Справа № К/9991/2652/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/2652/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Кобилянського М.Г., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Роздольненському районі Автономної
Республіки Крим про нарахування та
виплату підвищення до пенсії дитині
війни, за касаційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
Роздольненському районі Автономної
Республіки Крим на постанову
Роздольненського районного суду
Автономної Республіки Крим від 8
вересня 2009 року та постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 24 грудня 2010
року, -

встановив:

У березні 2009 року ОСОБА_4 звернулася в
суд із позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Роздольненському районі Автономної
Республіки Крим про нарахування
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги. Свої вимоги
мотивувала тим, що вона відноситься до
категорії «діти війни» і відповідно до
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» має право на
щомісячну державну соціальну допомогу
в розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком. Оскільки належна допомога їй не
виплачувалась, просила поновити
пропущений строк для звернення до суду
за захистом порушених її прав, визнати
дії відповідача неправомірними і
зобов'язати його здійснити відповідні
перерахунки з 2006 року.

Постановою Роздольненського районного
суду Автономної Республіки Крим від 8
вересня 2009 року позов задоволено
частково. Визнано неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Роздольненському районі Автономної
Республіки Крим по невиплаті
позивачеві надбавки до пенсії як
дитині війни. Зобов'язано відповідача
зробити ОСОБА_4 перерахунок суми
щомісячної державної соціальної
допомоги як дитині війни починаючи з 1
березня 2008 року у відповідності з
розміром 30% мінімальної пенсії за
віком. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 24 грудня 2010 року постанову
Роздольненського районного суду
Автономної Республіки Крим від 8
вересня 2009 року змінено. Виключено
абзац другий резолютивної частини
постанови, а абзац третій викладено в
наступній редакції: «Зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Роздольненському районі Автономної
Республіки Крим провести нарахування
та виплату на користь ОСОБА_4
недоплаченого підвищення до пенсії
відповідно до статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» за
період з травня 2008 року по грудень 2008
року в сумі 780,40 гривень, за період з
січня 2009 року по вересень 2009 року в сумі
896,40 гривень, всього в сумі 1676,80
гривень». В решті постанову суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в
Роздольненському районі Автономної
Республіки Крим, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати постанову Роздольненського
районного суду Автономної Республіки
Крим від 8 вересня 2009 року та постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 24 грудня 2010
року і прийняти нове рішення про
закриття провадження у справі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Згідно статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» від 18
листопада 2004 року № 2195-IV дітям війни
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються на 30% мінімальної
пенсії за віком.

Судами встановлено, що позивач є
дитиною війни в розумінні статті 1
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» і має право на державну
соціальну підтримку, зокрема,
відповідно до статті 6 цього Закону - на
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Згідно пункту 1 розділу IV «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», цей
Закон набрав чинності з 1 січня 2006 року.

Пунктом 17 статті 77 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» від
20 грудня 2005 року № 3235-IV з метою
проведення окремих норм законів у
відповідність із цим Законом зупинено
на 2006 рік дію статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни».

Законом України від 19 січня 2006 року №
3367-IV до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2006 рік» внесені
зміни, відповідно до яких пункт 17
статті 77 виключено, а статтю 110
викладена в такій редакції:
«установити, що пільги дітям війни,
передбачені абзацом сьомим статті 5
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», запроваджуються з 1 січня
2006 року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно,
за результатами виконання бюджету у
першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету».

Закони України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» та «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2006 рік» не були
визнані неконституційними та діяли
протягом 2006 року.

Оскільки до 19 січня 2006 року дію статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» було зупинено, а пізніше
Кабінет Міністрів України так і не
визначив порядку виплати 30% надбавки до
пенсії дітям війни й ці пільги фактично
запроваджені не були, то у 2006 році
відповідач не мав підстав проводити
позивачеві виплату підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком.

Згідно пункту 12 статті 71 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік» від 19 грудня 2006 року № 489-V з метою
приведення окремих норм законів у
відповідність із цим Законом зупинено
на 2007 рік дію статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», з
урахуванням статті 111 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік».

Статтею 111 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
встановлено, що у 2007 році підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, яка виплачується
замість пенсії, відповідно до статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» виплачується особам, які є
інвалідами (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»), у розмірі 50% від
розміру надбавки, встановленої для
учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнані
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними), зокрема,
положення пункту 12 статті 71 та статті 111
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік».

Відповідно до підпункту 2 пункту 41
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI текст статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» викладено в наступній
редакції: «Дітям війни (крім тих, на
яких поширюється дія Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни. Ветеранам війни, які
мають право на отримання підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, відповідно до цього
Закону та Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» дане підвищення
провадиться за їх вибором згідно з
одним із законів».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними), зокрема,
положення підпункту 2 пункту 41 розділу
II Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України».

Зазначені рішення Конституційного
Суду України є обов'язковими до
виконання на території України,
остаточними і не можуть бути оскаржені,
крім того, вони мають преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, з ухваленням
Конституційним Судом України рішень
щодо неконституційності пункту 12
статті 71, статті 111 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» і
підпункту 2 пункту 41 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» указані
правові норми втратили чинність і
застосуванню не підлягали, а тому
відповідач з 9 липня 2007 року по 31 грудня
2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня
2008 року повинен був нараховувати і
виплачувати позивачеві підвищення до
пенсії, передбачене статтею 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком.

