 25 Закону
України "Про місцеве самоврядування"
сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Згідно з положеннями п.7 ст. 30 Закону
України "Про місцеве самоврядування" до
відання виконавчих органів міських
рад належать організація благоустрою
населених пунктів, залучення на
договірних засадах з цією метою
коштів, трудових і
матеріально-технічних ресурсів
підприємств, установ та організацій
незалежно від форм власності, а
також населення; здійснення контролю
за станом благоустрою виробничих
територій, організації озеленення,
охорони зелених насаджень і водойм,
створення місць відпочинку громадян.

Вирішивши питання щодо благоустрою
території міста Харкова, шляхом
звільнення вул.. Героїв Праці від
торгівельних павільйонів, виконавчий
комітет Харківської міської ради діяв
на підставі та в межах виключних
повноважень, встановлених діючим
законодавством України.

Положеннями п.5.10.9 Правил благоустрою
території м. Харкова, рішення про
звільнення території м. Харкова від
зазначених у п.5.10.2 параграфу 5.10
об'єктів приймається виконавчим
комітетом Харківської міської ради у
встановленому порядку. Положення
даного параграфу розповсюджуються на
випадки виявлення безхазяйного майна,
самовільного розміщення об'єктів,
малих архітектурних форм, кіосків,
павільйонів, лотків, палаток, будь-яких
споруд, конструкцій іншого типу, виду,
іншого майна, покинутих будівельних
матеріалів і конструкцій, транспортних
засобів, механізмів, тощо.

Під самовільним розміщенням об'єктів
розуміються розміщення, встановлення,
зведення, побудова, інші дії, пов'язані
з зайняттям території міста Харкова, що
здійснені без належного дозволу,
встановленого чинними актами
законодавства, рішеннями Харківської
міської ради, її виконавчих органів,
тощо. Особа, що здійснила або здійснює
самовільне встановлення (будівництво,
розміщення, тощо) зазначеного майна
(об'єктів) не набуває права власності на
нього.

Суд не може погодитися з доводами
позивача та його представника за
дорученням з того питання, що
відповідач порушує право власності
позивача. Право власності на нежитлове
приміщення (торговий павільйон з
логотипом «ІНФОРМАЦІЯ_1») виникло в
позивача на законних підставах, він
отримав його за договором купівлі-
продажу , на підставі рішення 23 сесії
Харківської міської Ради 5 скликання
від 20.06.2008 року №164/08 було передано в
оренду земельну ділянку площею 0,0040га
для експлуатації та обслуговування
торгівельного павільйону з логотипом
«ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1, термін дії
якого пролонговано не було. Посилання
на ті обставини, що земельна ділянка
була виділена ТОВ «Прогрес» в
користування та забудовані павільйони
були прийняті в експлуатацію не може
вважатися належним доказом
обґрунтованості доводів сторони
позивача, бо це рішення скасоване 23
листопада 2008 року на підставі рішення 21
сесії Харківської міської ради 5
скликання від 16.04.2008 року № 83/08.

Суд визнає, що є
загальновідомими та не підлягають
доказуванню наступні вимоги
законодавства:

На підставі ст..41
Конституції України кожен має право
володіти ,користуватися та
розпоряджатися майном.

На підставі ст..319
Цивільного Кодексу України право
власності в Україні складається з
права володіння, права користування та
права розпорядження та може набуватися
тільки на законних підставах". Виходячи
з вимог ст..328 ЦК України позивач набув
право власності на законних підставах
до яких відноситься договір
купівлі-продажу та має право
розпорядитися своїм правом власності
відповідно закону незалежно від волі
інших осіб ( ст.316 ЦК України)

На підставі ст..ст..321 ЦК
України право власності є непорушним,
ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений в
його здійсненні, власник вправі
вимагати захисту порушеного права
власності в судовому порядку ( ст.16,386
Цивільного Кодексу України).

У відповідності зі ст.401 ч 1
ЦК України право користування чужим
майном (сервітут) може бути встановлене
щодо земельної ділянки, інших
природних ресурсів(земельний сервітут)
або іншого нерухомого майна для
задоволення потреб інших осіб, які не
можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно з чст.406 ЦК України
сервітут може бути припинений за
рішенням суду на вимогу власника майна
за наявності обставин, які мають
істотне значення.

