Справа № 819/1166/14-а
Суддя: Ходачкевич Н.І.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1166/14-a

"17" липня 2014 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Ходачкевич Н.І.

при секретарі судового засідання
Габрилевська С

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Вальчук І.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті
Тернополі адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Інспекція державного архітектурно
-будівельного контролю у
Тернопільській області про
скасування припису.

В С Т А Н О В
И В:

ОСОБА_1 звернулася у Тернопільський
окружний адміністративний суд з
позовом до Інспекції державного
архітектурного-будівельного контролю
у Тернопільській області про визнання
протиправним та скасування припису від
14 квітня 2014 року про усунення порушення
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала повністю, суду
пояснила, що з 08.04.2014 року по 14.04.2014 року
на підставі виконання припису про
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил від
08.10.2013 року Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
Тернопільській області проведено
позапланову перевірку дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил
господарської будівлі (під літ. «Е»),
яка розташована по АДРЕСА_1, що належить
гр. ОСОБА_1

За результатами перевірки складено акт
від 14.04.2014 року, на підставі якого
відповідачем видано припис від 14
квітня 2014 року про усунення порушення
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил,
згідно якого від позивача вимагалося в
термін до 14.10.2014 року вищевказане
будівництво привести відповідно до
вимог чинного законодавства, у разі
неможливості - демонтувати. Виданий
відповідачем вищевказаний припис
вважає протиправним та таким, що
підлягає скасуванню, з огляду на
наступне.

За результатами вищевказаної
перевірки встановлено, що позивачем
всупереч абз. 2 п.14 Порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 23
травня 2011 року № 553 (далі - Порядок № 553)
вимоги припису від 08.10.2013 року не
виконанні, об'єкт будівництва не
приведений відповідно до вимог
будівельного законодавства, державних
будівельних норм стандартів і правил.

Однак позивач вважає, що нею взагалі не
вчинено жодних порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, про що свідчить рішення
Інспекції державного архітектурно
-будівельного контролю у
Тернопільській області від 29.11.2013 №
1018/13, яким скасовано постанову від
21.10.2013 № 783/13 по справі про
адміністративне правопорушення,
справу провадженням закрито та
постанова від 19.05.2014 № 01-15/1184, якою
скасовано постанову від 25.04.2014 № 35/14 про
притягнення до адміністративної
відповідальності, справу провадженням
закрито.

Позивач також зазначила, що
господарська будівля (під літ. «Е»), що
розташована по АДРЕСА_1 не є об'єктом
архітектури, який за складністю
архітектурно-будівельного рішення та
(або) інженерного обладнання належить
до IV і V категорії складності, а тому
відповідач не мав права здійснювати
позапланову перевірку вищевказаної
господарської будівлі відповідно до
Порядку № 553, оскільки абзацом першим
пункту 1 Порядку № 553 передбачено, що
цей Порядок визначає процедуру
здійснення заходів, спрямованих на
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил та
ліцензійних умов провадження
господарської діяльності, пов'язаної з
будівництвом об'єкта архітектури, який
за складністю
архітектурно-будівельного рішення та
(або) інженерного обладнання належить
до IV і V категорії складності.

Надалі суду пояснила, що станом на
08.10.2013 року вона не могла порушити
вимоги ст. 29 Закону України «Про
планування і забудову територій»,
оскільки даний Закон втратив чинність
12 березня 2011 року одночасно із
набранням чинності Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності».

Також, станом на 08.10.2013 вона не
порушувала вимоги ст. 9 Закону України
«Про архітектурну діяльність»,
оскільки стаття 9 цього Закону (у
редакції станом на 08.10.2013 року)
встановлює наступне: «Будівництво
(нове будівництво, реконструкція,
реставрація, капітальний ремонт)
об'єкта архітектури здійснюється
відповідно до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил у порядку, визначеному
Законом України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Доповнила, що Закон України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
набрав чинності 12 березня 2011 року,
тобто після зведення нею у 1996 році
господарської будівлі, а тому, порушити
порядок, визначений цим Законом, вона
не могла.

Крім того, відповідачем не встановлено,
що позивачем на момент перевірки
проводиться будівництво (нове
будівництво, реконструкція,
реставрація, капітальний ремонт)
об'єкта архітектури. Відповідно вона не
могла порушити норми статті 27 Закону
України «Про архітектурну діяльність»,
якою визначено обов'язки замовників та
підрядників під час створення об'єкта
архітектури.

