Справа № 826/6428/14
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2014 року №
Окружний адміністративний суд м. Києва,
у складі: судді Добрянської Я.І.,
розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128
КАС України в порядку письмового
провадження адміністративну справу:
відповідачаКиївської обласної
державної адміністрації провизнання
протиправним та скасування рішення
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся в
Окружний адміністративний суд міста
Києва з позовом до відповідача
Київської обласної державної
адміністрації про визнання
протиправним та скасування рішення.
адміністративного суду міста Києва від
15.05.2014 р. суддею Добрянською Я.І. було
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/6428/14 та
призначено справу до судового
В судовому засіданні 26.06.2014 р. позивач
заявлені позовні вимоги підтримав
повністю та просив суд:
- визнати протиправним та скасувати
рішення комісії Київської
облдержадміністрації по вирішенню
спірних питань щодо визначення статусу
осіб, які брали участь у проведенні
робіт з евакуації людей і майна із зони
відчуження, а також евакуйованих із
зони відчуження в 1986 році від 24.10.2013
року, яким було відмовлено у
підтвердженні статусу евакуйованого у
1986 році із зони відчуження ОСОБА_1 та
визнано безпідставною видачу довідки
№ 62175 від 28.10.1991 року.

В обґрунтування вказаних позовних
вимог позивач зазначив, що
відповідачем було безпідставно та
протиправно прийнято оскаржуване
рішення від 24.10.2013 року, яким було
відмовлено у підтвердженні статусу
евакуйованого у 1986 році із зони
відчуження ОСОБА_1 та визнано
безпідставною видачу йому довідки №
62175 від 28.10.1991 року, оскільки всі
передбачені законодавством документи,
що підтверджують статус позивача, як
евакуйованої особи у 1986 році із зони
відчуження (м. Чорнобиля) в останнього є
наявними, та матеріалами даної
адміністративної справи також
підтверджується факт евакуації
позивача разом із його сім'єю у 1986 році
із зони відчуження (м. Чорнобиля).

Відповідачем, в свою чергу, до
канцелярії суду були подані письмові
заперечення проти позову, в яких
Київська обласна державна
адміністрація зазначає про
правомірність прийняття оскаржуваного
рішення від 24.10.2013 року, яким було
відмовлено у підтвердженні статусу
евакуйованого у 1986 році із зони
відчуження ОСОБА_1 та визнано
безпідставною видачу йому довідки №
62175 від 28.10.1991 року, оскільки позивачем
не було надано жодних документів, які б
у безумовному порядку підтверджували
факт перебування та евакуації з м.
Чорнобиля.

Однак, в судове засідання 26.06.2014 р.
відповідач не прибув та не скерував
свого представника, хоча останній
належним чином був повідомлений про
дату час, та місце судового засідання,
докази чого наявні в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України,
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі
неявки у судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи якщо
відповідно до положень цього Кодексу
розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Зважаючи на викладене, а саме не
прибуття відповідача, що був
повідомлений належним чином, в судове
засідання 26.06.2014 р. - суд ухвалив
продовжити розгляд даної
адміністративної справи в порядку
письмового провадження, без фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, проти чого також не заперечив
позивач.

Про перехід до розгляду вказаної
справи № 826/6428/14 в порядку письмового
провадження відповідача було належним
чином повідомлено листом від 26.06.2014 р.,
що отриманий останнім 01.07.2014 р., та
докази наведеного також містяться в
матеріалах справи.

За наслідками зазначеного, станом на
час розгляду даної адміністративної
справи по суті - 22.07.2014 р., жодних інших
документів по справі № 826/6428/14 від
сторін до канцелярії суду не надходило.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, заслухавши
пояснення позивача, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, 24.10.2013 року комісією Київської
облдержадміністрації по вирішенню
спірних питань щодо визначення статусу
осіб, які брали участь у проведенні
робіт з евакуації людей і майна із зони
відчуження, а також евакуйованих із
зони відчуження в 1986 році, було
прийнято рішення, яким відмовлено у
підтвердженні статусу евакуйованого у
1986 році із зони відчуження ОСОБА_1
(позивачу) та визнано безпідставною
видачу останньому довідки № 62175 від
28.10.1991 року.

Вищезазначене рішення було прийнято за
результатами розгляду запиту
Пенсійного фонду України в Луганській
області «Щодо підтвердження видачі
ОСОБА_1 посвідчення потерпілого від
Чорнобильської катастрофи 2
категорії», на підставі наданих
пенсійним фондом документів: копії
диплому Харківського юридичного
інституту від 27.06.1986 року; копії
трудової книжки; копії довідки № 62175
від 28.10.1991 року.

Однак, вважаючи безпідставним та
протиправним вказане рішення
відповідача від 24.10.2013 року, яким було
відмовлено у підтвердженні статусу
евакуйованого у 1986 році із зони
відчуження ОСОБА_1 та визнано
безпідставною видачу йому довідки №
62175 від 28.10.1991 року, позивач оскаржив
таке рішення в судовому порядку до
Окружного адміністративного суду м.
Києва та просив суд його скасувати.

Дослідивши надані сторонами докази,
проаналізувавши матеріали справи, та
заслухавши пояснення позивача,
Окружний адміністративний суд м. Києва
дійшов до висновку про наявність
підстав для задоволення позовних вимог
позивача, зважаючи зокрема на наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, підставою для прийняття
комісією відповідача вищезазначеного
оскаржуваного рішення, було не надання
Управлінням Пенсійного Фонду в м.
Стаханові Луганської області разом з
іншими, зазначеними в протоколі
документами, належним чином
посвідченої копії направлення
Міністерства юстиції Української РСР
від 04.12.1986 р. за № 8-1200, виданого ОСОБА_1
та членам його сім'ї: ОСОБА_3 та ОСОБА_4
для працевлаштування та забезпечення
житлом, як евакуйованим із зони
Чорнобильської АЕС (м. Чорнобиль),
оскільки у подальшому, саме на підставі
зазначеного направлення, в 1991 році
(після прийняття Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
року № 796-ХІІ, далі - Закон) позивачу
виконкомом Київської обласної ради
народних депутатів було видано довідку
№ 62175 від 28.10.1991 року, яка, в свою чергу,
була підставою для видачі останньому
посвідчення громадянина евакуйованого
у 1986 році із зони відчуження (категорія
2) серія НОМЕР_1 від 10.11.1992 р.

Так, копія вказаного направлення, разом
з іншими необхідними для призначення
пенсії документами, була надана
позивачем до Управління Пенсійного
Фонду в м. Стаханові Луганської області
та продовжує знаходитися в матеріалах
пенсійної справи ОСОБА_1.

Таким чином, з огляду наявних у справі
доказів, вбачається, що саме не
своєчасне надання пенсійним фондом
відповідачу належним чином
посвідченої копії вищезазначеного
направлення Міністерства юстиції УРСР
стало підставою для прийняття останнім
оскаржуваного рішення від 24.10.2013 року,
проте як саме вказане направлення
Міністерства юстиції Української РСР
від 04.12.1986 р. за № 8-1200 (видане ОСОБА_1 та
членам його сім'ї: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для
працевлаштування та забезпечення
житлом, як евакуйованим із зони
Чорнобильської АЕС (м. Чорнобиль), було
підставою для видачі позивачу
виконкомом Київської обласної ради
народних депутатів довідки № 62175 від
28.10.1991 року щодо підтвердження
фактичного проживання позивача станом
на 26.04.1986 р. в АДРЕСА_1, яка, в свою чергу,
також стала підставою для видачі
ОСОБА_1 посвідчення громадянина
евакуйованого у 1986 році із зони
відчуження (категорія 2) серія НОМЕР_1
від 10.11.1992 р.

Копії всіх вищезазначених документів
були надані позивачем до позовної
заяви та містяться в матеріалах справи,
а отже, посилання відповідача на те, що
позивачем не було надано жодних
документів, які б у безумовному порядку
підтверджували факт перебування та
евакуації останнього з м. Чорнобиля не
відповідають дійсності та
спростовуються наявними у справі
доказами.

Також, як вбачається з позовної заяви
та наданих до неї документів, що, у свою
чергу, жодним чином не було спростовано
відповідачем, позивач ОСОБА_1 народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Залісся
Чорнобильського р-ну Київської
області. Одразу після закінчення школи
навчався у Прип'ятському МПТУ № 8, а
потім до служби в армії працював
електрозварником на Чорнобильській
АЕС. Після армії позивач два роки
працював за цією ж професією в
Чорнобильській «Райсільгосптехніці»
та у 1982 році придбав у АДРЕСА_1. У період
з 1982 по 1986 рік останній навчався в
Харківському юридичному інституті.
25.04.1986 року позивач разом із його сім'єю:
дружиною ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4
(ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н.) повернулися додому у
м. Чорнобиль. В ніч на 26.04.1986 року
сталася аварія на Чорнобильській АЕС.
Коли почалася евакуація населення з м.
Прип'яті, позивач із його сім'єю
переїхали до батьків позивача у
АДРЕСА_2, де перебували до 05.05.1986 року,
тобто до дня евакуації. Після цього
позивач із сім'єю були змушені виїхати
на тимчасове проживання до батьків
його дружини у м. Стаханов
Ворошиловградської області (на даний
час Луганської області). Після
зазначеного, з огляду на те, що м.
Чорнобиль було визнано закритою зоною,
позивача через Міністерство юстиції
Української РСР направили на роботу до
Ворошиловградської обласної колегії
адвокатів.

Таким чином, зважаючи на перебування
позивача разом із його сім'єю на час
виникнення аварії на Чорнобильській
АЕС (26.04.2014 р.) в їх власному будинку у
АДРЕСА_1, а потім до 05.05.1986 року (дня
евакуації із зони відчуження) у
АДРЕСА_2, Міністерством юстиції
Української РСР було видано ОСОБА_1 та
членам його сім'ї направлення від 04.12.1986
р. за № 8-1200 для працевлаштування та
забезпечення житлом, як евакуйованим
із зони Чорнобильської АЕС (м.
Чорнобиль), та в подальшому, на підставі
зазначеного направлення, в 1991 році
(після прийняття Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
року № 796-ХІІ, далі - Закон) позивачу
виконкомом Київської обласної ради
народних депутатів було видано довідку
№ 62175 від 28.10.1991 року, яка, в свою чергу,
була підставою для видачі останньому
посвідчення громадянина евакуйованого
у 1986 році із зони відчуження (категорія
2) серія НОМЕР_1 від 10.11.1992 р.

Отже, наявними у справі доказами, що
також не було жодним допустимим чином
спростовано відповідачем,
підтверджується статус позивача
ОСОБА_1 та його сім'ї, як евакуйованих у
1986 році із зони відчуження (м.
Чорнобиля), а надані відповідачем
заперечення не ґрунтуються на
фактичних обставинах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 3 Конституції України,
права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави.

Відповідно до ст. 92 Конституції
України, виключно законами України
визначаються: права і свободи людини і
громадянина, гарантії цих прав і
свобод.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок по захисту прав та свобод
людини і громадянина (зокрема осіб, що
були евакуйовані з місць їх проживання
внаслідок Чорнобильської катастрофи),
то вона повинна виконати цей обов'язок
та взяті на себе зобов'язання, що в
даному випадку зобов'язує відповідача
визнати ОСОБА_1 та його сім'ю, як
евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження (м. Чорнобиля).

Враховуючи зазначене, а також наявні
матеріали справи, суд приходить до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог позивача, а саме - протиправність
рішення комісії Київської
облдержадміністрації по вирішенню
спірних питань щодо визначення статусу
осіб, які брали участь у проведенні
робіт з евакуації людей і майна із зони
відчуження, а також евакуйованих із
зони відчуження в 1986 році від 24.10.2013
року, яким було відмовлено у
підтвердженні статусу евакуйованого у
1986 році із зони відчуження ОСОБА_1 та
визнано безпідставною видачу довідки
№ 62175 від 28.10.1991 року.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь
у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів суду
правомірності прийнятого ним рішення
від 24.10.2013 року, яким було відмовлено у
підтвердженні статусу евакуйованого у
1986 році із зони відчуження ОСОБА_1 та
визнано безпідставною видачу довідки
№ 62175 від 28.10.1991 року.

Натомість позивач надав суду
відповідні обґрунтування, що
підтверджуються допустимими у справі
доказами, щодо протиправності рішення
відповідача від 24.10.2013 року, яким було
відмовлено у підтвердженні статусу
евакуйованого у 1986 році із зони
відчуження ОСОБА_1 та визнано
безпідставною видачу довідки № 62175 від
28.10.1991 року.

У позовній заяві та в судовому
засіданні позивач не заявляв позовної
вимоги щодо відшкодування йому судових
витрат за рахунок відповідача, а тому
суд не розглядав питання щодо
розподілу судових витрат у
відповідності зі ст. 94 КАС України.

Враховуючи вищенаведене в сукупності,
та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та
скасувати рішення комісії Київської
облдержадміністрації по вирішенню
спірних питань щодо визначення статусу
осіб, які брали участь у проведенні
робіт з евакуації людей і майна із зони
відчуження, а також евакуйованих із
зони відчуження в 1986 році від 24.10.2013
року, яким було відмовлено у
підтвердженні статусу евакуйованого у
1986 році із зони відчуження ОСОБА_1 та
визнано безпідставною видачу довідки
№ 62175 від 28.10.1991 року.

Строк і порядок набрання судовим
рішенням законної сили встановлені у
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя:
Я.І. Добрянська

Дата складання та підписання в повному
обсязі постанови - 22.07.2014 р.