У відповідності зі ст.346 ЦК
України Право власності припиняється
у разі:

1) відчуження власником свого майна;

2) відмови власника від права власності;

3) припинення права власності на майно,
яке за законом не може належати цій
особі;

4) знищення майна;

5) викупу пам'яток культурної спадщини;
(Пункт 5 частини першої статті 346 із
змінами, внесеними згідно із Законом N
2518-VI від 09.09.2010)

6) примусового відчуження земельних
ділянок приватної власності, інших
об'єктів нерухомого майна, що на них
розміщені, з мотивів суспільної
необхідності відповідно до закону;
(Пункт 6 частини першої статті 346 в
редакції Закону N 1559-VI від 17.11.2009)

8) звернення стягнення на майно за
зобов'язаннями власника;

9) реквізиції;

10) конфіскації;

11) припинення юридичної особи чи смерті
власника.

2. Право власності може бути припинене в
інших випадках, встановлених законом.

Згідно за ст. 348ЦК України Якщо
з підстав, що не були заборонені
законом, особа набула право власності
на майно, яке за законом, який був
прийнятий пізніше, не може їй належати,
це майно має бути відчужене власником
протягом строку, встановленого
законом.

Якщо майно не відчужене власником у
встановлені законом строки, це майно з
урахуванням його характеру і
призначення за рішенням суду на
підставі заяви відповідного органу
державної влади підлягає примусовому
продажу. У разі примусового продажу
майна його колишньому власникові
передається сума виторгу з
вирахуванням витрат, пов'язаних з
відчуженням майна.

Якщо майно не було продане, воно за
рішенням суду передається у власність
держави. У цьому разі колишньому
власникові майна виплачується сума,
визначена за рішенням суду.

2. Якщо з підстав, що не були заборонені
законом, особа набула право власності
на майно, на набуття якого за законом,
який був прийнятий пізніше, потрібен
особливий дозвіл, а в його видачі цій
особі було відмовлено, це майно
підлягає відчуженню у порядку,
встановленому частиною першою цієї
статті.

У відповідності до ст.349 ЦК
України Право власності на майно
припиняється в разі його знищення.2. У
разі знищення майна, права на яке
підлягають державній реєстрації, право
власності на це майно припиняється з
моменту внесення за заявою власника
змін до державного реєстру.

Стаття 350 ЦК України передбачає
,що викуп земельних ділянок, інших
об'єктів нерухомого майна, що на них
розміщені, приватної власності для
суспільних потреб чи їх примусове
відчуження з мотивів суспільної
необхідності здійснюються в порядку,
встановленому законом.

Стаття 351 ЦК України передбачає
,що. право власності на житловий
будинок, інші будівлі, споруди,
багаторічні насадження може бути
припинене за згодою власника у разі
викупу земельної ділянки, на якій вони
розміщені, для суспільних потреб чи за
рішенням суду в разі її примусового
відчуження з мотивів суспільної
необхідності з обов'язковим попереднім
і повним відшкодуванням їх вартості.

2. Особа, право власності якої підлягає
припиненню, має право вимагати надання
їй в межах території, на яку
поширюються повноваження відповідного
органу місцевого самоврядування або
органу виконавчої влади, іншої
земельної ділянки, вартість якої
враховується при визначенні викупної
ціни.

3. У разі якщо власник земельної
ділянки, що підлягає примусовому
відчуженню з мотивів суспільної
необхідності, є власником житлового
будинку, інших будівель, споруд,
багаторічних насаджень, що на ній
розміщені, вимога про примусове
відчуження земельної ділянки з мотивів
суспільної необхідності розглядається
разом із вимогою про припинення права
власності на такі об'єкти.

4. У разі якщо власник земельної
ділянки, що підлягає примусовому
відчуженню з мотивів суспільної
необхідності, не є власником житлового
будинку, інших будівель, споруд,
багаторічних насаджень, що на ній
розміщені, питання про відчуження
розглядається з кожним власником
окремо.

5. До набрання законної сили рішенням
суду про примусове відчуження
земельної ділянки з мотивів суспільної
необхідності власник має право на
власний розсуд розпоряджатися
житловим будинком, іншими будівлями,
спорудами, багаторічними насадженнями,
що розміщені на такій земельній
ділянці.

6. Власник земельної ділянки в разі її
відчуження на користь іншої особи
зобов'язаний попередити таку особу про
рішення, прийняте органом виконавчої
влади чи органом місцевого
самоврядування про викуп земельної
ділянки, інших об'єктів нерухомого
майна, що на ній розміщені, для
суспільних потреб, та в десятиденний
строк повідомити орган, що прийняв таке
рішення, про відчуження земельної
ділянки на користь іншої особи. Рішення
про викуп земельної ділянки для
суспільних потреб зберігає свою
чинність для нового власника земельної
ділянки.

Суд приходить до висновку, що
правовідносини стосовно припинення
права власності між позивачем та
відповідачем є виключно
цивільно-правовими та можуть бути
вирішені в іншому провадженні. Доказів
порушення парва власності на
торгівельний павільйон з логотипом
«ІНФОРМАЦІЯ_1» стороною позивачів не
надано.

Суд розглядає адміністративний
позов виключно відносно дій суб»єкта
владних повноважень.

Отже, відповідач, приймаючи рішення про
відновлення, належне утримання та
приведення міської території у
придатний для використання
територіальною громадою міста стан від
06.11.2013 року №706, діяв на підставі та у
межах наданих йому повноважень та
відповідно приписам ч. 1 ст. 144
Конституції України, згідно з
положеннями якої, органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 40 "Про
благоустрій населених пунктів",
самоврядний контроль у сфері
благоустрою населених пунктів
здійснюється сільськими, селищними,
міськими радами та їх виконавчими
органами.

Таким чином, приписами Правил
благоустрою та рішенням виконавчого
комітету Харківської міської ради
від06.11.2013року № 706 передбачено
звільнення території м. Харкова від
об'єктів, які розміщені самовільно, без
отримання жодних правовстановлюючих
документів на землю. Крім того,
рішенням виконкому не передбачено й
знищення або вилучення майна, що
знаходиться у власності, але розміщено
на території міста без відповідного
оформлення, оскільки даним рішенням
регулюється тільки питання звільнення
території міста від таких об'єктів та
приведення міської території у
належний стан.

Згідно з положеннями ч. 2 статті 71
КАС України, в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до вимог ч.1, ч. 2 ст.
2 КАС України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень Конституцією чи законами
України встановлено інший порядок
судового провадження.

Враховуючи викладене, суд
вважає, що доводи позивача про
незаконність прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення в частині
виконання п.7 додатку до нього, не
знайшли свого підтвердження в ході
судового розгляду справи, а тому
позовні вимоги є необґрунтованими та
не підлягають задоволенню.

На підставі
вищевикладеного та керуючись ст. ст. 2, 8,
9, 11, 17, 69 - 71, 94, 158, 159-163, 185, 186, 254 КАС
України,

СУД ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов
ОСОБА_1 до Харківської міської ради по
скасування рішення виконавчого
комітету Харківської міської ради від
06.11.2013 року №706 « Про поновлення,
належне утримання і приведення міської
території у придатний для використання
територіальною громадою міста стан» в
частині знесення самовільно
розташованого об»єкту -нежитлової
будівлі (торгівельного павільйону з
логотипом «ІНФОРМАЦІЯ_1») літер «А-1»
,розташованого в АДРЕСА_1 та
визначеному в п. 19 Переліку до рішення
виконкому Харківської міської ради
визнати необґрунтованим та в
задоволенні адміністративного позову
відмовити в повному обсязі

Постанову можливо оскаржити до
Харківського Апеляційного
Адміністративного суду через
Дзержинський районний суд м. Харкова
протягом 10-ти днів з дня проголошення, а
особою, яка не приймала участі в
розгляді справи в той ж строк після
отримання копії постанови поштовим
відправленням..

Постанову суду з мотивувальною
частиною виготовлено судом у
п»ятиденний термін після проголошення
установчої та резолютивної частини
постанови суду, 28.07.2014 року.

Головуючий, суддя
О.О.РУДНЄВА

Постанову виготовлено суддею
власноруч в нарадчій кімнаті

Суддя
О.О.РУДНЄВА