Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/7295/11

К/9991/6204/11

К/9991/9303/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого судді - Черпіцької
Л.Т.Суддів -Розваляєвої Т.С. Маслія
В.І.при секретарі -Кошелєв С.В.за участю
представників:КМУ - Заінчковський Д.А.
ФДМ - Кирпичова Т.Б. ГПУ - Клюге Л.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справуза
касаційними скаргами 1. Заступника
прокурора Автономної Республіки Крим 2.
Кабінету Міністрів України 3.
Фонд державного майна
Українинапостанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 07.09.2010р. та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 11.01.2011р.у
справі2а-2376/10/7/0170за позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю спільне
Українсько-Російське підприємство
"Бугаз"доКабінету Міністрів
Українитреті особи1. Міністерства
промислової політики України 2.
Фонд державного майна Україниза
участюПрокуратури АР Кримпровизнання
протиправним розпорядження

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовом, в якому
просить визнати протиправним та
нечинним Розпорядження Кабінету
Міністрів України від 07.02.2001р. за №39-р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
рішення відповідача прийнято
необґрунтовано та є протиправним
оскільки майно (цілісний майновий
комплекс полігону «Бугаз»), на основі
якого відповідно до Розпорядження
Кабінету Міністрів України від 07.02.2001р.
за №39-р повинно бути створено державне
підприємство, є майном, яке увійшло до
складу статутного фонду ТОВ «СП Бугаз»
і не може бути предметом створення
державного підприємства України.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 07.09.2010р., залишеною
без змін ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 11.01.2011р., позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано
Розпорядження Кабінету Міністрів
України від 07.02.2001р. за №39-р.

Не погоджуючись з постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 07.09.2010р. та ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 11.01.2011р.
Заступник прокурора Автономної
Республіки Крим, Кабінет Міністрів
України та Фонд державного майна
України звернулись з касаційними
скаргами, у яких, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просять
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій, та відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає (частковому) задоволенню з
огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, Розпорядженням Кабінету
Міністрів України від 07.02.2001р. № 39 «Про
відновлення науково - виробничої
діяльності полігону «Бугаз» було
прийнято рішення про прийняття
пропозиції Держпромполітики,
погодженої з Мінекономіки, Мінюстом,
Фондом державного майна, НКАУ, СБУ,
Радою міністрів АР Крим, щодо створення
відповідно до законодавства на базі
цілісного майнового комплексу
полігону «Бугаз» державного
підприємства «Бугаз» з віднесенням
його до сфери управління
Держпромполітики. Пунктом 2 вказаного
Розпорядження встановлено:
«Держпромполітики разом з Фондом
державного майна вжити необхідних
заходів щодо створення зазначеного
підприємства».

Не погодившись з таким рішення позивач
і звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій вмотивував свої
висновки тим, що матеріали справи не
містять документально підтверджених
належних доказів передачі цілісного
майнового комплексу полігону «Бугаз»
до органів державного управління та
Фонду державного майна. Таким чином,
вказане майно не обліковувалося та не
експлуатувалося органами державного
управління на час прийняття
відповідачем оскаржуваного
розпорядження.

Крім того, суди попередніх інстанцій
відмовили в застосуванні наслідків
пропуску строку звернення до суду
передбаченого ст.ст. 99, 100 КАС України,
оскільки оскаржуване розпорядження
стосується прав власності позивача, у
зв'язку з чим на підставі ст. 268 ЦК
України, строки позовної давності на ці
відносини не розповсюджуються.

Однак, колегія суддів вважає такі
висновки судів першої та апеляційної
інстанцій передчасним, враховуючи
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, з
даним позовом про скасування
розпорядження № 39-р від 07.02.2001р. позивач
звернувся лише в лютому 2010р.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 99 КАС
України (в редакції станом на час
звернення з позовом) адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України (в редакції
станом на час звернення з позовом) було
передбачено, що пропущення строку
звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.
Якщо суд визнає причину пропущення
строку звернення до суду поважною,
адміністративна справа розглядається
і вирішується в порядку, встановленому
цим Кодексом. Позовні заяви
приймаються до розгляду
адміністративним судом незалежно від
закінчення строку звернення до
адміністративного суду.

Ця норма права була самостійною
підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову, тобто за
своєю правовою природою була нормою
матеріального права.

Аналіз наведеної вище редакції частини
першої статті 100 КАС України дає
підстави вважати, що суд не мав
можливості самостійно, на свій розсуд,
застосувати наслідки пропуску строку
звернення до суду. Право вимагати
застосування строку звернення до суду
належало сторонам, і у випадку, якщо
така заява не надходила до суду,
наслідки пропущення строків звернення
до адміністративного суду не могли
бути застосовані судом.