Додатково доповнила, що факт зведення
господарської будівлі під літ. «Е» у 2003
році не може підтверджуватися
технічним паспортом на
будинковолодіння від 13.05.2009 р., оскільки
вказаний технічний паспорт належить не
її, а сусідці ОСОБА_3, а тому висновки
відповідача, що будівництво
господарської будівлі проведено нею у
2003 році не відповідає дійсності.

Таким чином, під час проведення нею у 1996
році будівництва господарської
будівлі (літньої кухні) по АДРЕСА_1 вона
не порушувала норми Законів України
«Про архітектурну діяльність» (чинний
з 01.07.1999 р.), «Про планування і забудову
територій» (чинний з 02.06.2000 р.), «Про
регулювання містобудівної діяльності»
(чинний з 12.03.2011 р.), оскільки у 1996 році
зазначені закони ще не були прийняті.

Щодо висновків відповідача, що
будівництво господарської будівлі по
АДРЕСА_1 проведено позивачем самочинно,
то ОСОБА_1 зазначила, що вищевказане
будівництво господарської будівлі
проведено нею у 1996 році на підставі
рішення виконавчого комітету
Тернопільської міської ради народних
депутатів від 29.11.1995 № 907 «Про розгляд
заяв громадян з питань будівництва».

Також нею 14.11.1995 р. оплачено 1 млн. 600 тис.
карбованців Госпрозрахунковому
проектно-виробничому
архітектурно-планувальному бюро
Управління архітектури і будівництва
Тернопільської міської ради народних
депутатів за видачу дозволу на
добудову господарської будівлі і
літньої кухні.

Згідно викопіровки з генплану м.
Тернополя з нанесенням навколишньої
забудови будинковолодіння АДРЕСА_1
(літня кухня) погоджено з усіма
державними інстанціями, що діяли у той
період.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що
проведене нею будівництво у 1996 році
господарської будівлі (літньої кухні)
по АДРЕСА_1 не є самочинним в розумінні
статті 376 Цивільного кодексу України та
відповідачем не доведено протилежне.

Крім того, позивач звернула увагу суду
на те, що оскаржуваний припис містить
вимоги про демонтаж господарської
будівлі (під літ. «Е») до 14.10.2014, що
суперечить п. 11 Порядку № 553, а тому
відповідач при виданні даного припису
вийшов за межі повноважень.

Представник відповідача в судовому
засіданні, заперечуючи проти позову,
суду пояснила, що оскаржені дії
відповідача щодо видання на підставі
акту перевірки від 14.04.2014 року припису
від 14 квітня 2014 року про усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил
здійснені на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений законами України, та
посилаючись на пояснення викладені у
письмових запереченнях, просила у
задоволені позову відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення сторін, дослідивши
подані суду письмові докази, оцінивши
їх за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
від 17.02.2011 року № 3038-VI (далі - Закон №
3038-VI) державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється органами державного
архітектурно-будівельного контролю в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Орган державного
архітектурно-будівельного контролю
розглядає відповідно до закону справи
про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності.

Посадові особи органів державного
архітектурно-будівельного контролю
під час перевірки мають право:
безперешкодного доступу до місць
будівництва об'єктів та до об'єктів, що
підлягають обов'язковому обстеженню;
складати протоколи про вчинення
правопорушень, акти перевірок та
накладати штрафи відповідно до закону;
складати протоколи про вчинення
правопорушень, акти перевірок та
накладати штрафи відповідно до закону;
видавати обов'язкові для виконання
приписи щодо: усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

Відповідно до абз.3 п. 7 Порядку № 553
звернення фізичних чи юридичних осіб
про порушення суб'єктом містобудування
вимог містобудівного законодавства є
підставою для проведення позапланової
перевірки.

Як випливає з матеріалів справи, що
08.10.2013 року Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
Тернопільській області згідно до
направлення № 1106 від 01.10.2013 року та на
підставі заяви гр. ОСОБА_3 проведено
позапланову перевірку дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил під
час виконання будівельних робіт за
адресою: АДРЕСА_1. Перевірка
проводилась в присутності ОСОБА_1

За результатами перевірки складено акт
від 08.10.2013 року, у якому встановлено, що
ОСОБА_1 всупереч ст.ст. 9, 27 Закону
України «Про архітектурну діяльність»,
ст. 29 Закону України «Про планування і
забудову територій» без реєстрації
об'єкта будівництва в органах
держархбудконтролю, у 2003 році
самовільно провела роботи із
будівництва господарської споруди за
адресою: АДРЕСА_1. Від підпису та
отримання одного примірника акта
позивач відмовилася, про що зроблено
відповідачем відповідний запис у
вищевказаному акті.

На підставі акта перевірки
відповідачем складено протокол про
адміністративне правопорушення від
08.10.2013 року та видано припис від 08.10.2013
року про усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил, згідно
якого від позивача вимагалося в термін
до 08.02.2014 року вищевказане будівництво
привести відповідно до вимог чинного
законодавства.

За наслідками розгляду зазначених
матеріалів Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Тернопільській області винесено
постанову по справі про
адміністративне правопорушення № 783/13
від 21.10.2013р., якою гр. ОСОБА_1 визнано
винною у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 97
КУпАП та накладено на неї стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

Також, як випливає з матеріалів справи,
що з 08.04.2014 року по 14.04.2014 року
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
Тернопільській області згідно до
направлення № 513 від 08.04.2014 року та на
підставі виконання припису про
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил від
08.10.2013 року проведено позапланову
перевірку дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил
господарської будівлі (під літ. «Е»),
яка розташована по АДРЕСА_1, що належить
гр. ОСОБА_1 Перевірка проводилась в
присутності ОСОБА_1

За результатами перевірки складено акт
від 14.04.2014 року, у якому встановлено, що
позивачем всупереч абз. 2 п.14 Порядку №
553 вимоги припису від 08.10.2013 року були не
виконанні, об'єкт будівництва не
приведений відповідно до вимог
будівельного законодавства, державних
будівельних норм стандартів і правил.
Від підпису та отримання одного
примірника акта позивач відмовилася,
про що зроблено відповідачем
відповідний запис у вищевказаному
акті.

На підставі акта перевірки
відповідачем складено протокол про
адміністративне правопорушення від
14.04.2014 року та видано припис від 14.04.2014
року про усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил, згідно
якого від позивача вимагалося в термін
до 14.10.2014 року вищевказане будівництво
привести відповідно до вимог чинного
законодавства, у разі неможливості -
демонтувати. Від підпису та отримання
примірника припису позивач
відмовилася, про що зроблено
відповідачем відповідний запис у
даному приписі.

За наслідками розгляду зазначених
матеріалів Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Тернопільській області винесено
постанову по справі про
адміністративне правопорушення № 35/14
від 25.04.2014р., якою гр. ОСОБА_1 визнано
винною у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 188-42
КУпАП та накладено на неї стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 5100 грн.

Не погоджуючись із вищевказаним
приписом ОСОБА_1 звернулася з позовом у
суд.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд
виходить з того, що відповідно до
частини третьої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(КАС України) у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Щодо встановленого порушення, то слід
зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 9
Закону України «Про архітектурну
діяльність» від 20.05.1999 року № 687-XIV (ч. 1 в
редакції, що діяла на момент зведення
вищезазначеної господарської споруди)
будівництво (нове будівництво,
реконструкція, реставрація,
капітальний ремонт) об'єкта
архітектури здійснюється відповідно
до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил, місцевих правил забудови
населених пунктів.

Згідно до ст. 29 Закону України «Про
планування і забудову територій» від
20.04.2000 року № 1699-III, який діяв на момент
зведення вищезазначеної господарської
споруди, дозвіл на виконання
будівельних робіт - це документ, що
засвідчує право забудовника та
підрядника на виконання будівельних
робіт, підключення об'єкта будівництва
до інженерних мереж та споруд, видачу
ордерів на проведення земляних робіт.

Дозвіл на виконання будівельних робіт
надається інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю,
які ведуть реєстр наданих дозволів.

Здійснення будівельних робіт на
об'єктах містобудування без дозволу на
виконання будівельних робіт або його
перереєстрації, а також здійснення не
зазначених у дозволі будівельних робіт
вважається самовільним будівництвом і
тягне за собою відповідальність згідно
з законодавством.

З аналізу вищевказаних
нормативно-правових актів, суд
приходить до висновку, що будівництво
(нове будівництво, реконструкція,
реставрація, капітальний ремонт)
об'єкта архітектури здійснюється
відповідно до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил, місцевих правил забудови
населених пунктів. У разі здійснення
будівельних робіт на об'єктах
містобудування без дозволу на
виконання будівельних робіт або його
перереєстрації, а також здійснення не
зазначених у дозволі будівельних робіт
вважається самовільним будівництвом.

Як випливає з матеріалів справи, в тому
числі з акту перевірки від 08.10.2013 року,
що ОСОБА_1 всупереч ст.ст. 9, 27 Закону
України «Про архітектурну діяльність»,
ст. 29 Закону України «Про планування і
забудову територій» без реєстрації
об'єкта будівництва в органах
держархбудконтролю у 2003 році, що
підтверджується технічним паспортом
на будинковолодіння від 13.05.2009 р. (а.с.33),
провела роботи із будівництва
господарської споруди за адресою:
АДРЕСА_1, а тому таке будівництво
вважається самовільним будівництвом,
що тягне за собою відповідальність
згідно з законодавством.

Твердження позивача про те, що
самостійне скасування Інспекцією
постанов по справі про адміністративне
правопорушення № 783/13 від 21.10.2013 р. та №
35/14 від 25.04.2014 р. свідчить про те, що вона
може вважатися не винною у вчиненні
адміністративного правопорушення є
хибним, оскільки постанова від 21.10.2013р.
скасована з підстав неналежного
повідомлення уповноваженим
Інспектором суб'єкта містобудування
про день час та місце розгляду справи
про адміністративне правопорушення та
неналежне оформлення матеріалів
перевірки, а постанова від 25.04.2014р.
скасована з підстав пропущення
встановленого ст. 38 КУпАП
двохмісячного строку притягнення до
адміністративної відповідальності, а
тому дані підстави не дають можливості
стверджувати про відсутність
необхідності виконання вимог припису
Інспекції від 08.10.2013 року.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в
справі про адміністративне
правопорушення є будь-які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами,
показаннями технічних приладів та
технічних засобів, що мають функції
фото- і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото- і кінозйомки,
відеозапису, які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху, протоколом
про вилучення речей і документів, а
також іншими документами.

За таких обставин, суд критично
ставиться до твердження позивача про
те, що технічний паспорт на садибний
(індивідуальний) житловий будинок за
адресою АДРЕСА_1 від 13.05.2009 р., виданий
ТзОВ «Тернопільське міське бюро
технічної інвентаризації» належить не
їй, а сусідці ОСОБА_3, а тому не міг
використовуватися як доказ при
проведенні перевірки Інспекцією
держархбудконтролю в Тернопільській
області, оскільки вищевказаний
технічний паспорт є належним та
допустимим доказом для визначення
характеристики спірного об'єкта
будівництва в тому числі і рік
побудови. Оскільки зазначеним
технічним паспортом проводилася
технічна інвентаризація всього обсягу
будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1, а
не лише частини, яка належить
конкретній особі.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
Інструкцією про порядок проведення
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна, затвердженої наказом
Державного комітету будівництва
архітектури та житлової політики
України № 127 від 24.05.2001р., що
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України 10 липня 2001 р. за № 582/5773 не
визначено черговість зазначення
власників технічного паспорта на його
титульній сторінці у випадку
проведення технічної інвентаризації
об'єкта будівництва, який належить
особам на праві спільної часткової
власності.

Суд не приймає також до уваги посилання
позивача на те, що відповідач не мав
права здійснювати позапланову
перевірку вищевказаної господарської
будівлі відповідно до Порядку № 553,
який визначає процедуру здійснення
заходів, спрямованих на дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил та
ліцензійних умов провадження
господарської діяльності, пов'язаної з
будівництвом об'єкта архітектури, який
за складністю
архітектурно-будівельного рішення та
(або) інженерного обладнання належить
до IV і V категорії складності, оскільки
дана норма складається з двох частин,
які визначають різні сфери контролю,
який здійснюється інспекцією.

Щодо посилання позивача на те, що
вищевказане будівництво господарської
будівлі проведено нею у 1996 році на
підставі рішення виконавчого комітету
Тернопільської міської ради народних
депутатів від 29.11.1995 № 907 «Про розгляд
заяв громадян з питань будівництва», то
суд зазначає наступне.

Станом на день винесення вищевказаного
рішення порядок ведення будівельних
робіт регулювався ДБН А 3.1 2-93 «Порядок
надання дозволу на виконання
будівельних робіт», затверджений
наказом Мінбудархітектури України від
10.08.1993р. № 136 згідно пп.2.1 п.2 якого
визначено, що одними із обов'язкових
документів, які подаються замовником
до органу держархбудконтролю для
реєстрації об'єкта та одержання
дозволу на виконання будівельних робіт
є:

• рішення виконавчого органу
відповідної ради або місцевої
державної адміністрації про дозвіл на
будівництво об'єкта містобудування;

• затверджена в установленому
порядку проектно-кошторисну
документацію та висновок відповідного
місцевого органу у справах
містобудування і архітектури про
узгодження проектної документації
відповідного будівництва.

Зазначенні документи до органу
державного архітектурно-будівельного
контролю не подавалися і відповідно
рішення про видачу дозволу на
виконання будівельних робіт теж не
приймалося. І як зазначалося позивачем
в судовому засіданні проектна
документація на будівництво не
розроблялася.

Безпідставним є також посилання
позивача на квитанцію касового ордера
№ 85 від 14.11.1995 р., як оплату за видачу
органом державного
архітектурно-будівельного контролю
дозволу на добудову господарської
будівлі і літньої кухні, оскільки
зазначеною квитанцією оплачено кошти
за отримання Рішення виконавчого
комітету Тернопільської міської ради
народних депутатів від 29.11.1995 р. № 907,
яким надано дозвіл гр. ОСОБА_1 на
будівництво господарської будівлі з
влаштованим приміщенням літньої кухні
та було зобов'язано погодити проект на
будівництво в управлінні
містобудування та архітектури.

Як встановлено в судовому засіданні, що
спростовується матеріалами справи в
тому числі з акту перевірки від 08.10.2013
року та технічного паспорта (а.с.33)
позивач у 2003 році самовільно провела
роботи із будівництва господарської
споруди за адресою: АДРЕСА_1, а тому
станом на 2003 р. діяв Закон України «Про
планування і забудову територій» та
Закон України «Про архітектурну
діяльність».

Слід зазначити, що ч.1 ст.9 Закону
України «Про архітектурну діяльність»
була викладена

на момент зведення вищезазначеної
господарської споруди в старій
редакції «будівництво (нове
будівництво, реконструкція,
реставрація, капітальний ремонт)
об'єкта архітектури здійснюється
відповідно до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил, місцевих правил забудови
населених пунктів.», а тому позивач
безпідставно посилається на нову
редакцію цієї статті.

Отже, розроблення та затвердження
проектної документації на будівництво,
реєстрація об'єкта будівництва в
органах державного
архітектурно-будівельного контролю
шляхом отримання дозволу на виконання
будівельних робіт було обов'язковим ще
з дня отримання гр. ОСОБА_1 рішення
виконавчого комітету Тернопільської
міської ради народних депутатів від
29.11.1995 р. № 907 про надання дозволу гр..
ОСОБА_1 на будівництво господарської
будівлі з влаштованим приміщенням
літньої кухні та зобов'язано погодити
проект на будівництво в управлінні
містобудування та архітектури.

За таких обставин суд не приймає до
уваги посилання позивача на те, що вона
не порушувала норми Законів України
«Про архітектурну діяльність» (чинний
з 01.07.1999 р.), «Про планування і забудову
територій» (чинний з 02.06.2000 р.).

Таким чином, суд дійшов до висновку, що
в ході проведення перевірки було
встановлено, що спірний об'єкт містить
всі ознаки самочинного будівництва
передбаченими ст. 376 ЦК України, на
підставі чого відповідачем видано
припис про усунення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил від 14.04.2014р.

Відповідно до п. 14 Порядку № 553 суб'єкт
містобудування, щодо якого
здійснюється державний
архітектурно-будівельний контроль,
зобов'язаний виконувати вимоги
інспекції щодо усунення виявлених
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно
статті 86 цього Кодексу, оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що припис від 14 квітня 2014 року
про усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил виданий
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачений законами
України, а тому позовні вимоги позивача
є безпідставними й задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 94, 158 - 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Тернопільській області про скасування
припису- відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський окружний
адміністративний суд в порядку і
строки, передбачені статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строків апеляційного
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо воно не
скасовано, набирає законної сили після
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено
22.07.2014р.

Суддя
Ходачкевич Н.І.

копія вірна

Суддя
Ходачкевич
Н.І.