У 2009 році статтею 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» від
26 грудня 2008 року № 835-VI Кабінету
Міністрів України надано право
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Названа норма передбачає встановлення
в абсолютних сумах розмірів лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати. Відповідно її дія не поширюється
на спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком.

А тому нарахування та виплата у 2009 році
дітям війни підвищення до пенсії
повинно здійснюватися відповідно до
норм Закону України «Про соціальний
захист дітей війни».

Відповідно до частини 2 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України (у редакції, чинній на час
звернення до суду із вказаним позовом
та розгляду справи судом першої
інстанції) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 1 статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час звернення до
суду із вказаним позовом та розгляду
справи судом першої інстанції)
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Таким чином, ОСОБА_4 мала право на
отримання підвищення до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
у відповідності до статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» у періоди з 9 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31
грудня 2008 року та з 1 січня 2009 року, але
враховуючи те, що вона звернулася до
суду за захистом порушених її прав 3
березня 2009 року, не надала належних
доказів поважності причин пропущення
встановленого законом строку для
звернення до адміністративного суду, а
відповідач наполягав на застосуванні
приписів статей 99, 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України, то відповідно позовні вимоги
ОСОБА_4 підлягають задоволенню за
періоди з 22 травня 2008 року по 31 грудня
2008 року та з 1 січня 2009 року.

Вирішуючи даний спір суд першої
інстанції вірно застосував наслідки
пропущення позивачем строку звернення
до суду, однак дійшов помилкового
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4
підлягають задоволенню з 1 березня 2008
року, та що вона має право на
перерахунок соціальної допомоги,
оскільки позивачеві призначена пенсія
за віком, і вона має право на підвищення
до пенсії, а не на соціальну допомогу.

Суд апеляційної інстанції змінюючи
постанову суду першої інстанції вірно
виходив з того, що ОСОБА_4 має право на
підвищення до пенсії, однак
безпідставно виключив абзац другий
резолютивної частини постанови суду
першої інстанції щодо визнання
неправомірними дій відповідача та
обрав такий спосіб захисту порушених
прав позивача, як стягнення з
відповідача доплати до пенсії в
конкретно визначеній грошовій сумі,
оскільки адміністративний суд не може
перебирати на себе функцію органу, на
який законодавством покладено
повноваження щодо нарахування такої
доплати, а також помилково не визначив
конкретного періоду, із зазначенням
дат, за який Управлінню Пенсійного
фонду України в Роздольненському
районі Автономної Республіки Крим
необхідно здійснити нарахування та
виплату підвищення до пенсії ОСОБА_4

Слід зазначити, що Пенсійний фонд
України діє на підставі Положення «Про
Пенсійний фонд України» і здійснює
свої повноваження через створені в
установленому порядку територіальні
управління. Відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9
липня 2003 року № 1058-IV рішення щодо
призначення, донарахування,
перерахунок пенсій приймаються
територіальними органами Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів. Отже, обов'язок щодо
нарахування та виплати підвищення до
пенсії позивачеві, передбаченого
статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
покладається на відповідне
територіальне управління Пенсійного
фонду України за його місцем
проживання, яким в даному випадку є
Управління Пенсійного фонду України в
Роздольненському районі Автономної
Республіки Крим.

Крім того, слід звернути увагу, що
відсутність бюджетного фінансування
передбачених Законом України «Про
соціальний захист дітей війни» доплат
до пенсії не може бути причиною
невиконання покладених на управління
Пенсійного фонду України зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується, на спеціальних
та чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється в розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Отже, не беруться до уваги доводи
відповідача про неврегульованість
механізму реалізації положень статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» та положень частини 3
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком.

Щодо доводів відповідача, викладених у
касаційній скарзі про те, що позивач
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла, то
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
зазначає, що згідно частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

За змістом частини 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Судом касаційної інстанції було
запропоновано відповідачеві надати до
суду докази, які б свідчили, що позивач
по цій справі ОСОБА_4 померла, однак
Управління Пенсійного фонду України в
Роздольненському районі Автономної
Республіки Крим не надало жодних
доказів, які б підтверджували смерть
позивача.

Відповідно до статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

За таких обставин колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
дійшла висновку, що оскільки
відповідачем не було надано до суду
доказів, які б підтверджували смерть
позивача, і рішення судів попередніх
інстанцій прийняті з порушенням норм
права, то такі підлягають скасуванню із
ухваленням нового рішення по справі
про часткове задоволення позовних
вимог ОСОБА_4

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Роздольненському районі Автономної
Республіки Крим - задовольнити
частково.

Постанову Роздольненського
районного суду Автономної Республіки
Крим від 8 вересня 2009 року та постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 24 грудня 2010
року - скасувати.

Прийняти нову постанову по справі,
якою позов ОСОБА_4 задовольнити
частково. Визнати протиправною
бездіяльність Управління Пенсійного
фонду України в Роздольненському
районі Автономної Республіки Крим щодо
ненарахування та невиплати ОСОБА_4
відповідно до статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
підвищення до пенсії на 30% мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого частиною 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», за періоди з 22 травня 2008
року по 31 грудня 2008 року та з 1 січня 2009
року. Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Роздольненському районі Автономної
Республіки Крим здійснити перерахунок
пенсії ОСОБА_4 відповідно до статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» з підвищенням її на 30%
мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого частиною 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», і провести відповідні
виплати за періоди з 22 травня 2008 року по
31 грудня 2008 року та з 1 січня 2009 року з
урахуванням здійснених виплат. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Кобилянський М.Г.