Пропущення строків звернення до
адміністративного суду і заява сторони
про застосування наслідків пропущення
строків звернення до
адміністративного суду не може бути
безумовною підставою для відмови у
задоволенні позову, оскільки суд може
визнати причину пропуску таких строків
поважною і в такому випадку справа
розглядається і вирішується в порядку,
встановленому КАС.

Обставини, з якими сторона пов'язує
поважність причин пропуску строків
звернення до суду, доводяться стороною
і встановлюються судом тільки у
випадку, якщо заявлена вимога про
застосування цих строків.

Отже, ця норма права до внесення до неї
змін Законом № 2453-VI була за своєю
правовою природою нормою
матеріального права.

Аналогічна правова позиція щодо
застосування статті 100 КАС вже була
висловлена колегією суддів Судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України у постанові
від 5 грудня 2011 року (справа № 21-369а11).

У 2010 році Законом № 2453-VI до КАС були
внесені зміни, і на час звернення з
позовом до суду частини друга і третя
статті 99 цього Кодексу мали такий
зміст:

« 2. Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного
суду суб'єкта владних повноважень
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня виникнення підстав,
що дають суб'єкту владних повноважень
право на пред'явлення передбачених
законом вимог. Цим Кодексом та іншими
законами можуть також встановлюватися
інші строки для звернення до
адміністративного суду суб'єкта
владних повноважень.

3. Для захисту прав, свобод та інтересів
особи цим Кодексом та іншими законами
можуть встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для звернення до суду у
справах щодо прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк».

Аналіз наведених вище редакцій частин
другої і третьої статті 99 КАС дає
підстави для висновку, що ці норми
права застосовуються до
публічно-правових відносин, оскільки
право на застосування встановлених
іншими законами строків, відмінних від
визначених у частині другій статті 99
КАС, стосується звернень до суб'єкта
владних повноважень, а передбачене
частиною третьою цієї статті таке ж
право стосується публічної служби,
тобто також публічно-правових
відносин.

Наслідки пропуску цих строків
встановлені статтею 100 КАС (у редакції
зі змінами, внесеними згідно із Законом
№ 2453-VI), відповідно до якої
«адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Позовна заява може бути залишена без
розгляду як на стадії вирішення
питання про відкриття провадження в
адміністративній справі без
проведення судового засідання, так і в
ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи».

Така редакція цієї статті характеризує
її як норму процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 268 ЦК (чинної до внесення до неї
змін Законом № 4176-VI) позовна давність
не поширюється на вимогу власника або
іншої особи про визнання незаконним
правового акта органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, яким порушено його
право власності або інше речове право.

Незважаючи на характер правопорушення,
у згаданій нормі права йдеться про
порушення права у сфері
публічно-правових відносин.

Норми процесуального права, якими
врегульовані публічно-правові
відносини, містяться в КАС України.
Зокрема, статтями 99, 100 цього Кодексу
визначені строки звернення до
адміністративного суду та наслідки
пропущення таких строків.

Визначене абзацом другим частини
другої статі 99 КАС правило, що цим
Кодексом та іншими законами можуть
також встановлюватись інші строки для
звернення до адміністративного суду,
стосується лише суб'єктів владних
повноважень.

Наслідки спливу позовної давності,
визначені статтею 267 ЦК, на
публічно-правові відносини не
поширюються.

Виходячи з наведеного колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для застосування інших, ніж
визначені статтями 99, 100 КАС, правил
щодо строків звернення до
адміністративного суду, зокрема тих, що
зазначені статтею 268 ЦК.

Аналогічна правова позиція була
висловлена також Верховним Судом
України у постанові від 15 жовтня 2013
року (справа № 21-240а13).

Таким чином, при вирішенні спору суд
першої інстанції неправильно
застосував вимоги статті 100 КАС
України, що призвело до прийняття
незаконних судових рішень. Суд
апеляційної інстанції на дане
порушення уваги не звернув.

Підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи (ч.2
ст. 227 КАС України).

З огляду на викладене, судові рішення,
ухвалені у даній справі, підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справу суду
належить усунути недоліки, викладені у
мотивувальній частині ухвали і
правильно застосувати до спірних
правовідносин норми процесуального
права.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Касаційні скарги Заступника прокурора
Автономної Республіки Крим, Кабінету
Міністрів України та Фонду державного
майна України задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
07.09.2010р. та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 11.01.2011р. скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: